ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2007 р.
№ 39/362 (8/350-1/293)

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів :

Перепічая В.С. (головуючий),

Вовка І.В.,
Гончарука  П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві   касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства комерційного банку “ПриватБанк” на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.10.2006р. та на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2006р. у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “МАРІУПОЛЬГАЗ” до Закритого акціонерного товариства комерційного банку “ПриватБанк” в особі Маріупольської філії ЗАТ КБ ПриватБанк” про стягнення сум

Заслухавши  пояснення  представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї,  суд

У С Т А Н О В И В  :

У серпні 2004 року Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації “МАРІУПОЛЬГАЗ” пред'явило в господарському суді позов до Закритого акціонерного товариства комерційного банку “ПриватБанк” в особі Маріупольської філії ЗАТ КБ ПриватБанк” про стягнення 180849,32 грн. заборгованості.

У подальшому позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, остаточний розмір яких становив: 314904,11 грн. процентів по депозитному вкладу та 67931,51 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2006р. (суддя Ліпинський О.В.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.10.2006р. (судді Неклеса М.П. –головуючий, Павловський П.П., Чус О.В.), позов було задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 110630,01 грн. процентів по депозитному вкладу та 67931,51 3% річних, в решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати судові рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким у позові в цій частині відмовити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору є стягнення відсотків за користування депозитним вкладом та 3% річних за неповернення депозитного вкладу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як видно з матеріалів справи, 19.07.2000р. між ВАТ “МАРІУПОЛЬГАЗ” та Комерційним банком “ПриватБанк” було укладено депозитний договір №014с та додаткові угоди до нього з терміном дії договору до 19.01.2002р. (далі –Договір).

(а.с. 9 –14 т.1)

За приписом п.п. 1.2, 2.2.2 Договору за використання грошових коштів, розміщених на депозитному рахунку, відповідач сплачує позивачу дохід, виходячи з процентної ставки 14 % річних.

Відповідач зобов’язався після закінчення строку дії Договору (або у разі його дострокового розірвання) чи на письмову вимогу позивача перерахувати грошові кошти останнього на його розрахунковий рахунок.

Позивачем на відкритий відповідачем депозитний рахунок було розміщено грошові кошти в сумі 500000 грн.

Зазначене сторонам не оспорювалось.

Позивач, декларуючи до стягнення 314904,11 грн. річних за користування депозитним вкладом за період з 01.01.2002р. по 30.06.2006р. виходив з 14% річних.

Суд же, задовольняючи в цій частині позов в розмірі 110630,01 грн., виходив з розрахунку 14% річних за період з 01.01.2002р. по 19.01.2002р. (дати спливу строку Договору), що складало 3643,83 грн., а також 106 986,27 грн. за період з 01.01.2004р. по 30.06.06. (із розрахунку облікової ставки НБУ, виходячи з припису ст. 1061 ЦК України).

Проте з вирішенням судом вказаного питання в такий спосіб погодитись не можна.

Суд як першої, так і другої інстанції, з одного боку, правильно виходили, що до спірних правовідносин застосовуються правила пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а з іншого, не врахував, що відповідно до ст. 216 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, зобов’язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Аналогічний зміст містить і ст. 599 ЦК України, чинного на момент вирішення спору по суті.

За приписом ч. 4 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Суд на наведені приписи Договору і норм матеріального права в їх взаємозв’язку належної уваги не звернув, як і не дав належної оцінки тому, чи звільняє відповідача від нарахування річних, визначених Договором, в разі доведеності обов’язку останнього по його закінченню самостійно перерахувати позивачу внесену ним суму депозитного вкладу.

На вирішення вказаного питання впливає і з’ясування обставин відповідності доводів відповідача про те, що вимоги позивача щодо стягнення процентів за депозитом та 3% річних вже вирішувалось по іншій справі №27/28 з постановленням рішення господарським судом Дніпропетровської області від 24.09.2002р., залишеного без змін апеляційною та касаційними інстанціями.

Суд як першої, так і другої інстанції цих посилань не перевірив і оцінки не дав, тоді як вони мають значення для вирішення спору.

(а.с. 131 –133 звор. т.2)

В контексті цього, слід суду звернути увагу і на постанову Вищого господарського суду України від 13.10.2005р. №32/340.

(а.с. 147 –149 звор. т.2)

Водночас судова колегія звертає увагу і на те, що, в залежності від встановленого, стосовно повернення депозитного вкладу (як грошового зобов’язання), не перешкоджає суду застосування положень ст. 214 ЦК УРСР (ст. 625 ЦК України).

Отже, враховуючи викладене, судові рішення не можна визнати законними і обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню, з направленням справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду слід звернути увагу на зазначене, з’ясувати ретельно дійсні обставини справи і, в залежності від встановленого та вимог закону, вирішити спір.

Керуючись  ст.ст.1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського  процесуального  кодексу  України,  Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства комерційного банку “ПриватБанк” задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.10.2006р. та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2006р. скасувати і справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншому складі суду.

Головуючий                                                                                    В.Перепічай

С у д д і

І.Вовк

П.Гончарук