ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

"05" липня 2007 р.                                                           Справа № 16/125-АП-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Немченко Л.М. при секретарі Горголь О. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ДП "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" в особі Херсонської регіональної філії

до  Державна інспекція з контролю за цінами в Херсонській області

про  визнання частково недійсним рішення

за участю: Прокурора Херсонської обласної прокуратури Мяло Н. В.

представників сторін:

від  позивача -  не прибув

від  відповідача-   Кравець І. В. доручення № 03/472-05 від 19.04.2007р.- провідний юрисконсульт,  Коваленко В. А. доручення № 03/471-05 від 19.04.07- начальник відділу;

Державне підприємство “Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах” (позивач)  звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати частково недійсним акт перевірки від 22.02.07, складеного за результатами проведеної перевірки Державною інспекцією з контролю за цінами у Херсонській області  ( відповідач)

В ході розгляду справи позивач змінив позовні вимоги на підставі ст.51 КАСУ і просив визнати недійсним рішення від 28.02.07 № 11 про  застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін, прийняте Державною інспекцією з контролю за цінами у Херсонській області за результатами перевірки порядку формування та застосування тарифів за роботи та послуги надані Херсонською філією Державного підприємства “ Центр  державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах” в частині незаконного стягнення коштів  за державну реєстрацію речових прав та їх обмежень, а також інших платежів за послуги, пов'язані з реєстрацією прав з громадян, які набули право власності на земельні ділянки відповідно до ст.121 ЗК України; в частині порушення ДП “Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельних ресурсах” вимог Закону України “ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” від 01.07.04; та в частині вилучення у ДП “Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельних ресурсах” в доход Державного бюджету України 270971 грн. та стягнення штрафу у сумі 541942 грн.

На підставі заяви від 18.04.07 № 05/1-4989-07 прокурор Херсонської області вступив в розгляд вказаної справи, оскільки, на його думку, розгляд справи зачіпає економічні інтереси держави.

В ході розгляду справи, суд залучив у якості третьої особи на боці позивача без самостійних вимог Державний комітет України по земельних ресурсах для з'ясування питання щодо фактичного виконання функцій державного підприємства, яке було створене при комітеті, та є позивачем у справі.

Відповідач проти позову заперечує та пояснює, що перевірка була проведена у відповідності до чинного законодавства, оскаржене рішення прийнято правомірно на підставі чинного законодавства за встановленими в ході перевірки фактами порушень  вимог ЗУ “ Про ціни і ціноутворення” ЗУ “ Про захист конституційних прав громадян на землю”, ЗУ “ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши  матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

Посадовими особами Державної  інспекції з контролю за цінами у Херсонській області проведено перевірку  у Херсонській філії державного підприємства “Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельних ресурсах” порядку формування та застосування тарифів за роботи та послуги відповідно до вимог чинного законодавства за період з 01.01.06 по 31.12.06. Перевіркою було встановлено, що  Херсонська філія допускала перевищення вартості наданих послуг. Так, в порушення  ст.1 ЗУ “ Про захист конституційних прав громадян на землю” в договорі № 12 а від 02.03.06 понад встановленого граничного розмірі 85 грн. з двох громадян стягнута плата у розмірі 102 грн. з кожного. Аналогічне перевищення було встановлено і в договорі  № 60 а від 04.09.06. Херсонською філією бралась плата за державну реєстрацію осіб, які на підставі п.4 ст.29 ЗУ “ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”,  звільнені від сплати державного мита  за державну  реєстрацію речових прав та їх обмежень. Оскільки набули у власність ділянки безоплатно відповідно до ст. 121 ЗК України.

За актом перевірки було встановлено перевищення  у сумі 270971 грн.

Позивач підписав акт перевірки з доданими на окремому аркуші запереченнями

За результатами перевірки  заступник начальника Державної інспекції з контролю за цінами у Херсонській області виніс рішення № 1 від 28.02.07.

В рішенні зазначено, що розглянувши матеріали перевірки, встановлено незаконне стягнення коштів за державну реєстрацію речових прав та їх обмежень, а також інших платежів за послуги, пов'язані з реєстрацією прав з громадян, які набули право власності на земельні ділянки відповідно  до ст.121 ЗК України та в поодиноких випадках завищення граничного розміру оплати за виготовлення технічної документації із землеустрою, які посвідчують право власності на земельні ділянки. Заступник начальника прийшов до висновку про порушення позивачем  вимог ЗУ “Про ціни і ціноутворення”, ЗУ “Про захист конституційних прав громадян на землю”, ЗУ “ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” при здійсненні своїх повноважень.

В зв'язку з цим, за рішенням на підставі ст.14 ЗУ “ Про ціни і ціноутворення” з позивача підлягає вилученню в дохід Держбюджету 270971 грн. та стягується штраф у сумі 541942 грн.

Позивач не погоджується з даними висновками  та пояснює, що в своїй діяльності він не керується ЗУ " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме  майно та їх обмежень". Свою діяльність він здійснює на підставі статуту, згідно якого на нього покладено здійснення реєстрації земельних ділянок в складі державного реєстру земель, забезпечення ведення Державного реєстру земель, внесення даних до Державного реєстру земель. В своїй діяльності він керуються ст.202 ЗК України, постановою КМУ № 1088 від 17.07.03 "Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі  державного земельного кадастру ".

Відповідач вважає, що фактично Державний реєстр земель та Державний реєстр прав на нерухоме майно є одним і тим же реєстром.

Позивач не погодився із зазначеним рішенням, вважаючи, що воно не відповідає чинному законодавству та за поновленням порушеного рішенням права звернувся до господарського суду з адміністративним позовом.

Відповідно до  Роз'яснень ВАС України “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів” акт державного чи іншого органу –це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/ або  визначеній  законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання  акта недійсним є також порушення, в зв'язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Судом встановлено, що відповідач здійснює свою діяльність на підставі Положення  про Державну інспекцію, затвердженого постановою КМУ від 13.12.00 № 1819. Згідно зазначеного Положення Державна інспекція з контролю за цінами є урядовим органом державного управління, який організовує та здійснює контрольно-наглядові функції з питань додержання центральними та місцевими органами виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями вимог щодо формування, встановлення та застосування цін та тарифів.

Із огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що відповідач провів перевірку діяв в межах своїх повноважень.

Судом встановлено, що відповідно до ст.202 ЗК України передбачено в державі ведення державної реєстрації земельних ділянок у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається із з двох частин: книга записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та поземної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Для ведення державної реєстрації земель було створено державне підприємство "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам".  Державне підприємство було створене відповідно до постанови КМУ  від 02.12.97 за № 1355 “Про програму створення автоматизованої системи  ведення державного земельного кадастру” та наказу  голови Державного комітету України по земельних ресурсах на базі госпрозрахункового бюро наукових, проектно-вишукувальних, проектно-технологічних робіт та державної землевпорядної експертизи . Нова редакція статуту центру була затверджена Держкомземом України наказом № 135 від 23.05.03 “ Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав  на них у складі державного земельного кадастру та удосконалення структури державного підприємства Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам.” Згідно п. 2.1 статуту основною метою центру є функціонування автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру України та системи реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, для забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, громадян, підприємств, установ та організацій достовірною інформацією про землю та отримання прибутку від здійсненої діяльності.

Відповідно до  постанови КМУ від 17.07.03 № 1088 “ Про створення єдиної системи державної реєстрації  земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного  кадастру” Кабінетом Міністрів України підтримана пропозиція щодо створення на базі державного реєстру земель та  державного реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру прав на землю та нерухоме майно.

Із огляду на встановлене, суд дійшов до висновку, що на підставі зазначеної постанови  державний реєстр земель та державний реєстр прав власності на нерухоме майно після створення  Державного реєстру прав на землю та нерухоме майно мали перестати  існувати.

За п.3 цієї постанови адміністратором Державного реєстру прав на землю та нерухоме майно визначено державне підприємство “Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам”

За п.4 цієї  ж постанови  до створення Державного реєстру прав на землю та нерухоме майно Центр державного земельного кадастру проводить реєстрацію земельних ділянок та прав на них шляхом внесення  записів про реєстрацію земельних ділянок та прав на них до бази даних державного реєстру земель. Для забезпечення ведення державного реєстру земель наказом Держкомзему від 02.07.03 № 174, який зареєстровано в Мін'юсті України 25.07.03 за № 641/7962 було затверджено Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель, відповідно  до якого державне підприємство “Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам”  здійснює ведення державного реєстру земель.

Верховною Радою України віл 01.07.04 був прийнятий Закон України “ Про державну реєстрацію речових прав та нерухоме майно та їх  обмежень”

Відповідно до преамбули Закону України “ Про державну реєстрацію речових прав та нерухоме майно та їх  обмежень” цей закон визначає правові, економічні, організаційні засади створення у складі державного земельного кадастру єдиної системи державної реєстрації речових прав на земельні ділянки та інше нерухоме майно, обмежень цих прав. Закон спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових прав на нерухомість, створення сприятливих умов для забезпечення розвитку ринкових відносин, активізації інвестиційної діяльності, збільшення надходжень до державного та місцевих бюджетів.

Відповідно ст.1 Закону державний реєстр прав на нерухоме майно та їх обмежень - єдина державна інформаційна система, яка містить відомості  про речові права на нерухоме майно, їх обмеження, суб'єктів речових прав, технічні характеристики об'єктів нерухомого майна, кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об'єктів нерухомості.

За ст.5 Закону систему органів державної реєстрації прав складають центральний орган  виконавчої влади з питань земельних ресурсів, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, створена при ньому державна госпрозрахункова юридична особа з консолідованим балансом

( центр державного земельного кадастру) та її відділення на місцях, які є місцевими органами державної реєстрації прав.

Відповідно до ст.7 Закону місцеві органи державної реєстрації прав є відділення державної госпрозрахункової юридичної особи з консолідованим балансом (центру державного земельного кадастру). Місцеві органи державної реєстрації прав виконують покладені Законом функції, зокрема,  проводять реєстрацію прав на нерухоме майно, їх обмежень, правочинів щодо нерухомості або відмовляють у реєстрації; ведуть Державний реєстр прав на нерухоме майно та інше. Керівник місцевого органу державної реєстрації прав є державним реєстратором прав і призначається центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Згідно відповіді Держкомзему України на запит суду Закон України " Про державну реєстрацію речових прав та нерухоме майно та їх  обмежень" не змінює порядку ведення державного реєстру земель, встановленого ст.202 ЗК України, у  тому числі реєстрації правоустановлюючих документів на земельні ділянки.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позивач - державне підприємство “Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах” є уповноваженим адміністратором Державного реєстру прав на нерухоме майно та його обмежень. Філії Центру, як його структурні підрозділи є місцевими органами державної реєстрації прав, якими керує державний реєстратор прав.

Суд приймає до уваги пояснення позивача, що фактично Центр не веде державний земельний кадастр України, оскільки він не створений, фактично на сьогодні Центр веде державний реєстр земель, а також пояснення третьої особи, що викладені у листі від 21.06.07 щодо того, що позивач здійснює тільки ведення державного реєстру земель та те що Закон України  "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх  обмежень" не змінює порядку ведення державного реєстру земель.

Позивач надав на огляд суду книгу записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, форма якої затверджена наказом Держкомзему України за № 174 від 02.07.04.

Із огляду книги суд дійшов до висновку, що вона ведеться відповідно до вимог ст.202 ЗК України та  фактично містить інформацію про права власників та землекористувачів земельними ділянками.

Із огляду на наданні пояснення, оглянуту книгу записів та аналіз приписів вищезазначеного Закону, суд дійшов до висновку, що позивач при веденні державного реєстру земель здійснює реєстрацію речових прав на нерухоме майно (земельні ділянки). Зазначена реєстрація урегульована ЗУ  "Про державну реєстрацію  речових прав на нерухоме майно". При здійсненні зазначених функцій він має керуватися, окрім законодавчих та нормативних актів на які він посилається, Законом України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх  обмежень”, оскільки він регулює правовідносини, учасником яких є позивач, а чинні Закони України є обов'язковими для всіх осіб на території України

Судом досліджено статут державного підприємства та положення Херсонської філії, на  які посилається позивач, як обґрунтування свої заперечень.

Згідно статуту підприємства, затвердженого наказом  Державним комітетом України по земельним ресурсам № 135 від 23.05.03. метою створення Центру - є функціонування автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру України та системи реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них. До предмету діяльності центру віднесено ведення  державного реєстру земель та державного реєстру прав на землю та нерухоме майно.

При цьому, представник позивача не змогла пояснити суду статус Державного реєстру земель, яким Законом він регламентований та чим він відрізняється його статус від Державного реєстру прав на нерухоме майно, статус якого визначений ЗУ " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме  майно та їх обмежень".

Позивач пояснила, що до статуту з часу його затвердження не вносилися зміни та відсутній припис уповноважених органів, який би поклав на Центр ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З цього приводу суд дійшов до висновку, що статут  державного підприємства та типове положення про районний (міський) відділ регіональної філії  державного підприємства затверджені у 2003 році, тобто, без урахувань положень ЗУ " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме  майно та їх обмежень", який був прийнятий 01.07.04. В зв'язку з цим, центральному органу з земельних питань слід внести зміни до статуту та положення з урахуванням змін чинного законодавства, яке відбулося після 2003 року.

Також  суд дійшов до висновку, що відповідач при проведені перевірки правомірно зробив висновки про порушення позивачем ЗУ " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме  майно та їх обмежень" при здійсненні нарахувань  за  реєстрацією прав з громадян, які набули право власності на земельні ділянки відповідно  до ст.121 ЗК України.

Крім того, в ході розгляду справи судом встановлено факти включення до рахунків на оплату вартості послуг за внесення відомостей до бази даних АСДЗК (наприклад, рахунок № 22.01 від 06 року вартість цієї послуги склала 60 грн.), в той час, як пояснює позивач, що фактично він не веде автоматизованого обліку даних.

При таких обставинах суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, в зв'язку з тим, що позивач не довів факту порушення висновків, зроблених за спірним рішенням чинному законодавству.

Керуючись ст.ст.   158-163, п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу Адміністративного судочинства України, суд

постановив:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                  Л.М. Немченко

Повний текст постанови  виготовлено

відповідно до ст.  163 КАС України                                        12.07.2007р.