ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.09.07 р.                                                                               Справа № 44/221

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Семенюшко Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім „Газета Я» (представник до судового засідання не з’явився) до товариства з обмеженою відповідальністю «Маріупольське агентство „СОЮЗДРУК» (представник до судового засідання не з’явився), про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та пені, а також відшкодування недоотриманого прибутку та моральної шкоди у загальному розмірі 12’228,33 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім „Газета Я» (далі – Товариство) звернулося до суду з позовом про суми боргу 5’625,10 грн. з урахуванням індексу інфляції 669,37 грн., пені 1’469,10 грн., відшкодування недоотриманого прибутку 1’552,72 грн. та моральної шкоди 3’319,72 грн. до товариства з обмеженою відповідальністю «Маріупольське агентство „СОЮЗДРУК» (далі – Фірма). Позовні вимоги Товариства ґрунтуються на неналежному виконанні Фірмою умов договорів комісії № 114 від 01.07.05 року та № 54 від 01.01.06 року (далі – Договори) в частині розрахунку за реалізовану друковану продукцію – „Популярний щотижневик „Я” (далі – Товар).

Представник Товариства в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та в порядку статті 22 ГПК України змінив предмет спору, вимагаючи стягнути суму боргу 5’625,10 грн., інфляційні 706,84 грн., пеню 476,82 грн., недоотриманий прибуток 1’634,39 грн. та моральну шкоду 3’785 грн.

Представник Фірми визнав факт заборгованості перед позивачем в сумі 5’636,50 грн.

В судовому засіданні оголошувалась перерва для підготовки процесуального документу з 22.08.07 року до 10.09.07 року. Сторони не скористалися своїм правом на участь в останньому судовому засіданні.

Вислухавши у судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, суд вважає, що позов Товариства підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Дослідивши Договори, з яких виникли цивільні права та обов’язки Фірми та Товариства, суд дійшов висновку, що укладені між сторонами правочини за своїм змістом та своєю правовою природою є договорами комісії, які підпадають під правове регулювання норм статей 1011-1028 ЦК України.

Таким чином, в силу статті 1011 ЦК України та пункту 1.1 Договорів, Фірма зобов’язується за дорученням Товариства за винагороду вчинити кілька угод стосовно продажу Товару від свого імені та за рахунок Товариства.

В розпорядженні суду є 24 видаткових накладних, виданих у період з 30.07.05 року до 29.12.06 року, за якими Товариством Фірмі передано на комісію Товар загальною вартістю 15’695,85 грн. (з урахуванням часткових повернень Товару). Оскільки вказані накладні підписані уповноваженими особами та завірені печатками сторін, суд вважає, що моментом передачі Фірмі Товару за Договорами є відповідні дати видачі видаткових накладних.

Документи, які б свідчили про незгоду Фірми з належністю виконання Товариством своїх зобов’язань по Договорах – суду не надавалися.

Обов’язок Фірми щодо перерахування Товариству грошових коштів від реалізації отриманого на комісію Товару за умовами пунктів 1.4 та 7.1 Договорів повинен бути виконаний протягом 55 днів з моменту передачі Товару (30 днів на реалізацію та 25 днів на остаточний розрахунок). Тобто, в порядку частини 1 статті 530 ЦК України та вищезазначених умов Договору, відповідач мав здійснити остаточний розрахунок за отриманий Товар не пізніше 23.02.07 року.

Фірмою частково виконано обов’язок перерахування грошових коштів, отриманих від реалізації товару, а також частково повернуто Товар – на загальну суму 10’070,75 грн., що підтверджується позовною заявою та наданими платіжними документами.

Розмір кредиторської заборгованості відповідача перед позивачем у спірних правовідносинах на суму 5’625,10 грн. підтверджено актом звірення розрахунків від 01.08.07 року.

Зобов’язання Фірми перед Товариством щодо оплати Товару у розмірі 5’625,10 грн. на момент прийняття рішення суду – не виконане, на порушення норм статей 525-526 ЦК України, які передбачають, що зобов’язання (у тому числі за договором комісії) повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок Закону, акта планування, договору, а при відсутності таких вказівок – відповідно до вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

За загальними правилами господарського процесу (стаття 33 ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Це стосується в першу чергу позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких він будує позовні вимоги. Наразі, позивачем не було доведено суду факту досягнення рентабельності Товариства у 24% та не доведено суду того факту, що у разі належного виконання відповідачем своїх обов’язків, Товариство могло реально розраховувати на прибуток у розмірі 1’634,39 грн., через що у задоволенні вимог про стягнення недоотриманого прибутку 1’634,39 грн. слід відмовити.

Системний аналіз статей 23 та 1167 ЦК України, змісту постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.95 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” і роз’яснення Вищого господарського суду України від 29.02.96 року № 02-5/95 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з відшкодуванням моральної шкоди” дають підстави зробити висновок, що відшкодування моральної шкоди, завданої душевними стражданнями, яких позивач зазнав внаслідок порушення відповідачем господарського зобов’язання, має здійснюватися за загальними правилами відшкодування шкоди – тобто, у разі наявності шкоди, вини певної особи та причинно-наслідкового зв’язку між означеними категоріями.

Втім позивач не довів суду факту спричинення моральної шкоди та причинно-наслідкового зв’язку між діями Фірми та спричиненням моральної шкоди Товариству, оскільки суду не надано жодних доказів приниження ділової репутації юридичної особи. До того ж, позивач жодним чином не довів розмір заявленої позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди (3’785 грн.), а також того, що відбулося підвищення попиту на Товар у розмірі 22,7%, тому у задоволенні вимог щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 3’785 грн. також слід відмовити через необґрунтованість розміру заявленої позовної вимоги, недоведеність факту завдання шкоди та причинного зв’язку між діями посадових осіб відповідача і завданням моральної шкоди.

Окрім того, суд вважає, що пеня, нарахована Товариством в розмірі 477 грн., є нарахованою цілком безпідставно, оскільки умови Договорів не передбачають нарахування пені, як виду неустойки, таким чином, сторони за Договорами не дотрималися вимог передбаченої статтею 547 ЦК України обов’язкової письмової форми для такого виду забезпечення зобов’язань, як пеня. Недотримання письмової форми для неустойки у вигляді пені тягне за собою нікчемність такого правочину за законом, через що пеня у розмірі 477 грн. взагалі не могла бути застосована до Фірми.

Прострочення відповідачем грошового зобов’язання тягне за собою обов’язок сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, на підставі статті 625 ЦК України. За розрахунком позивача сума інфляційних з простроченої суми за період з 01.06.06 року до 30.04.07 року становить 706,84 грн. Втім, суд вважає зазначений розрахунок невірним, оскільки моментом виникнення права вимоги Товариства на суму загальну суму боргу є не 01.06.06 року, як визначив позивач, а 24.02.07 року, як встановив суд. З огляду на наведене, здійснюючи розрахунок інфляційних втрат згідно методики листа Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.97 року «Рекомендації відносно порядку застосування індексу інфляції при розгляді судових справ», суд вважає, що вимоги Товариства про стягнення інфляційних підлягають лише частковому задоволенню, в сумі 11,25 грн. за період березня-квітня 2007 року (5’625,10 грн. Х 1,002 – 5’625,10 грн.).

Таким чином, причиною виникнення спору є протиправне порушення Фірмою умов Договорів, а також норм ЦК України, які регулюють загальні умови виконання зобов’язань та правила виконання договорів комісії.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі ст.ст.525-526, 530, 547-550, 1011-1028 ЦК України, керуючись ст.ст.1, 4, 22, 43, 49, 59, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позов товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім „Газета Я» до товариства з обмеженою відповідальністю «Маріупольське агентство „СОЮЗДРУК» про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції у загальному розмірі 5’636,35 грн. В решті позовних вимог – відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Маріупольське агентство „СОЮЗДРУК» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім „Газета Я» суму боргу та інфляційних у розмірі 5’636,35 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 54,38 грн. та відшкодування сплаченого державного мита у розмірі 56,36 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя

Надруковано у 3 примірниках:

1 – позивачу

2 – відповідачу

3 – господарському суду Донецької області