ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2007 р.
№ 23/527

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Кравчука Г.А.,

суддів:
Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Мелітопольської об’єднаної державної податкової інспекції Запорізької області

на постанову
Запорізького апеляційного господарського суду від 09.03.2006 р.

у справі
№ 23/527

господарського суду
Запорізької області

за позовом
Мелітопольської об’єднаної державної податкової інспекції Запорізької області

до
1) Товариства з обмеженою відповідальністю
“Костянтинівський м’ясопереробний комплекс”,
2) Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтербізнескомпані”

про
визнання угоди недійсною

в судовому засіданні взяли участь  представники:

позивача:
Сиваш А.М., дов. № 18325 від 23.07.2007 р.;

відповідача-1:
— не з’явились;

відповідача-2:
— не з’явились;

В С ТА Н О В И В:

У жовтні 2005 р. Мелітопольська об’єднана державна податкова інспекція Запорізької області (далі –Інспекція) звернулась до господарського суду Запорізької області з позовною заявою, у якій просила визнати недійсним господарське зобов’язання, оформлене договором купівлі-продажу № 064 від 02.06.2004 р., укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю “Констянтинівський м’ясопереробний комплекс” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Інтербізнескомпані”, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Констянтинівський м’ясопереробний комплекс” у доход Державного бюджету України 69 956,84 грн., що становить вартість одержаної від Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтербізнескомпані” за договором купівлі-продажу № 064 від 02.06.2004 р. продукції, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтербізнескомпані” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Констянтинівський м’ясопереробний комплекс” 9 956,84 грн., одержаних від Товариства з обмеженою відповідальністю “Констянтинівський м’ясопереробний комплекс” за договором купівлі-продажу № 064 від 02.06.2004 р.

Позовні вимоги Інспекція обґрунтовувала тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю “Інтербізнескомпані”, укладаючи договір купівлі-продажу № 064 від 02.06.2004 р., мало намір ухилитись від сплати податків, тобто діяло з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, що є підставою для визнання вказаного договору недійсним на підставі ст. ст. 207 та 208 ГК України з застосуванням передбачених цими нормами наслідків.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 16.12.2005 р. (суддя Садовий І.В.) у задоволенні позовних вимог Інспекції відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 09.03.2006 р. (колегія суддів: Мойсеєнко Т.В., Кагітіна Л.П., Коробка Н.Д.) рішення господарського суду Запорізької області від 16.12.2005 р. залишено без змін.

Інспекція звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просила постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 09.03.2006 р. і рішення господарського суду Запорізької області від 16.12.2005 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.02.2007 р. за вказаною касаційною скаргою відкрито касаційне провадження.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.04.2007 р. касаційне провадження, відкрите за касаційною скаргою Інспекції, закрито у зв’язку з тим, що розгляд даної справи у господарських судах попередніх інстанцій здійснювався після набрання чинності КАС України за правилами ГПК України, тобто у порядку господарського судочинства, а компетенція Вищого адміністративного господарського суду України не поширюється на перегляд у касаційному порядку судових рішень, прийнятих не за правилами КАС України.

Інспекція звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 09.03.2006 р. і рішення господарського суду Запорізької області від 16.12.2005 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. Вимоги, викладені у касаційній скарзі, Інспекція обґрунтовує тим, що апеляційним господарським судом не було застосовано ст. ст. 59, 207 та 208 ГК України, неправильно застосовано ст. 181 ГК України та порушено ст. ст. 34, 35 та 43 ГПК України.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Констянтинівський м’ясопереробний комплекс” та Товариство з обмеженою відповідальністю “Інтербізнескомпані” не скористались правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та відзив на касаційну скаргу Інспекції до Вищого господарського суду України не надіслали, що не перешкоджає касаційному перегляду судових актів, які оскаржуються.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення і постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Інспекції підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” завданнями органів державної податкової служби є, зокрема, здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов’язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством (далі –податки, інші платежі).

З матеріалів справи вбачається, що Інспекція, звертаючись з позовною заявою до господарського суду Запорізької області, посилалась, зокрема, на п. 11 частини першої ст. 10 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”

Згідно з вказаною нормою державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об’єднані державні податкові інспекції виконують, зокрема, таку функцію: подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках –коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що при зверненні з позовною заявою до господарського суду Запорізької  області Інспекція виступала не як суб’єкт господарювання, а як орган виконавчої влади, який діє на підставі Закону України “Про державну податкову службу в Україні”, виконуючі при цьому завдання та функції органів державної податкової служби.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі –адміністративна справа) –переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 4 частини першої ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Виходячи з наведених норм КАС України, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що дана справа є справою адміністративною юрисдикції (адміністративною справою), оскільки стороною (позивачем) у ній є орган виконавчої влади –Інспекція, який здійснює владні управлінські функції на основі Закону України “Про державну податкову службу в Україні” та який звернувся до суду у випадку, встановленому вказаним законом.

Частина перша п. 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення”  КАС України встановлює, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що дана справа мала вирішуватись у першій та апеляційних інстанціях господарськими судами за правилами КАС України.

Господарські суди попередніх інстанцій наведеного не врахували, прийняли позовну заяву Інспекції та вирішили дану справу за правилами ГПК України.

Відповідно до частини першої ст. 11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Беручи до уваги вказане, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що постанова Запорізького апеляційного господарського суду від 09.03.2006 р. та рішення господарського суду Запорізької області від 16.12.2005 р. підлягають скасуванню, а справа –передачі на новий розгляд до господарського суду Запорізької області зі стадії прийняття позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Мелітопольської об’єднаної державної податкової інспекції Запорізької області задовольнити частково.

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 09.03.2006 р. та рішення господарського суду Запорізької області від 16.12.2005 р. у справі № 23/527 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Запорізької області зі стадії прийняття позовної заяви.

Головуючий суддя                                                       Г.А. Кравчук

Суддя                                                                          Г.М. Мачульський

Суддя                                                                          В.І. Шаргало