ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

21 вересня 2007 р.
№ 20/159

Колегія суддів  Вищого господарського суду України у складі:

Головуючого судді         Кузьменка М.В.,

судді                                     Палій В.М.,

судді                                   Черкащенка М.М.,

розглянувши

касаційну скаргу           суб’єкта підприємницької діяльності

Марченка Степана Михайловича

на постанову                   від 11.07.2007р.Київського міжобласного апеляційного господарського суду та рішення господарського суду Полтавської області від 08.05.2007р.

у справі                            №20/159 господарського суду Полтавської області

за позовом                       суб’єкта підприємницької діяльності

Марченка Степана Михайловича

до                                       Виконавчого комітету Миргородської міської ради

про                                    стягнення 449 414грн.

в с т а н о в и л а :

суб’єкт підприємницької діяльності Марченко Степан Михайлович звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11.07.2007р. та рішення господарського суду Полтавської області від 08.05.2007р., прийняті у справі №20/159.

Вказана скарга не може бути прийнята до розгляду і підлягає поверненню  скаржнику з таких підстав.

Відповідно до п.4 ст.111 ГПК України, до касаційної скарги додаються, зокрема, докази сплати державного мита.

В силу ч.2 ст.34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Державне мито сплачується в порядку і розмірі, встановлених законодавством України, що визначено ст.46 ГПК України.

Порядок сплати державного мита визначений Інструкцією про порядок обчислення та справляння державного мита, яка затверджена наказом Головної державної податкової інспекції України від 22 квітня 1993р. №15. Так, відповідно до п.14 Інструкції, при перерахуванні мита з рахунку платника, до документа щодо якого вчиняється відповідна дія, додається останній примірник платіжного доручення з написом (поміткою) кредитної установи про зарахування мита до бюджету, який скріпляється  першим і другим підписами посадових осіб та відтиском печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення.

Отже, допустимим доказом сплати державного мита у разі перерахування мита з рахунку платника є примірник платіжного доручення з відповідним, скріпленим першим та другим підписами посадових осіб та відтиском печатки кредитної установи, написом про зарахування мита до бюджету з відміткою дати виконання платіжного доручення.

Платіжне доручення №3 від 07.08.2007р., додане скаржником до касаційної скарги, відповідного напису не містить, у зв’язку з чим не може бути допустимим  доказом сплати державного мита.

Допущене скаржником порушення є підставою для повернення касаційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.86, п.4 ст.1113 ГПК України,  колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу суб’єкта підприємницької діяльності Марченка Степана Михайловича на рішення господарського суду Полтавської області від 08.05.2007р. та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11.07.2007р. у справі №20/159 та додані до неї документи повернути.

Головуючий суддя                                                  М.Кузьменко                                            Суддя                                                                           В.Палій

Суддя                                                                          М.Черкащенко