ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

09.10.2007
Справа №2-23/11086-2007А

Господарський суд Автономної Республіки Крим у складі

судді Іщенко Г.М.,

секретаря судового засідання Єменджієвої А.М., розглянувши за участю представників:

від позивача Шлеїн О.В. - юрисконсульт, дов. від 05.06.2007р. №778,

від відповідача Мартинець Т.В. - начальник юридичного  відділу, дов. від 10.10.2006р. №13/00-2783,

у відкритому судовому засіданні справу

за адміністративним позовом Державного підприємства «Євпаторійський морський торговельний порт», (97416, АР Крим, м. Євпаторія, майдан Моряків, 1),

до відповідача Кримського республіканського центру зайнятості, (95000, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Дибенко, 50),

про визнання  нечинним рішення та спонукання до виконання певних дій,

в с т а н о в и в :

Державне підприємство «Євпаторійський морський торговельний порт» звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим із адміністративним позовом до Кримського республіканського центру зайнятості про визнання недійсним рішення та спонукання до виконання певних дій.

09.10.2007р. у судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги, просить визнати нечинним рішення Кримського республіканського центру зайнятості, яке викладене у листі даної установи від 06.07.2007р. №13/03-2223 про відмову  у видачі дозволу державному підприємству «Євпаторійський морський торговельний порт» на працевлаштування  на посаді маркшейдера  громадянина Російської Федерації Беньдюк Олександра Анатолійовича та зобов’язати Кримський республіканський центр зайнятості видати дозвіл на працевлаштування  на посаді маркшейдера порту – громадянина Російської Федерації Беньдюк  Олександра Анатолійовича.

Відповідач з позовними вимогами не згоден за мотивами, викладеними у відзиві та доповненні на позов.

Згідно пункту 6 Закону України «Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України», до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на  обов’язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження по адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, що діє на час здійснення окремої процесуальної  дії, розгляду справи.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін, дослідив надані сторонами докази, суд вважає, що  позов  не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з  метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

06.07.2007р. на адресу позивача від Кримського республіканського центру зайнятості направлений лист, із якого вбачається, що наказом Кримського республіканського центру зайнятості №239 від 03.07.2007р. Державному підприємству «Євпаторійський морський торговельний порт» відмовлено у видачі дозволу на працевлаштування на посаді маркшейдера громадянина Російської Федерації Беньдюк Олександра Анатолійовича.

Позивач вважає, що визволення громадянина Російської Федерації Беньдюк Олександра Анатолійовича від адміністративної відповідальності у зв’язку з об’явленням йому усного зауваження згідно статті 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення є підставою для задоволення позову.

Однак, позивачем не прийнято до уваги, що пунктом 8 «Порядку оформлення іноземним громадянам  та особам без громадянства дозволу на працевлаштування в Україні», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №2028 від 01.11.1999р., передбачено, що незалежно від стану  на ринку праці та тенденцій його розвитку дозвіл на працевлаштування не видається, якщо  встановлено наявність фактів порушення іноземцем законодавства України під час перебування на її території. Тобто, для прийняття рішення про відмову достатньо наявність самого факту порушення.

Суд приходить до висновку, що «Порядок оформлення іноземним громадянам  та особам без громадянства дозволу на працевлаштування в Україні» не зв’язує відмову у видачі дозволу на працевлаштування при встановленні факту порушення з визначеним видом покарання (мерами адміністративного стягнення), рівно як і звільнення від відповідальності в силу пом’якшених обставин.  Порядком не визначено порушення законодавства в якій саме частині є підставою  для відмови у видачі дозволу на працевлаштування.

Визволення громадянина Беньдюк О.А. від адміністративної відповідальності у зв’язку з оголошенням йому усного зауваження згідно статті 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення свідчить тільки про незначну ступень громадської небезпеки  адміністративного проступку, яку допустив Беньдюк О.А., але не спростовує факт порушення адміністративного законодавства, протиправність і винність його поведінки.

Згідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Факт порушення законодавства України з боку Беньдюк О.А., яке виразилося  в порушенні їм правил перебування  в Україні, а саме: працевлаштування без  відповідного  дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачена законодавством України, відповідальність на порушення яких встановлена статтею 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зафіксований судовим актом – постановою Євпаторійського міського суду АР Крим від 29.03.2007р.

Згідно частині 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається  на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності в порядку статей 69, 70, 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що Кримський республіканський  центр зайнятості  діяв відповідно з встановленим порядком про видачу дозволу на працевлаштування, у межах наданих повноважень, з урахуванням всіх обставин, які підлягають виясненню  і які мають суттєве значення для прийняття рішення.

Таким чином, Кримський республіканський центр зайнятості надав докази, що підтверджують свої заперечення та документально спростував надані позивачем  вимоги. Отже, відповідачем надані докази, які підтверджують обґрунтованість відмови позивачу у видачі дозволу на працевлаштування, яке оформлено наказом Кримського республіканського центру зайнятості №239 від 03.07.2007р., що є підставою для відмови Державному підприємству «Євпаторійський морський торговельний порт» у позові.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено в судовому засіданні 09 жовтня 2007року.

У повному обсязі постанову складено 15 жовтня 2007року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7,8,9,11,12,70,79, 86, 94, 98, 122, 158–163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня складення постанови у повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку, передбаченому частиною 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі неподання відповідної заяви (стаття 254 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко Г.М.