ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

03.07.2007
Справа №2-27/3134-2007А

За позовом – Приватне сільськогосподарське підприємство «Гвардієць», Нижньогірський район, с. Охотське, вул.. Леніна, 108.

До відповідачів –   1. Нижньогірський районний центр зайнятості, с.м.т. Нижньогірський, вул.. Победи, 89.

2.  ДПІ в Нижньогірському районі, с.м.т. Нижньогірський, вул.. Шкільна, 16.

Про спонукання до вчинення певних дій.

Суддя Н.В. Воронцова.

При секретарі Топоріщевої Т. П.

представники:

Від позивача –   не з’явився.

Від відповідача – 1. не з’явився.

2. Грязнова Г. М., дор. у справі.

Сутність спору:

Позивач  –  приватне сільськогосподарське підприємство «Гвардієць»  звернувся до Господарського суду АР Крим з позовом до відповідачів про  забовязання відповідачів по справі визнати суму у розмірі 49655,78 грн. безнадійною до сплати в силу форс – мажорних обставин. Також просить списати вказану суму відповідно до Закону України “Про порядок погашення забовязань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до п. п.  18.2.1 ст. 18 Закону України “Про порядок погашення забовязань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”   безнадійний податковий борг підлягає списанню. Факт настання форс – мажорних обставин підтверджується висновками Торгово  -  промислової палати України за 2004 р. та 2005 р.    На підставі викладеного,  просить позов задовольнити у повному обсязі.

Другий відповідач у відзиві на позов повідомив про те, що Законами України «Про державний бюджет на 2005 р.» і  «Про державний бюджет на 2006 р.»  зупинено дію на 2005 р., 2006 р. і 2007 р. п.п. «в» і «г» п.п. 18.2.1 п. 18.2 ст. 18 Закону України “Про порядок погашення забовязань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”.

На підставі викладеного, просить у позові відмовити.

Перший відповідач у відзиві на позов повідомив про те, що позивач несвоєчасно сплачує страхові внески і має прострочену заборгованість,  що підлягає стягненню на користь першого відповідача. До того ж вважає, що на  відносини  в сфері загальнообов’язкового державного соціального страхування на випадок безробіття не поширюється дія  Закону України “Про порядок погашення забовязань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”.

На підставі викладеного, просить у позові відмовити.

Позивач та перший відповідач явку представників в судове засідання не забезпечили, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

Другий відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує по мотивам, викладеним у відзиві на позов.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення другого відповідача,  суд,  -

В С Т А Н О В И В :

Приватне сільськогосподарське підприємство «Гвардієць» зареєстроване  в Нижньогірському районному центрі занятості як платник страхових внесків на загальнообов’язкове державне соціальне  страхування на випадок безробіття  за реєстраційним  № 012000014.

Відповідно до п. 2.1 Статуту позивача ціллю діяльності позивача є повне і своєчасне задоволення суспільних і особистих потреб населення, підприємств і держави у виробленої підприємством продукції. виконаних роботах та послугах, що надаються, одержання прибутку шляхом систематичного здійснення виробничої,  науково – дослідної,  торгівельної та іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому законодавством України та дійсним статутом.

Відповідно до п. 2.2. Статуту позивача основними напрямками діяльності позивача є товарне виробництво сільськогосподарської продукції. переробка, збереження, транспортування, реалізація її, а також інших видів діяльності; закупівля сільськогосподарської продукції,  худоби, товарно – матеріальних цінностей, у тому числі у населення за готівку чи шляхом товарообміну на взаємовигідних умовах.

Судом встановлено, що  за позивачем станом на 01.01.2007 р. числиться заборгованість у розмірі 49655,78 грн., яка утворилася за період з 01.04.2004 р. по 01.01.2007 р.  Вказана заборгованість підтверджується щоквартальними розрахунковими відомостями,  наданими позивачем першому відповідачу в порядку звітності.

Згідно до п. 1.3 ст. 1 Закону України “Про порядок погашення забовязань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” податковий борг ( недоїмка ) – податкове забовязання ( з урахування штрафних санкцій за їх наявності ), самостійно  узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному або судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня на суму такого податкового забовязання.

Згідно до п.п. “г” п. 18.2 ст. 18 Закону України  “Про порядок погашення забовязань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” від 21.12.00 р. №2181 – III під терміном безнадійний податковий борг слід розуміти податковий борг фізичних та юридичних осіб, що виник внаслідок обставин непереборної сили ( форс – мажорних  обставин ). Зі змісту вказаної норми слідує, що безнадійний податковий борг виник внаслідок обставин непереборної сили, не з вини платника податку. Такі обставини неможливо попередити своїми силами ( безпосередньо вплинути на своєчасне виконання податкових забовязань ). Норми вказаної статті  поширюються на всіх платників податків незалежно від галузевого підпорядкування.

Згідно з висновками Торгово - промислової палати України про форс – мажорні обставини від 05.05.2004 р. №1646/05-4, підтверджено, що несприятливі погодні умови, що потягнули загибель сільськогосподарських культур на площах  приватного сільськогосподарського підприємства «Гвардієць»  станом на 03. -  05.04.2004 р.  є форс – мажорними обставинами, у відповідності до п. 18.2.1 п. 18.2 ст. 18   Закону України  “Про порядок погашення забовязань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” від 21.12.00 р.

Згідно з висновками Торгово - промислової палати України про форс – мажорні обставини від 20.02.2006 р. №470/05-4, підтверджено, що несприятливі погодні умови, що потягнули загибель сільськогосподарських культур на площах  приватного сільськогосподарського підприємства «Гвардієць»  станом на 25.08.2005 р.  є форс – мажорними обставинами, у відповідності до п. 18.2.1 п. 18.2 ст. 18   Закону України  “Про порядок погашення забовязань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” від 21.12.00 р.

Відповідно до п. 2 Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків №103 від  14.03.2001 р. визначення та   списання   безнадійного   податкового   боргу органами державної податкової служби здійснюються щодо:      - податків  і  зборів  (обов'язкових  платежів),  контроль за своєчасністю,  достовірністю,  повнотою нарахування яких покладено на відповідні контролюючі органи згідно з законодавством;      - усіх видів пені  та штрафних санкцій,  що зараховуються  до бюджетів  усіх  рівнів  та державних цільових фондів (у тому числі пені  та  штрафних  санкцій,  нарахованих  за  порушення  термінів розрахунків     під    час    здійснення    операцій    у    сфері зовнішньоекономічної діяльності),  а також  плати  (процентів)  за наданий податковий кредит,  які  нараховані  платникам податків на податковий борг, який визнано безнадійним відповідно до Закону.

Відповідно до п. 1.5 Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків №103 від  14.03.2001 р. органами,  уповноваженим здійснювати процедуру  списання безнадійного податкового боргу, є виключно податкові органи.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533 законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» і інших нормативно –правових актів, що регулюють відносини в сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких дано Верховною Радою України.

Таким чином, з моменту набуття законної сили зазначеного Закону, тобто з 01.01.2001 р., не діють норми Закону України «Про систему оподатковування» у частині йому суперечної.

Відповідно до п. п. 2.2 п. 2 ст. 35  Законом України «Про загальнообов'язкове державне страхування на випадок безробіття» роботодавці зобов'язані сплачувати страхові внески в розмірах установлених Законом України від 11.01.2001 р. №2213 «Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного соціального страхування».

За змістом ст.. 67 Конституції України розмірі податків і зборів, порядок їх сплати встановлюється законом. Таким загальним законом є Закон України “Про систему оподаткування”.

Перелік податків і зборів ( обов’язкових платежів ), наведений у ст.. 14, 15 даного закону, є вичерпним. Податки і збори ( обов’язкові платежі ), справляння яких не передбачено цим Законом, крім зазначених Законом України “про джерела фінансування дорожнього господарства України”, сплаті не підлягають

Згідно до преамбули Закону України від 21.12.00р. №2181 “Про порядок погашення забовязань платників податків  перед бюджетами і державними цільовими фондами”, цей закон є спеціальним законом з питань оподаткування.

Тобто відносини в сфері соціального страхування на випадок безробіття врегульовано спеціальним законодавством.

В силу п. 2 Прикінцевих положень Закону №1533, до приведення законодавства у відповідність з цим Законом, закони і інші нормативно – правові акти застосовуються в частині, йому не суперечної, а пунктом 4 Кабінетові Міністрів України в шестимісячний строк із дня опублікування цього Закону доручено підготувати і подати на розгляд Верховної Ради України пропозиції по приведенню законів України у  відповідність до цього Закону.

Отже, з 01.01.2001 р. страхові внески на випадок безробіття не є податковим збором, не входять у систему оподатковування і не можуть бути стягнені в іншому порядку, чим передбачено Законом    № 1533.

Податковим боргом визначено податкове забовязання, яке в свою чергу складається  з забовязань платників податків сплатити податки і збори ( обов’язкові платежі ) до бюджетів і державних цільових фондів. Державні цільові фонди – це фонди, створені відповідно до законів України, які формуються за рахунок визначених законами податків і зборів ( обов’язкових платежів ) юридичних осіб незалежно від форми власності і фізичних осіб. Державні цільові фонди включаються до складу Державного бюджет України ( ст.. 2 Закону України “Про систему оподаткування” ). Включення органів Фонду у перелік контролюючих органів відповідно до Закону України №2181 не змінює правову природу платежів в Фонд.

Страхові внески на загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття не включені до податків і зборів, встановлених Законом України “Про систему оподаткування”. Закон України №2181 не може розширювати перелік податків і зборів або поширювати порядок погашення забовязань платників податків на платежі,  які не включені у систему оподаткування.

Відповідно до ст.. 8   Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533   Фонд загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організаціє, і кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Таким чином, суд дійшов висновку про те,  що по своєї правової природі внески на  загальнообов’язкове державне   соціальне страхування на випадок безробіття не можна вважати податковим боргом, на які поширюються дія Закону України №2181 , так як це протирічить вимогам ч. ч. 1, 6 ст. 1, ч. 4 ст. 2, ст.. ст.. 3,  14 Закону України “Про систему оподаткування” , ст.. ст.. 3, 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533.

Крім того необхідно вказати, що позивач просить списати заборгованість у розмірі 49655,78 грн., що виникла за період з 01.04.2004 р. по 01.01.2007 р.

Законодавством України передбачено певний порядок списання безнадійного податкового боргу, якого необхідно дотримуватися.

Відповідно до п. 5.1 Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків №103 від  14.03.2001 р. у випадках,  передбачених  підпунктами  3.3,  3.4  цього

Порядку,  платник  податків звертається до контролюючого органу за місцем обліку безнадійного податкового боргу або за  місцем  своєї реєстрації  (якщо  контролюючим  є  податковий  орган) з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків, зборів, інших платежів, які  просить  списати.  До   заяви  обов'язково  додається  будь-який  з  документів, зазначених   у  пункті  3  цього  Порядку,  який  підтверджує,  що податковий борг вважається безнадійним.

Відповідно до п. 5.3 Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків №103 від  14.03.2001 р. за    результатами    розгляду    документів,    наданих контролюючим  органом  або   безпосередньо   платником   податків, керівник  (його  заступник)  органу  державної  податкової  служби приймає рішення про списання безнадійного податкового  боргу,  яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком 2. Рішення про   списання   безнадійного    податкового    боргу складається  в трьох примірниках:  перший - для платника податків, другий - для органу державної  податкової  служби,  третій  -  для контролюючого  органу.  У  тому  разі,  коли  контролюючий орган є податковим органом,  рішення складається у двох примірниках -  для платника податків і органу державної податкової служби.

Позивач звернувся з вказаним позовом до господарського суду АР Крим 30.01.2007 р.

Однак в матеріалах справи наявна заява №190 від 14.03.2006 р. позивача, направлена до першого відповідача, відповідно до якої позивач просить списати заборгованість станом на 01.01.2006 р. в сумі 27458,56 грн. за 2 – 4 квартали 2004 р. і за 2005 р.

А про списання саме заборгованості у розмірі 49655,78 грн., що виникла з 01.04.2004 р. по 01.01.2007 р., він звернувся до першого відповідача набагато пізніше, а саме  лише в травні 2007 р., що підтверджується наявними в матеріалах справи листами №307 від 07.05.2007 р. і №309 від 10.05.2007 р., тобто після звернення з  відповідною заявою до суду.

Тобто суд робить висновок про те, що на момент звернення позивача до ГС АР Крим з вказаної позовною заявою, його право  ще не було порушено.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги і заперечення.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні  позовних вимог належить відмовити.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошено і підписано складом суду 03.07.07 р.

09.07.07 р. постанову було виготовлено у повному обсязі.

На  підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 94, 98, 122, 158 – 164, 167  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Воронцова Н.В.