ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

26.06.07                                                                                           Справа  № 1/53-10/27

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді                                                                   Скрутовського П. Д.

суддів                                                                                        Онишкевича В. В.

Слуки М. Г.

розглянув апеляційну скаргу ТзОВ «Епос-Центр», м. Львів б/н від 11.04.2007 р.

на рішення Господарського суду Львівської області від 28.03.2007 р.

у справі № 1/53-10/27

за позовом ПП «Системи та технології охорони і нагляду», м. Львів

до відповідача ТзОВ «Епос-Центр», м. Львів

про визнання недійсним правочину

за участю представників сторін:

від позивача –явка необов’язкова –Франків Ю. Б. –представник (довіреність № 30/03/2006-юр)

від відповідача (скаржника) –явка необов’язкова –Кваша А. С. –представник (довіреність б/н від 15.12.2006 р.)

Представникам сторін у судовому засіданні були роз’яснені права та обов’язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Згідно клопотання сторін, технічна фіксація судового процесу не здійснюється, ведеться протокол судового засідання. Заяв про відвід суддів не надходило.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 22.05.2007 р. у склад колегії замість судді Краєвської М. В. введено суддю Онишкевича В. В. у зв’язку з виходом його з відпустки.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 24.04.2007 р. прийнята до свого провадження апеляційна скарга ТзОВ «Епос-Центр», м. Львів, розгляд справи призначено на 22.05.2007 р., у судовому засіданні 22.05.2007 р. була оголошена перерва до 29.05.2007 р., а ухвалою суду від 29.05.2007 р. з метою витребування з господарського суду Львівської області справи № 6/153-29/156 розгляд справи відкладався до 26.06.2007 р., явка сторін не була визнана обов’язковою.

Рішенням господарського суду Львівської області від 28.03.2007 р. у справі № 1/53-10/27 за позовом ПП „Системи і технології охорони і нагляду”, м. Львів до ТзОВ «Епос-Центр»про визнання недійсним договору № 01/04/2005 від 01.04.2005 р. в частині п. 1.10 про відступлення відповідачу права вимоги боргу з ПП «Системи і технології охорони і нагляду»позов задоволено повністю.

При винесенні оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд керувався ст.ст. 203, 516 ЦК України, а також положеннями укладеного між сторонами договору про відступлення права вимоги № 01/04/2005 від 01.04.2005 р. та мотивував його тим, що оскільки кредитором за договором оренди від 01.07.2002 р., укладеного між ДП «Житлово-комунальна контора»та позивачем, по відношенню до ПП «Системи та технології охорони і нагляду»було ПП «Леві», а заміна кредитора у господарському зобов’язанні є істотною зміною умов договору, то ПП «Леві», відповідно до вимог п. 1 ст. 516 ЦК України та п. 10.3 договору оренди, зобов’язане було здійснити заміну кредитора тільки за наявності згоди ПП «Системи та технології охорони і нагляду», а в матеріалах справи такий доказ відсутній.

Скаржник, відповідач у справі, не погодився з рішенням господарського суду Львівської області, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дане рішення та прийняти нове, яким в позові відмовити повністю, посилаючись на ст.ст. 509, 512 ЦК України, зазначає, що законодавство України не містить обмежень щодо відступлення права вимоги у грошовому зобов’язанні по сплаті орендної плати, таких обмежень також не містить і договір оренди від 01.07.2002 р. з додатками від 21.05.2004 р. При цьому, апелянт вказує, що в результаті укладеного договору цесії від 01.04.2005 р. не було змінено жодних умов договору оренди від 01.07.2002 р., в тому числі незмінним залишився і склад сторін договору оренди. Разом з тим, у грошовому зобов’язанні, яке полягає в обов’язку позивача, як орендаря, сплатити заборгованість станом 01.04.2005 р., було замінено кредитора.

Позивач, скориставшись правом, наданим ст. 96 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи, викладені в ній, просить залишити рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому, позивам посилається лише на неповажність причин пропуску строку апеляційного оскарження відповідачем.

Розглянувши наявні матеріали справи, доводи та заперечення, наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, колегія суддів господарського суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду слід скасувати, а апеляційну скаргу задоволити з наступних підстав:

Як вбачається із матеріалів справи, 01.04.2005 р. між ТзОВ «Епос-Центр»(цесіонарій) та ПП «Леві»(цедент) було укладено договір № 01/04/2005 про відступлення права вимоги, відповідно до п. 1.10 якого цедент уступив цесіонарію право вимагати від ПП «Системи та технології охорони і нагляду»оплати сум заборгованості по орендній платі за приміщення, яке знаходиться по вул. Зеленій, 109 в м. Львові.

Право на отримання орендної плати виникло у цедента з договору оренди від 01.07.2002 р., який укладений між ДП «Житлово-комунальна контора»і ПП «Системи та технології охорони і нагляду», та додатку від 21.05.2004 р. у зв’язку з придбанням цедентом орендованих приміщень.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно положень п.п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Ст. 516 вказаного вище кодексу передбачає, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Враховуючи наведені законодавчі норми, апеляційна інстанція встановила, що господарський суд першої інстанції безпідставно ототожнив поняття «заміни сторони у договорі» з поняттям «заміни сторони у зобов’язанні», в результаті чого дійшов висновку, що внаслідок укладеного договору цесії, яким замінено кредитора у зобов’язанні, були змінені умови договору оренди.

Однак, в результаті укладення договору цесії від 01.04.2005 р. умови договору оренди від 01.07.2002 р. не змінилися, в тому числі незмінним залишився і склад сторін договору оренди. Натомість, у грошовому зобов’язанні, яке полягає в обов’язку позивача, як орендаря, сплатити суму заборгованості станом на 01.04.2005 р., було замінено кредитора.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

В даному випадку, як вірно зазначив скаржник, господарське зобов’язання виникло внаслідок договору про відступлення права вимоги від 01.04.2005 р., укладеного між ПП «Леві»та позивачем.

Отже, звернутися до суду з вимогою про визнання недійсним зобов’язання (договору) має право одна із сторін такого зобов’язання, тобто ПП «Леві»і позивач, а не відповідач.

Листом Львівського апеляційного господарського суд від 29.05.2007 р. направлено запит в господарський суд Львівської області про витребування матеріалів справи № 6/153-29/156 за заявою ПП «Леві»про порушення справи про банкрутство.

Із рішення господарського суду Львівської області від 26.08.2005 р. у згаданій вище справі випливає, що ПП «Леві»має заборгованість перед ДПІ у Галицькому районі, Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Львові та Галицькою районною виконавчою дирекцією Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, тобто вимоги ПП «Системи та технології охорони і нагляду»(позивача) не включені до кредиторських вимог у справі № 6/153-29/156.

Таким чином, враховуючи наведене, а також положення чинного законодавства України, апеляційна інстанція дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним врахуванням всіх обставин справи та з порушенням норм законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обстпавини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст.ст. 89, 91, 99, 101-105 ГПК України, -

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу ТзОВ «Епос-Центр», м. Львів задоволити.

2.          Рішення господарського суду Львівської області від 28.03.2007 р. у справі № 1/53-10/27 скасувати.

3.          Прийняти нове рішення, яким:

4.          В позові ПП «Системи і технології охорони і нагляду», м. Львів відмовити.

5.          Судові витрати по справі і апеляційній скарзі віднести на позивача.

6.          Видання наказів доручити місцевому господарському суду.

7.          Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду.

8.          Постанова може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Головуючий-суддя                                                                                П. Д. Скрутовський

Суддя                                                                                                       В. В. Онишкевич

Суддя                                                                                                       М. Г. Слука