ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.10.07 р.                                                                               Справа № 40/234

Суддя господарського суду Донецької області Підченко Ю.О.

При секретарі судового засідання Ротар Н.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом комунального підприємства „Красноармійськтепломережа” м.Красноармійськ

до відповідача комунального підприємства „Міський парк культури та відпочинку ім. Горького” м.Красноармійськ

про стягнення 17834 грн. 58 коп.

за участю:

представників сторін:

від позивача  Дейнеко В.І. - юрисконсульт

від відповідача Кім Я.М. - юрисконсульт

У судовому засіданні за приписами ст. 77 ГПК України було оголошено перерву з 12-00 год. 18.10.07р. до 11-20 год. 22.10.07р.

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

СУТЬ СПОРУ: заявлені вимоги про стягнення боргу в сумі  16729 грн. 44 коп., пені в сумі 283 грн. 14 коп., інфляційних в сумі 664 грн. 31 коп., трьох процентів річних в сумі 157 грн. 69 коп., які утворились на підставі договору № 151 від 15.04.02р.на постачання теплової енергії в гарячій воді.

Відповідач позов визнав частково, а саме заперечує проти позову щодо стягнення частини боргу в сумі 7176 грн. 44 коп., оскільки вважає, що згідно статті 267 ЦК України позивач пропустив строк позовної давності в цій частині.

З’ясувавши  фактичні  обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію  відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи сторін, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 15.10.02р.між комунальним підприємством „Красноармійськтепломережа” та комунальним підприємством „Міський парк культури та відпочинку ім. Горького” був укладений договір № 151 на постачання теплової енергії в гарячій воді.

Після закінчення строку дії зазначеного договору 15.04.05р. сторонами було укладено аналогічний договір № 151 на постачання теплової енергії в гарячій воді.

На виконання п. 1 укладених договорів позивач протягом жовтня 2003р. – квітня 2004р., жовтня 2004р. – квітня 2005р.,  жовтня 2005р. – квітня 2006р.  та жовтня 2006р. – квітня 2007р. здійснював постачання теплової енергії в гарячій воді на об’єкт відповідача.

Факт постачання теплової енергії підтверджується актами на включення центрального опалення на належному відповідачеві об’єкті, рахунками-фактурами, виставленими відповідачеві для оплати спожитої теплової енергії.

Відповідно до п. 6.3 договорів відповідач за 5 днів до початку розрахункового періоду сплачує позивачу 100% вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

Відповідач свої зобов’язання не виконав, теплову енергію протягом зазначених вище періодів отримав, однак її оплату в повному обсязі не провів, внаслідок чого за ним утворився борг в сумі 16 729 грн. 44 коп., який позивач намагається стягнути.

Пунктом 7.2.2. договорів передбачено нарахування пені за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня.

Оскільки мало місце несвоєчасне виконання грошових зобов’язань, позивачем пред’явлені вимоги щодо стягнення з відповідача пені в сумі 283 грн. 14 коп., інфляційних в сумі 664 грн. 31 коп., трьох процентів річних в сумі 157 грн. 69 коп. за період з 01.08.04р. по 01.07.07р.

Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності згідно ст. 257 ЦК України.

Строк позовної давності застосовується судом відповідно до вимог п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, оскільки правила цього кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності Цивільним кодексом України.

Згідно п. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Коли суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів установить, що право позивача, захистити яке він просить, відповідачем не порушено, приймається рішення про відмову у задоволенні позову саме з цих підстав, а не через пропуск строку позовної давності.

Якщо буде встановлено, що право позивача порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд приймає рішення, яким відмовляє в позові у зв’язку із закінченням строку позовної давності. А при визнанні причин пропуску цього строку поважною порушене право має бути захищене.

З введенням нового ЦК України 2003р. суд може застосувати строк позовної давності тільки за заявою сторони у спорі (частина 4 ст. 267 ЦК України). Така заява стане підставою для відмови у позові, коли суд не визнає причину пропуску строку поважною. По старому ЦК України 1963р. суд був зобов’язаний застосувати строк позовної давності незалежно  від заяв сторін.

Як свідчать докази по справі позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № 12/188-8 від 13.02.07р. з вимогою погасити заборгованість в сумі 20 600 грн. 05 коп.

Листом № 58 від 16.02.07р. відповідач повідомив, що зазначена претензія підлягає задоволенню та у зв’язку з важким фінансовим станом підприємства сума заборгованості буде погашена згідно графіку погашення заборгованості.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов’язку.

Таким чином суд дійшов висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущений.

Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003р. визначено, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

За своєю правовою природою між сторонами укладено договір  поставки, який є  підставою для виникнення у його сторін господарських зобов’язань, а саме майново-господарських зобов’язань згідно зі статтями 173, 174, 175 ГК України (статтями 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов’язковим для виконання сторонами.

У силу частини першої ст. 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона – постачальник зобов’язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні – покупцеві товар (товари), а покупець зобов’язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього  певну грошову суму.

Господарський кодекс України чітко встановлює, що сторонами договору поставки можуть бути суб’єкти господарювання, вказані у п.п. 1,2 частини другої ст.55 ГПК України.

Сторонами по справі є суб’єкти господарювання у розумінні ст. 55 ГК України.

Господарське зобов’язання повинно виконуватися належним чином за договором, законом або за звичаями ділового обігу та припинятися  за приписами ст.ст. 193, 203 ГК України.

У відповідності зі ст. ст. 24, 25 Закону України “Про теплопостачання” споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, а також відповідних нормативно-правових актів.

Факт неналежного виконання зобов’язань за договорами підтверджено доказами по справі. За такими обставинами, позов щодо стягнення з відповідача боргу в сумі 16 729 грн. 44 коп. за період з січня 2004р. по квітень 2007р. обґрунтовано та підлягає задоволенню.

До прийняття рішення по справі позивач згідно ст. 22 ГПК України відмовився від позову щодо стягнення пені в сумі 283 грн. 14 коп., інфляційних в сумі 35 грн. 77 коп. та трьох процентів річних в сумі 12 грн. 13 коп. Останньому роз’яснені наслідки його процесуальних дій, у т.ч. те, що держмито у цій частині поверненню не підлягає і покладається на нього.

Оскільки ці дії не суперечать законодавству відмова від позову в цій частині прийнята судом. За такими обставинами провадження по справі відносно стягнення пені в сумі 283 грн. 14 коп., інфляційних в сумі 35 грн. 77 коп. та трьох процентів річних в сумі 12 грн. 13 коп. підлягає припиненню на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки мало місце прострочення виконання основного зобов’язання, позов щодо стягнення з відповідача інфляційних в сумі 628 грн. 54 коп. та трьох процентів річних в сумі 145 грн. 56 коп. за період з 01.08.04р. по 01.07.07р. також обґрунтовано та підлягає задоволенню.

Витрати по держмиту та забезпечення судового процесу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних  вимог за приписами частини п’ятої ст. 49 ГПК України.

У зв’язку з тим, що у судовому засіданні за згодою сторін було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення згідно частини третьої ст. 85 ГПК України, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого згідно статті 84 ГПК України.

а підставі викладеного керуючись  ст. ст. 24, 25 Закону України “Про теплопостачання” ст. ст. 9, 264, 526, 625, 712 ЦК України, ст. ст. 55, 193, 202, 264, 265 ГК України, ст. ст. 22, 44, частиною п’ятою ст. 49, п. 4 ст. 80, ст. 82, ст. 84, частиною третьою ст. 85 ГПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

1.Провадження у справі щодо стягнення пені в сумі 283 грн. 14 коп. припинити.

2.Провадження у справі щодо стягнення інфляційних в сумі 35 грн. 77 коп. припинити.

3.Провадження у справі щодо стягнення трьох процентів річних в сумі 12 грн. 13 коп.  припинити.

4.Стягнути з комунального підприємства „Міський парк культури та відпочинку ім. Горького”, 85300, м. Красноармійськ, вул. 50 років Жовтня, 159, ід.код 02218984, р/р 3590 в ДОФ АКБ „Укрсоцбанк”, МФО 334011, на користь:

- комунального підприємства „Красноармійськтепломережа”, 85300, м. Красноармійськ, вул. Дніпропетровська, 4а, ід. код 32213475, р/р 2331 у Донецькій філії АКБ „Укрсоцбанк”, МФО 334011, борг в сумі в сумі  16 729 грн. 44 коп., інфляційні в сумі 628 грн. 54 коп., три проценти річних в сумі 145 грн. 56 коп., витрати по держмиту в сумі 175 грн. 03 коп., витрати по забезпеченню судового процесу в сумі 115 грн. 80 коп., видавши наказ.

5.Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                         Підченко Ю.О.

Дата підписання рішення, оформленого у відповідності зі ст. 84 ГПК України: 29.10.07р