ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

19.06.07                                                                                           Справа№ 2/1917-23/410А

За позовом  - Управління Пенсійного фонду України в Старосамбірському районі Львівської області (надалі –УПФ України в Старосамбірському районі), м. Старий Самбір,

До відповідача – Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старосамбірському районі, м. Старий Самбір,

Про спонукання до вчинення дій

Суддя Бортник О.Ю.

при секретарі Маїк С.Б.

Представники:

Від позивача –Адамчук О.Я. –юрисконсульт

Від відповідача –Кошевий А.Л. –юрист

Суть спору: УПФ України в Старосамбірському районі звернулось до господарського суду Львівської області з позовом про зобов”язання Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старосамбірському районі включити в Акти звірки виплачену позивачем суму допомоги на поховання Винара Василя Степановича у розмірі 257,38 грн., як суми, що підлягає до відшкодування. Позовні вимоги мотивовані, зокрема нормами ст.ст. 34, 53 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІV, п. 4 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду витрат, пов”язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійних захворювань та пенсій у зв”язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого Постановою Правління Пенсійного Фонду України та Правління ФССНВ України від 03.03.2003 р. за № 5-4 та від 04.03.2003 р. за № 4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 16.04.2003 р.

Представники відповідача у засіданнях суду проти позову заперечували, посилаючись на те, що відповідно до вимог ст. 21 Закону України “Про загальнообов”язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” основною підставою для відшкодування вартості ритуальних послуг відповідно до місцевих умов, пов”язаних з організацією поховання померлого, є настання страхового випадку. Щодо громадянина Винара В.С. страховий випадок місця не мав. Відтак, виплачені позивачем суми допомог на поховання, не підлягають відшкодуванню відповідачем.

Розгляд справи відкладвся з підстав, викладених в ухвалах суду від 16.01.2007 р., 20.02.2007 р. та 03.04.2007 р. У судовому засіданні, призначеному на 17.05.2007 р., оголошувалась перерва до 19.06.2007 р.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно з Актом про нещасний випадок на виробництві, 13 серпня 1976 р. з громадянином Винарем В.С. –буровим майстром Львівського відділення ТЕП, на станції Проня Московсько-Рязанської залізниці стався нещасний випадок, пов”язаний з виробництвом. Як стверджує позивач, в зв”язку з цим нещасним випадком потерпілому було призначено пенсію по інвалідності від трудового каліцтва. З виписки із акту огляду МСЕК № 286729 вбачається, що третя група інвалідності призанчена Винару В.С. безстроково внаслідок трудового каліцтва. За результатами огляду МСЕК виявлено у Винара В.С. деформуючий травматичний артроз обох г/с суглобів ІІ-ІІІ ст., правобічний коксоартроз ІІ ст. та порушення функції статитки, зазначено, що йому протипоказана робота з тривалою ходою, стоянням. В зв”язку із смертю 08 травня 2006 р. громадянина Винара В.С., позивачем виплачено його дружині, Винар О.І. допомогу на його поховання, що підтверджується талоном до разового доручення № 467 від 18.05.2006 р. Виплачену суму допомоги на поховання Винара В.С. включено УПФ України в Старосамбірському районі у Списки на відшкодування. Однак, відповідач відмовився прийняти до відшкодування виплачену допомогу на поховання, що підтверджується наявним у матеріалах справи Актом щомісячної звірки за жовтень 2006 р.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та наявні у ній докази, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 4 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання передбачено, що відшкодуванню підлягають суми, які виплачуються відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та інших нормативно-правових актів.

Згідно з ст. 21 Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, страхові виплати, в тому числі організувати поховання померлого, відшкодувати вартість пов’язаних з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Цією нормою Закону визначено, що всі страхові виплати повинні бути пов’язані з ушкодженням здоров’я застрахованої особи, що сталося внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто основною вимогою для проведення відшкодування шкоди є настання страхового випадку. Відповідно до п. 9 ст. 34 згаданого Закону, причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів.

Кім цього, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2001 р. № 826 “Про затвердження порядку проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання” передбачено, що витрати на поховання здійснюються у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування. Таким чином, зазначені нормативно-правові акти визначають обов’язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодовувати витрати на поховання, в тому числі і виплату допомоги на поховання лише в тому випадку, якщо смерть настала за наслідками нещасного випадку, який мав місце на виробництві, або отриманого професійного захворювання, що, в свою чергу, повинно підтверджуватися висновками спеціальних медичних закладів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що смерть потерпілого внаслідок загального захворювання, яка не вважається страховим випадком державного соціального страхування, не може бути підставою для проведення відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань витрат та допомог на поховання.

У матеріалах справи відсутні й позивачем суду не подані докази існування причинно-наслідкового зв’язку між смертю Винара В.С. та страховим випадком (отриманими внаслідок нещасного випадку, що мав місце 13.08.1976 р. виробничими травмами). Як вбачається з Лікарського свідоцтва про смерть № 71/06 від 10.05.2006 р., потерпілий від нещасного випадку, пов”язаного з виробництвом, помер внаслідок гострої серцево-судинної недостатності, ураження клапанів серця, набутої вади серця. Позивачем суду не подані докази, які б свідчили, що зазначені вище захворювання, від яких помер Винар В.С., спричинені синдромом довготривалого здавлювання правої нижньої кінцівки та правої половини тулуба, гострою нирковою недостатністю ІІІ форми, анемією, септикоіємією, абсцесом правої ягодичної області, нагноєнням ран правого бедра (акт про нащасний випадок на виробництві). Суд звертає увагу й на ту обставину, що при повторному огляді Винара В.С. 28.03.2006 р. (за 38 днів до смерті) МСЕК, за результатами якого видано виписку із акту огляду № 28679, у потерпілого не виявлено, спричинених нещасним випадком на виробництві, гострої серцево-судинної недостатності, ураження клапанів серця та набутої вади серця. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відсутні підстави вважати смерть Винара В.С. пов’язаною з нещасним випадком на виробництві, котрий трапився 13.08.1976 р.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст. 71 КАС України, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 49, 51, 122-124, 127, 130, 138, 139, 143, 151-154, 158-163, п.6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку і строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Постанову виготовлено у повному обсязі 02.07.2007 р.

Суддя