ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2007 р.
№ 29-5/28-06-1061

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:
Першикова Є.В.,

суддів:
Кравчука Г.А.,

Муравйова О.В.,

розглянула

касаційну скаргу

дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі Компанія)

на постанову
Одеського апеляційного господарського суду

від
19.04.07

у справі
№ 29-5/28-06-1061

господарського суду
Одеської області

за позовом
Компанії

до
дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями Державного головного підприємства "Медисан" Лікувально-санаторійної восстановчої Асоціації Державної Канцелярії Республіки Молдова "Санаторій "Молдова" (далі Підприємство)

про
стягнення 38 137,66 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:
не з'явились;

- відповідача:
Зубов К.М. (за дов. № 342 від 30.08.07).

Ухвалою від 25.06.07 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючого –Першикова Є.В., суддів –Данилової Т.Б., Ходаківської І.П. касаційна скарга Компанії № 31/10-4665 від 18.05.07 була прийнята до провадження, розгляд справи призначено на 06.09.07, без початку перегляду справи по суті.

Вказана ухвала суду була направлена сторонам у справі в установленому порядку, документів які б свідчили про її неотримання сторонами у справі до Вищого господарського суду України не надходило, отже усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

На день розгляду справи у судовому засіданні 06.09.07 будь-яких письмових заяв та клопотань від учасників судового процесу щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У судове засідання 06.09.07 представники Компанії не з’явились.

Враховуючи, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка без поважних причин у судове засідання не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки, а від Компанії повідомлень щодо неможливості участі у судовому засіданні 06.09.07 до колегії суддів Вищого господарського суду України не надходило, справа розглядається за наявними матеріалами справи за участі представника Підприємства.

У зв'язку з перебуванням суддів Данилової Т.Б., Ходаківської І.П. у черговій відпустці розпорядженням від 03.09.07 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду справи № 29-5/28-06-1061 господарського суду Одеської області, призначеної до перегляду в касаційному порядку на 06.09.07, створено колегію суддів у наступному складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Кравчук Г.А., Муравйов О.В., яка розглядає справу по суті.

Про вказані обставини представника Підприємства повідомлено на початку судового засідання 06.09.07. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України не заявлено.

За згодою представника Підприємства, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 06.09.07 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 29.03.06 господарського суду Одеської області (суддя Могил С.К.) у задоволенні позовних вимог Компанії відмовлено у повному обсязі.

Постановою від 06.06.06 Одеського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Сидоренко М.В., суддів –

Таценко Н.Б., Мишкіної М.А.) рішення від 29.03.06 господарського суду Одеської області залишено без змін, а апеляційну скаргу Компанії –без задоволення.

Постановою від 21.09.06 Вищого господарського суду України касаційну скаргу Компанії частково задоволено.

Рішення від 29.03.06 господарського суду Одеської області та постанову від 06.06.06 Одеського апеляційного господарського суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи рішенням від 15.01.07 господарського суду Одеської області (суддя Аленін О.Ю.) позовні вимоги Компанії задоволено повністю.

З Підприємства на користь Компанії стягнуто 23 204,99 грн. основного боргу, 4 290,63 грн. пені, 1 624,35 грн. штрафу, 7 070,76 грн. боргу з урахуванням інфляції, 1 946,93 грн. 3 % річних, 381,37 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що Підприємством не доведено виконання своїх зобов'язань за договором № 06/03-109 від 24.01.03 щодо оплати поставленого газу, а платіжне доручення № 1260 від 27.12.02 не може бути враховано в якості доказу оплати суми боргу, оскільки містить помітку про перерахування коштів по договору № 203 від 26.12.02.

Постановою від 19.04.07 Одеського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Мацюри П.Ф., суддів –

Андрєєвої Е.І., Ліпчанської Н.В.) апеляційну скаргу Підприємства задоволено.

Рішення від 15.01.07 господарського суду Одеської області скасовано.

У задоволенні позовних вимог Компанії відмовлено.

При винесенні постанови апеляційний суд прийшов до висновку про те, що платіжне доручення № 1260 від 27.12.02 є належним доказом оплати спірної суми боргу з урахуванням того, що договір № 203 від 26.12.02 не укладався, а відповідно до умов п. 6.2 договору № 06/03-109 від 24.01.03 кошти, отримані без призначення платежу, повинні зараховуватись в рахунок погашення заборгованості попередніх періодів.

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції Компанія звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить постанову від 19.04.07 Одеського апеляційного господарського суду скасувати, а рішення від 15.01.07 господарського суду Одеської області залишити в силі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскарженого судового акту було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 4, 42, 43, 47, 38, 43, 83 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 161, 162, 216 Цивільного кодексу УРСР, ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

На день розгляду справи у судовому засіданні 06.09.07 письмовий відзив на касаційну скаргу від Підприємства не надійшов. Представник Підприємства у судовому засіданні 06.09.07 щодо доводів, викладених у касаційній скарзі Компанії, заперечував, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просив касаційну скаргу Компанії залишити без задоволення, а оскаржену постанову –без змін.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши пояснення представника Підприємства, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, 24.01.03 між Компанією (Постачальник) та Підприємством (Покупець) було укладено договір № 06/03-109 на постачання природного газу (далі Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався продати Покупцю в 2003 році природний газ (далі газ), а Покупець –прийняти і оплатити цей газ на умовах Договору.

Судовими інстанціями встановлено, що у п. 2.1 Договору сторони визначили, що Постачальник передає Покупцеві в 2003 році газ в обсязі до

1 220 000,00 куб.м., а відповідно до п. 3.2 Договори встановили, що кількість поставленого Покупцю газу підтверджується щомісячними актами приймання-передачі газу, які складаються уповноваженими представниками сторін до 5-го числа місяця, наступного за звітним.

Також, судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно

п. 5.1 Договору ціна за 1 000,00 куб.м. газу, без врахування вартості транспортування газу на території України, становить 276,25 грн., а загальна сума даного Договору становить 337 025,00 грн., при цьому, ПДВ визначається згідно з чинним законодавством України.

При вирішенні спору попередніми судовими інстанціями встановлено, що п. 6.1 Договору визначено, що оплата за природний газ проводиться Покупцем виключно грошовими коштами: згідно п.п. 6.1.1 –в січні –протягом місяця поставки, а остаточний розрахунок на підставі акту приймання-передачі газу за січень місяць до 10.02.03; згідно п.п. 6.1.2 –за інші місяці перша оплата в розмірі 50 % від вартості запланованих місячних обсягів –не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу; наступні оплати –плановими платежами по 25 % від вартості запланованих місячних обсягів до 10-го та 20-го числа поточного місяця; а остаточний розрахунок здійснюється на підставі акту прийому-передачі газу за звітний місяць до 10-го місяця наступного за звітним.

Судовими інстанціями встановлено, що сторонами Договору було домовлено про те, що при невиконанні Покупцем вимог, передбачених у

п. 6.1 Договору, Постачальник має право обмежити постачання газу Покупцеві відповідно до рівня проплат або припинити поставку газу.

Крім того, на підставі Договору місцевим та апеляційним судом встановлено, що сторонами у п. 6.2 було визначено, що якщо в платіжному дорученні не вказується призначення платежу, то кошти можуть бути зараховані в рахунок погашення заборгованості попередніх періодів, а у

п. 6.3 Договору –що кошти, які надійшли від Покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості по даному Договору. Крім того, умовами Договору сторони передбачили відповідальність за несвоєчасну оплату отриманого газу.

На підставі наданих сторонами доказів по справі попередніми судовими інстанціями встановлено, що відповідно до актів прийому-передачі від 31.01.03, 28.02.03 та 31.03.03 Компанія передала Підприємству газ в об'ємі 423,687 тис. куб.м. на загальну суму 117 043,54 грн.

Під час перегляду справи апеляційний суд дійшов до висновку, що Підприємство платіжними дорученнями № 1260 від 27.12.02, № 58 від 22.01.03, №№ 59, 60 від 23.01.03, № 81 від 04.02.03, № 128 від 11.02.03,

№№ 163, 164 від 20.02.03, № 177 від 25.02.03, № 185 від 04.03.03, № 274 від 26.03.03, № 294 від 31.03.03 та № 316 від 02.04.03 сплатило Компанії повну вартість отриманого природного газу.

В той же час, попередніми судовими інстанціями встановлено що в платіжних дорученнях № 58 від 22.01.03, №№ 59, 60 від 23.01.03, № 81 від 04.02.03, № 128 від 11.02.03, №№ 163, 164 від 20.02.03, № 185 від 04.03.03 Підприємством в графі "призначення платежу" не було вказано номер укладеного договору та зазначена інша дата його укладення –"від 26.12.02".

Також, попередніми судовими інстанціями було встановлено, що Компанією були прийняті та не повернуті Підприємству грошові кошти в сумі 23 205,00 грн. по платіжному дорученню № 1260.

При цьому, попередні судові інстанції встановили, що договір № 203 від 26.12.02 між сторонами не укладався, не укладались також і інші договори від 26.12.02.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно вимог ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що розглядаючи справу суд апеляційної інстанції врахував положення ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України відповідно до яких загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Щодо доводів скаржника про те, що платіжне доручення № 1260 від 27.12.02 не є належним доказом оплати поставленого газу, то це є переоцінкою доказів по справі, а відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи Компанії, викладені в касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судовими інстанціями не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання які, стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи, здійснюється за внутрішнім переконанням суду і їх перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі в силу ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судом апеляційної інстанцій було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено постанову з дотриманням норм процесуального права, що дає підстави для залишення її без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" № 31/10-4665 від 18.05.07 залишити без задоволення.

Постанову від 19.04.07 Одеського апеляційного господарського суду у справі № 29-5/28-06-1061 господарського суду Одеської області залишити без змін.

Головуючий
Є.Першиков

судді:
Г.Кравчук

О.Муравйов