СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.07                                                                                 Справа № 13/322

За позовом дочірнього підприємства “ОПТИМА-770Л” Товариства з обмеженою відповідальністю “Севен Севенти Петролеум” м. Луганськ

до спільного багатопрофільного малого підприємства науково-упроваджувальної фірми “Студентсько-наукове об’єднання конструкторів” при ДГМІ м. Алчевськ

про стягнення 11003 грн. 68 коп.

Суддя
Яресько Б.В.

За участю:
Секретар судового засідання Савенко В.Ю.

Від позивача
Барабаш Ю.А. дов. № б/н від 18.04.2007 р.

Від відповідача
Не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: Позивач звернувся з позовом про стягнення коштів в сумі 11003 грн. 68 коп.

Позивач позов підтримав.

Учасників судового процесу було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст.ст. 42 , 43 Господарського  процесуального кодексу України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Відповідач у судове засідання не прибув, відзиву на позовну заяву не надав.

Неприбуття повторно у судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про час і місце проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно положень ст. 75 Господарського  процесуального кодексу України, оскільки до повноважень господарських суддів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб –учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

Тому направлення кореспонденції на адресу відповідача відповідно до інформації, що міститься в матеріалах справи є належним доказом виконання господарським судом обов’язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення судом певних процесуальних дій.

З’ясувавши фактичні  обставини справи,  докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам  сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правової норми, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи учасників судового процесу, суд

ВСТАНОВИВ, що  відповідно до укладеного між сторонами по справі договору № 18н/06 на створення проекту “Реконструкція АЗС в Луганській області м. Алчевськ по вул. Ленінградська № 49 В ” від 28 квітня 2006 року позивач згідно п. 2.1., 2.2. договору перерахував відповідачу попередню оплату в розмірі 50 % - 11003 грн. 68 коп. платіжним дорученням № 330 від 06 травня 2006 року.

У встановлений п. 1.1. договору строк –30.06.2006 р. відповідач роботи не виконав, на цей час роботи не виконанні.

16.02.2007 р. позивач направив на адресу відповідача претензію № 1 з вимогою повернути кошти в сумі 11003 грн. 68 коп. в зв’язку з простроченням виконання зобов’язань відповідачем. Претензія була одержана відповідачем 21.02.2007 р., але залишилась без відповіді.

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 11003 грн. 68 коп. обґрунтовуючи свої вимоги невиконанням відповідачем зобов’язань за договором.

Відповідач заперечень проти позову, або доказів повернення коштів не надав.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського  процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського  процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським  визнається  зобов'язання,  що  виникає  між суб'єктом  господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав,  передбачених  Господарським  кодексом,  в силу  якого  один  суб'єкт  (зобов'язана  сторона,  у  тому  числі боржник)  зобов'язаний  вчинити  певну дію господарського   чи управлінсько-господарського  характеру  на користь іншого суб'єкта (виконати  роботу,  передати   майно,   сплатити гроші, надати інформацію тощо),  або утриматися від певних дій,  а інший суб'єкт (управнена сторона,  у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання  та  інші учасники  господарських відносин  повинні  виконувати  господарські  зобов'язання належним чином відповідно до закону,  інших правових актів,  договору, а за відсутності   конкретних   вимог  щодо  виконання  зобов'язання  - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських   договорів застосовуються відповідні положення  Цивільного  кодексу  України  з урахуванням особливостей, передбачених Господарським  кодексом України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не  допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених  змістом  зобов'язання  (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зобов’язання повинно виконуватися у встановлений строк.

Відповідач допустив порушення зобов’язання за договором, не виконавши роботи у встановлений строк.

Згідно ч. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов’язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення збитків в сумі 11003 грн. 68 коп. є обґрунтованими, та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 44,49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача, а саме державне мито у сумі –110 грн. 04 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 44,49, 75, 82-85 Господарського  процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з спільного багатопрофільного малого підприємства науково-упроваджувальної фірми “Студентсько-наукове об’єднання конструкторів” при ДГМІ, Луганська область, м. Алчевськ, вул. Червоно жовтнева 16 ідентифікаційний код  13385183  на користь дочірнього підприємства “ОПТИМА-770Л” Товариства з обмеженою відповідальністю “Севен Севенти Петролеум” м. Луганськ, вул. Оборонна 118а ідентифікаційний код  30339493 кошти в сумі 11003 грн. 68 коп., державне мито у сумі –110 грн. 04 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп., наказ видати.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                 Б.В. Яресько