Господарський суд Черкаської
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2007 р.
Справа № 03/3023

Господарський суд Черкаської області, в
складі: головуючого - судді Єфіменко В.В.,

з
секретарем Макарченко Н.П., Семерез М.І.;

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, адвоката
ОСОБА_2 (ордер від 03.07.2007 р.),

від 1 відповідача -  Герасимчук Д.В., Шаповал О.О.  за дорученням,

від 2 відповідача
-Кувикліна І.В., Кисленко В.В. за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Черкаси справу  приватного
підприємця ОСОБА_1

до
Звенигородської районної державної адміністрації

до Черкаської обласної державної
адміністрації

про
стягнення 20016 грн. 20 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення із
Черкаської обласної державної адміністрації 20016 грн. 20 коп. боргу за
невиконання відповідачами зобов'язань по договору від 16 січня 2006 р. на
організацію та забезпечення харчування потерпілих від наслідків Чорнобильської
катастрофи учнів  загальноосвітніх шкіл:
№ 4 м.Звенигородка та с. Вільхівець Звенигородського району; про стягнення
судових витрат та витрат, пов'язаних з оплатою юридичної  допомоги.

Позивач та її представник в
судовому  засіданні позовні вимоги
підтримали повністю мотивуючи тим, що свої обов'язки по договору позивач
протягом 2006 р. виконувала належним чином, а відповідач  розрахунки за дані послуги не здійснив.

Перший відповідач відзив на
позов не надав, його представники  у
судовому засіданні позов по суті визнали, посилаючись на відсутність коштів.

Другий відповідач у відзиві на
позов  та його представники у судовому
засіданні  позов не визнали мотивуючи
тим, що вимоги позивача є  безпідставними
та носять суб'єктивний характер, дають викривлену оцінку окремим фактам та
положенням чинних нормативних актів.

Суд, вислухавши представників
сторін, дослідивши  подані ними докази,
приходить до наступного.

Глава 63 Цивільного кодексу України
містить зокрема такі положення:

За договором про надання послуг
одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони
(замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві
зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Виконавець повинен надати послугу
особисто.

У випадках, встановлених договором,
виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу
особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за
порушення договору.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені договором.

У разі неможливості виконати
договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник
зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати
договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату
в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір про надання послуг може
бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в
порядку та на підставах, встановлених цим Цивільним кодексом України,
встановлених цим законом або за домовленістю сторін.

16 січня 2006 р. Звенигородська
районна державна адміністрація та позивач уклали договір, предметом якого є
організація забезпечення харчуванням потерпілих від наслідків Чорнобильської
катастрофи учнів загальноосвітніх шкіл: № 4 м.Звенигородка та с.Вільхівець
Звенигородського району, розташованих та територіях радіоактивного забруднення.

Оцінюючи договір, суд приходить до
висновку, що укладений сторонами договір за своєю природою є договір з надання
послуг.

Статтею 193  ГК України встановлено, що  суб'єкти господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних
умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Суд вважає, що забезпечення якісного
і повноцінного харчування учнів загальноосвітніх шкіл має  здійснюватись на основі Закону України “Про
освіту”, “Про загальну середню освіту”, актів Президента України і Кабінету
Міністрів України та інших нормативно-правових документів Міністерства освіти і
науки України, розпорядження голови державної адміністрації.

21 травня 1992 року Кабінетом
Міністрів України прийнято постанову № 258 “Про норми харчування та часткову
компенсацію  вартості продуктів для осіб,
які постраждали внаслідок  Чорнобильської
катастрофи”

Факт заборгованості Звенигородської
райдержадміністрації нею не оспорюється
і підтверджується актом взаємозвірки розрахунків між позивачем і першим
відповідачем станом на 01.01.2007 р. (далі -Акт).

З дослідженого у судовому засіданні
Акта, підписаного посадовими особами Звенигородської райдержадміністрації та
позивачем і посвідченого печатками, вбачається, що Звенигородська  райдержадміністрація не виконала своїх
зобов'язань по договору від 16 січня 2006 р.
і заборгувала позивачу 20016 грн. 20 коп.

В судовому засіданні встановлено, що
в розрахунок потреби в коштах на харчування дітей, станом на 01.01.2006,
бралася кількість 3801 учень, вартість харчування одного учня у день 6 грн.,
кількість навчальних днів - 183 дні. З початку нового навчального року, з
вересня, кількість учнів зменшилася на 264 особи, але затверджені обсяги
видатків не зменшувалися.

Разом з тим, з метою забезпечення
харчування дітей, згідно із фізіологічними нормами, затвердженими постановою
Кабінету Міністрів України від 21.05.92 №258 "Про порядок торговельного
обслуговування, норми харчування та часткову компенсацію вартості продуктів
осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ",
облдержадміністрація неодноразово зверталася до Головного розпорядника коштів -
МНС України - стосовно збільшення області обсягів видатків на безоплатне
харчування дітей, оскільки на 2006 рік області затверджено обсяги видатків в
сумі 18,37 млн.грн., що на 5,2 млн.грн. менше від розрахункової потреби та на
4,5 млн.грн. менше фактичного фінансування 2005 року. Однак, лише у грудні 2006
року МНС України виділило додатково 1,4 млн.грн., при потребі 2,0 млн.грн., які
було розподілено пропорційно між розпорядниками коштів III рівня з урахуванням
розміру кредиторської заборгованості. Із додаткових коштів Звенигородській
райдержадміністрації було виділено у листопаді 2006 року - 34,6 тис.грн. та у
грудні 387,2 тис.грн.

При складанні бюджетного запиту на
2006 рік райдержадміністрацією не було враховано потребу в коштах в сумі 53,3
тис.грн. для відшкодування організаторам харчування його вартості за грудень
2005 року, внаслідок чого видатки 2005 року були здійснені за рахунок асигнувань,
передбачених у кошторисі на 2006 рік.

Згідно з вимогами частини п'ятої
статті 51 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть
бюджетні зобов'язання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань,
встановлених кошторисом.

Суд приходить до висновку, що
Черкаська обласна державна адміністрація вжила всих необхідних заходів для  забезпечення харчування дітей потерпілих
внаслідок Чорнобильської катастрофи у навчальних закладах, відповідальність за
які несе перший відповідач  і підстав для
цивільної відповідальності Черкаської облдержадміністрації немає.

Позовна заява не містить вимог про
стягнення коштів із Звенигородської районної державної адміністрації.

Суд не вправі виходити за межі
позовних вимог оскільки про це відсутнє клопотання  заінтересованої сторони.

З огляду на викладене, позов
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 49,  82-84 ГПК України суд,

ВИРІШИВ:

У
позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до
Київського міжобласного апеляційного господарського суду протягом 10 діб.

Суддя
В.В. Єфіменко