КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2007                                                                                           № 21/165

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Сотнікова С.В.

суддів:

при секретарі: Галак Д.Ю.

За участю представників:

від позивача - Клименко А.П. (дов. б/н від 01.12.2006р.);

від відповідача - Шемигон О.С. (дов. № 138 від 03.03.2007р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство "Грінко-Київ"

на рішення Господарського суду м.Києва від 19.04.2007

у справі № 21/165

за позовом                               Товариство "МС Ойл Кард"

до                                                   Товариство "Грінко-Київ"

про                                                  стягнення 213114,18 грн.

26.06.2007р. розгляд справи відкладався відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.04.2007р. позов задоволено. Стягнуто з ТОВ “Грінко-Авто” на користь ТОВ “МС Ойл Кард” 110081,70 грн. основного боргу, 3017,89 грн. суми 3-х відсотків річних, 13254,31 грн. пені, 32709,70 грн. інфляційних витрат, 2131,14 грн. витрат по сплаті держмита та 118 грн. витрат по оплаті інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить зазначене рішення скасувати, прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав порушення судом норм процесуального права. В апеляційній скарзі, апелянт зазначає, що він не був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання в суді першої інстанції, що є підставою для скасування судового рішення у даній справі. Крім того, в судовому засіданні представником відповідача надано письмові пояснення, в яких він просить зменшити суму штрафних санкцій, заявлених позивачем з огляду на їх непропорційно великий розмір.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, зазначивши, що суд належно повідомляв відповідача про місце та час розгляду справи, проте останній не скористався своїм правом на участь свого представника при розгляді даної справи.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю “МС Ойл Кард” (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Грінко-Авто” (покупець) укладений договір на поставку товарів № 2022-Т від 18.04.2006р. та додаткова угода до нього від 28.06.2006р.

Відповідно до п. 1.1 Договору № 2022-Т від 18.04.2006р. постачальник передає у власність покупцю, а покупець приймає нафтопродукти (далі товар) і сплачує його вартість по ціні відповідній до затвердженого постачальником прейскуранта цін на товар, що діє на день здійснення покупцем оплати товару в кількості та асортименті зазначених у рахунку-фактурі та видатковій накладній постачальника, на умовах договору.

Пунктом 2.1. зазначеного договору встановлено, що постачальник передає товар покупцеві, а покупець приймає його на умовах EXW мережа автозаправних станцій постачальника (ІНКОТЕРМС-2000).

На виконання умов Договору № 2022-Т від 18.04.2006р. позивачем поставлено відповідачу товар у період з 21.04.2006р. по 13.11.2006р. на загальну суму 909451,70 грн., що підтверджується видатковими накладними та не заперечується відповідачем.

Пунктом 3.3. Договору № 2022-Т від 18.04.2006р. передбачено, що постачальник повинен оплатити товар протягом 30 календарних днів з моменту виставлення рахунку постачальником.

В порушення зазначеної умови договору відповідач виконав свої зобов’язання частково.

Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків від 29.01.2007р. (підписаний двома сторонами) заборгованість становила 185081,70 грн.

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції відповідач погашав борг за договором № 2022-Т від 18.04.2006р., в наслідок чого позивачем була зменшена сума позовних вимог.

Станом на час прийняття рішення місцевим господарським судом заборгованість відповідача становила 110081,70 грн., що не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Згідно з частин 2, 3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов'язання.

Частиною 7 зазначеної статті Господарського кодексу України встановлено, що Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 712 ЦК України передбачає за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 7 ст. 265 ГК України до відносин поставки не врегульованих Господарським кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

З огляду на те, що матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар та фактично визнається відповідачем, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 110081,70 грн.

Крім того, вірним є висновок суду першої інстанції щодо задоволення вимог про стягнення з відповідача 3-х відсотків річних, пені та інфляційних витрат.

Так відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

У відповідності до ст. 1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з п. 5.6. Договору № 2022-Т від 18.04.2006р. за порушення строків оплати за поставлений товар, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми простроченої оплати.

Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею визнається неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Стаття 611 Цивільного кодексу України встановлює, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

У відповідності до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, з позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 13254,31 грн., сума 3% річних складає 3017,89 грн., сума інфляційних витрат складає 32709,70 грн. (відповідно до уточненого розрахунку відповідача).

Доводи апелянта про те, що ним було частково погашено заборгованість перед відповідачем в сумі 20000 грн., що тягне за собою перерахунок неустойки, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки сплата зазначеної суми коштів була проведення після прийняття рішення судом першої інстанції.

Крім того, на думку колегії суддів, безпідставними є вимоги апелянта щодо зменшення суми неустойки, яку позивач просить стягнути на його користь, у зв’язку з тяжким матеріальним становищем на підприємстві, оскільки така підстава для зменшення розміру чи звільнення від відповідальності не передбачена ані договором № 2022-Т від 18.04.2006р., ані Розділом V Господарського кодексу України.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апелянтом не надано беззаперечних доказів на підтвердження тих доводів, на які він посилається в апеляційні скарзі, в той же час позивачем в повному обсязі доведено та обґрунтовано позовні вимоги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва  від 19.04.2007р. у даній справі відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, винесено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Грінко-Київ” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2007р. у справі  № 21/165 – без змін.

Матеріали справи № 21/165 повернути Господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді