ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"06" серпня 2007 р.
Справа №  15/220

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І. розглянув у судовому засіданні справу  №  15/220

за позовом: відкритого акціонерного товариства "Автобусний парк" 13527, м. Кіровоград

до відповідача:  товариства з обмеженою відповідальністю „Ринок „Автотехніка” м. Кіровоград

про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою

Представники сторін:

від позивача - Замедянська Н.М. , довіреність № б/н  від 12.04.05;

від відповідача - не з"явився;

СУТЬ  СПОРУ:

Позивач звернувся до суду  з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою  площею 17720 кв.м. власником  якої  є   ВАТ «Автобусний парк» 13527 (позивач)  та  яка розташована за адресою : м. Кіровоград, вул. Героїв Сталінграда, 35.,  але  на даний  час  без  будь - яких правових підстав  використовується  товариством з обмеженою відповідальністю „Ринок „Автотехніка” м. Кіровоград.

Відповідач  позовні  вимоги заперечує повністю, просить   припинити  провадження у справі, оскільки на його  думку  спір  не підлягає вирішенню в  господарських  судах. Крім того, відповідач   вважає  за необхідне   врахувати  ту  обставину, що    позивач  надав  до суду  недостовірну  інформацію щодо справи №16/300,  оскільки   ухвалою  Вищого адміністративного  суду  України  відкрито  касаційне  провадження  і  остаточне  рішення  не прийняте. При  розгляді   справи №13/75 за  позовом ВАТ “Автобусний  парк  13527” до Кіровоградської  міської  ради про визнання  недійсним рішення  міської  ради в частині  відмови  в  наданні в  оренду  земельної  ділянки   ВАТ “Автобусний  парк  13527”  не  було  залучено  до участі у справі   ТОВ “Ринок Автотехніка”, хоча  було  відомо, що саме   ТОВ “Ринок Автотехніка” користується спірною ділянкою. Крім  того, прийняття  рішення  про продаж  земельної ділянки супроводжувалось корупційними діяннями з боку  окремих  посадових осіб Кіровоградської  міської ради, які надали  перевагу саме  ВАТ “Автобусний  парк  13527”.

Крім  того, через канцелярію  суду   06.08.2007 року  надійшло  клопотання відповідача  про  відкладення  розгляду  справи  в  межах  строків,  передбачених ст.69 ГПК  України у  зв'язку з тим, що директор  відповідача перебуває  на стаціонарному  лікуванні в  медичному  закладі  м.Кіровограда, де  проходе курс  лікування  тілесних ушкоджень,  отриманих внаслідок  ДТП.

Таким   чином,  господарський  суд у  відповідності  до  Інструкції  з діловодства в господарських судах  України повідомив  відповідача  про час  та  місце  розгляду  справи, однак  відповідач  не  виявив  бажання  скористатись  своїм процесуальним   правом на участь в  судовому  засіданні, будь- яких письмових  пояснень чи  заперечень до суду   не подав,  тому  суд  визнав  за  можливе  розглянути  справу  при даній явці  сторін та  у  відповідності  до ст. 75  ГПК України за  наявними у справі  матеріалами. Господарським  судом згідно до ухвали від  04.07.2007  року  відповідачу  направлялась  поштова  кореспонденція  за  двома  адресами: м.Кіровоград вул. Карла Маркса  31/36 (юридична адреса)  та  м.Кіровоград  вул. Героїв Сталінграда  35 ( фактична  адреса)- згідно  до вказаної  адреси  відповідача  в  позовній  заяві.

Направлена  за  адресою   м.Кіровоград  вул. Героїв Сталінграда  35 поштова   кореспонденція (ухвала  про порушення провадження  у   справі від 20.06.2007 року) повернута  до суду  з  відміткою  установи  зв'язку  про  відсутність вказаного  номеру  будинку.

При цьому, господарським судом враховується, що   до  повноважень господарських судів не  віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця  проживання  фізичних осіб - учасників судового процесу на час  вчинення  тих  чи інших  процесуальних дій. Примірники повідомлень про вручення рекомендованої  кореспонденції, повернуті органами зв'язку з  позначками “адресат вибув”,  “адресат  відсутній” і т.п. можуть   вважатись належними  доказами виконання  господарським  судом обов'язку  щодо  повідомлення учасників судового процесу  про вчинення  цим судом обов'язку  щодо  повідомлення учасників судового  процесу про вчинення цим  судом певних процесуальних  дій.

Вручення  відповідачу    направленої  за  адресою м.Кіровоград вул. Карла Маркса  31/36 поштової  кореспонденції  до якої  входила  ухвала   про порушення  провадження  у справі від  04.07.2007 року  про  відкладення  розгляду  справи  на  10 год. 25.07.2007  року   підтверджується  повідомленням  про вручення  відповідачу  поштового відправлення №1852501 від  11.07.2007  року та   клопотаннями  відповідача  про   відкладення  розгляду  справи, які  надійшли  до суду  23.07.2007 року та  06.08.2007 року та  засвідчують  про  обізнаність  відповідача  про час  та місце  розгляду справи.

Заслухавши  представника  позивача  та  дослідивши матеріали  справи, господарський  суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до договору купівлі - продажу від 17.10.2006р.   ВАТ “Автобусний парк 13527”  (позивач) отримав у власність  земельну  ділянку  площею 17720 кв.м.,   яка розташована за адресою : м. Кіровоград, вул. Героїв Сталінграда, 35  та є  її власником. Згідно до умов  вказаного  договору   продавець - територіальна громада міста Кіровограда в особі міської Ради , - продала у власність дану земельну ділянку , а ВАТ «Автобусний парк  13527» - придбало її та оплатило її вартість в повному обсязі, про що свідчить відповідне платіжне доручення   № 927 від 14.11.2006р. Факт придбання земельної ділянки у власність підтверджується також  витягом з Державного реєстру правочинів №1647698, виданий 17.10.2006р.

Відповідно до вимог ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право  постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації . Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Право  власності на земельну  ділянку  посвідчується  Державним  актом на право  власності  на земельну  ділянку серії КР №033815 виданому   позивачу  20.11.2006  року ( а.с.9).

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного  користування  на земельну  ділянку  виникає  після  одержання  її   власником   або користувачем  документа,  що  посвідчує  право  власності чи право постійного користування  земельною  ділянкою,  та  його  державної реєстрації.

Однак, до теперішнього часу  позивач  не має можливості вступити у користування даною земельною ділянкою, так як на ній незаконно та безпідставно знаходиться та здійснює діяльність ТОВ «Ринок «Автотехніка» , яке відмовляється звільнити дану земельну ділянку.

Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власнику землі.

Самовільне зайняття без оформлення права користування земельною ділянкою порушує право  позивача,  передбачене ст. 12 Земельного кодексу України та ст. 4 Закону України "Про власність" (  в редакції  що діяла  на час виникнення спірних правовідносин), оскільки тільки власник має право розпоряджатись своїм майном.

Порушення інтересів власника-відкритого акціонерного товариства "Автобусний парк" 13527  полягає в тому, що власник землі  не може вільно розпоряджатись вказаною земельною ділянкою.

Доказами того, що ТОВ "Ринок Автотехніка" самовільно займає земельну ділянку є те, що Кіровоградським управлінням земельних ресурсів 14.10.2004 року  на ТОВ "Ринок Автотехніка" в особі його директора Сізорова В.В. накладено адміністративне стягнення за самовільне користування земельної ділянки у вигляді штрафу в розмірі 85 грн.  Інформацію про оскарження чи скасування сказаної  постанови  відповідач  до суду  не подав.

Відповідно до пункту 12 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України до  розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім  земель,  переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі  казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції,  паї), здійснюють відповідні сільські, селищні, міські  ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади, якими є відповідно до ст.17 Земельного кодексу України та ст.21 Закону України  Про місцеві державні адміністрації"  районні державні адміністрації.

Як встановлено в судовому засіданні, земельна ділянка,  яку займає відповідач, є власністю  позивача  та знаходиться на території  Кіровоградської  міської  ради  в межах населеного  пункту.

Статтею 211 Земельного кодексу України встановлено, що самовільне зайняття земельних ділянок є одним з порушень, за які громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність.

Відповідно ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Визначення поняття "самовільне зайняття земельної ділянки" дано в ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" - це будь які дії особи, що свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі, до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації.

Згідно правил ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна  довести  ті  обставини,  на  які  вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідач не надав документа, який посвідчує його  право власності чи право  користування земельною ділянкою з подальшою державною реєстрацією та документа, який  підтверджував би встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Тобто, відповідач не надав доказів того, що він має право користуватися земельною ділянкою площею   17720 кв.м.,   яка розташована за адресою : м. Кіровоград, вул. Героїв Сталінграда, 35  на підставі договору оренди земельної ділянки або на підставі іншої правової підстави.

За вказаних обставин позов в частині  зобов'язання  усунути  перешкоди  в користуванні  земельною ділянкою  шляхом звільнення   є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Господарським  судом  не приймаються до уваги  та розцінюються як   необґрунтовані   заяви  відповідача  про необхідність  припинення  провадження у справі на підставі   ст. 80 ГПК України у зв'язку  з тим, що  спір  не  підлягає  розгляду в господарських судах за  відсутності  визначених законом повноважень на розгляд  такої  категорії  справ, оскільки  спір  виник  між  двома   юридичними особами, а згідно до ст.1 Господарського кодексу України  підприємства, установи, організації, інші  юридичні особи ( у тому  числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку  діяльність  без створення юридичної особи і  в  установленому порядку набули  статусу суб'єкта  підприємницької діяльності ( далі  підприємства та організації),  мають  право звертатись до господарського суду  згідно  з  встановленою  підвідомчістю господарських  справ за  захистом  своїх порушених або оспорюваних  прав і  охоронюваних законом  інтересів, а  також для вжиття передбачених  цим Кодексом  заходів, спрямованих на  запобігання правопорушенням.

Згідно  довідки  Головного управління статистики у Кіровоградській  області  №15-3923  від  26.06.2007  року станом на  26.06.2007  року   позивач  та  відповідач  значаться   в Єдиному державному  реєстрі підприємств  та організацій  України (ЄДРПОУ) як  юридичні особи  (а.с.29), а  у відповідності  до  ст. 21  Господарського процесуального кодексу  України   сторонами у  судовому  процесі- позивачами    і  відповідачами -  можуть бути  підприємства  та  організації, зазначені у статті  1 цього кодексу.

У відповідності  до  ст. 124 Конституції  України юрисдикція  судів  поширюється на всі правовідносини, що  виникають у  державі.

За приписом  ст. 12  Господарського  процесуального  кодексу  України господарським судам підвідомчі спори, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і  виконанні  господарських  договорів та  з  інших  підстав, а також  у  спорах про визнання    недійсними  актів  з підстав, зазначених у законодавстві.

Згідно  до ст.13 Господарського процесуального  кодексу України місцеві  господарські  суди розглядають у  першій  інстанції усі  справи,  підвідомчі  господарським  судам.

При зверненні до суду позивач  вибрав  передбачений ст.16  Цивільного  кодексу України спосіб захисту  цивільного права та інтересу- припинення  дії, яка порушує  право  власності   шляхом усунення  перешкод у  здійсненні  позивачем права користування земельною ділянкою.

Отже, як   суб'єктний  склад   сторін  спору  так  і   предмет спору   дають підстави  господарському   суду зробити  висновок  про те, що   дана  справа   підвідомча  та  підсудна  господарському  суду.

Крім  того, господарський  суд  визнає  за необхідне  відмовити  відповідачу  в задоволенні  клопотання  про  відкладення  розгляду  справи через  неможливість  відповідача   прибути в судове  засідання  у зв'язку з  хворобою, оскільки  аналогічне  клопотання   вже  надходило  до суду 24.07.2007 року та  було  задоволене  ухвалою суду  від  25.07.2007  року , якою відкладено  розгляд  справи на  14  год. 06.08.2007  року.  Однак,  відповідач   повторно  не виконав  вимоги  суду  про  надання  до суду   відзиву  на позовну заяву та  докази  його направлення  позивачу а також не надав  будь- яких доказів наявності  правових підстав  для  перебування на спірній  земельній  ділянці. Крім того, в  клопотанні, яке надійшло  до суду  06.08.2007  року    відповідач   повідомляє  про перебування  на стаціонарному  лікуванні  в  медичній установі  без документального підтвердження  цієї  обставини, а   до клопотання  від  24.07.2007  року  додав    копію  листа  непрацездатності №801904 від 23.07.2007  року   про  проходження  амбулаторного лікування (а.с.42).

Окрім  того,  господарський  суд  не визнає  факт  перебування   керівника  на  лікарняному  та  проходження ним  амбулаторного лікування  обставиною, що  унеможливлює  участь  в  судовому  засіданні   іншого  представника  цієї  юридичної  особи.

Поряд з цим,  відкладення  розгляду справи  в  межах  передбаченого  ст. 69 ГПК України  строку  вже  неможливе, оскільки  встановлений  двомісячний  строк  розгляду справи   спливає   19.08.2007  року і  у  разі  відкладення  розгляду  справи  суд  не   зможе  належним  чином повідомити сторони  спору  про  дату, місце  та  час   проведення   слідуючого  судового засідання враховуючи  необхідний термін  на  поштову  пересилку   поштових відправлень.

Господарський  суд  не вбачає  підстав  для  відкладення  розгляду  справи чи  зупинення  провадження  по справі  у  зв'язку  з клопотанням  відповідача  щодо необхідності  врахування   остаточних  рішень  по справах №16/ 300 та  13/75, оскільки  відповідач  не навів  будь-яких  доказів  про те, що   рішення з цих справ  може  суттєво  вплинути  на   рішення  у  спорі, який є  предметом  розгляду  в справі  №15/220. Зокрема, згідно до  ст. 35 Господарського  процесуального кодексу  України    не доводяться  знову при вирішенні  інших спорів  факти, встановлені  рішенням  господарського суду  (іншого  органу, який  вирішує господарські   спори) під час  розгляду  однієї  справи, якщо  в справі  беруть  участь ті  самі  сторони. Отже, враховуючи  вказані  обставини, господарський  суд не вбачає  підстав  для   звільнення  сторін  від  доказування на підставі  ст. 35 Господарського процесуального  кодексу України.

По справах №16/300  та  №13/75  сторонами спору  були  інші  юридичні  особи, а  адміністративну  справу  №16/ 300  порушено за позовом  Кіровоградського міжрайонного  природоохоронного  прокурора в інтересах держави  в особі  Кіровоградської  міської  ради (а.с.18).

Разом  з тим, господарський  суд не погоджується  із  залишеним  без змін під час  розгляду справи судом  посиланням позивача при обґрунтуванні  позовних  вимог  на  ч.2,3  ст. 48  Закону  України “Про власність”, оскільки  на час  розгляду справи  судом  вони втратили  чинність у зв'язку з прийняттям  Закону України “Про  внесення  змін та  визнання  такими, що втратили  чинність деяких  законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям  Цивільного кодексу  України”  №997 від  27.04.2007  року ,  який  набрав  чинності  з дня  опублікування   20.06.2007 року  в газеті “Урядовий кур'єр” №108,  тобто  в  день порушення провадження  у  справі.  Однак, на час звернення  до суду  19.06.2007  року   обґрунтування  позовних вимог з посиланням на   положення  Закону  України   “Про власність”  є правомірним, оскільки  спірне правовідносини  виникли та   існували  під  час  дії  цього закону і   вони регулювались  нормами  чинного на той період  нормами права.

Натомість,  суд вважає, що   між  сторонами  спору   склались правовідносини, які  підпадають  під дію глави  83  Цивільного кодексу  України   щодо набуття, збереження майна без  достатньої правової  підстави.

За  приписом  ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка  набула майно, або зберегла  його у себе за  рахунок іншої  особи ( потерпілого) без  достатньої правової  підстави (безпідставно набуте   майно), зобов'язана повернути потерпілому  це  майно. Особа зобов'язана повернути  майно і тоді, коли підстава, на якій воно  було набуте, згодом  відпала. Положення цієї глави також  застосовуються до вимог про  витребування  майна  власником із  чужого незаконного  володіння.

Крім того,  відповідно  до   ст.374 Цивільного  кодексу  України суб'єктами  права власності  на землю (земельну  ділянку) є фізичні  особи, юридичні особи,  держава, територіальні громади. Права та обов'язки суб'єктів  права власності на  землю (земельну ділянку) встановлюються  законом.

Згідно  до  ст.373  Цивільного  кодексу України  право власності  на землю гарантується  Конституцією  України. Право власності на землю  (земельну ділянку) набувається  і здійснюється  відповідно  до закону.

Враховуючи  наведене, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими  і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Такий  висновок  суду підтверджується:   Державним актом на право власності  на земельну  ділянку (а.с.9), Договором купівлі – продажу  земельної ділянки (а.с.10-11), Витягом  з державного  реєстру правочинів (а.с.12), Витягом з рішення  Кіровоградської  міської  ради №112 від 26.09.2006 року  (а.с.12),  Висновками   про наявність  обмежень використання  земельної ділянки;  державної експертизи землевпорядної  документації  та  про ринкову  вартість земельної  ділянки  (а.с.13-15),  платіжним  дорученням  №927  від  14.11.2006  року  (а.с.16), Постановою по справі про  адміністративне правопорушення (а.с.17), Повідомленням – попередженням  (а.с.21),  відповідями на звернення  і  зверненнями  позивача  до  правоохоронних  та  контролюючих  органів (а.с.22-  26).

Однак,  господарський  суд не приймає в якості  доказу   долучену  позивачем  копію  ухвали   Дніпропетровського  апеляційного  господарського  суду  від  30.10.2006  року  по  справі №16/300 (а.с.18)  та  вважає необґрунтованим  посилання  позивача в  позовній заяві  на  ту  обставину, що   саме з вини  відповідача не виконано рішення  господарського  суду від  08.02.2006  року  по справі №16/300 про звільнення  самовільно зайнятої ділянки, оскільки  на виконання   вимог ст. 33 Господарського  процесуального  кодексу  України   про те, що  кожна сторона повинна  довести ті  обставини, на які вона посилається  як на підставу своїх вимог і заперечень, позивач не подав  доказів  вини   саме  відповідача  в невиконанні   вказаного  рішення.

Наказ господарського суду  Кіровоградської області  по справі №16/300 про примусове виконання  рішення  від  08.02.2006  року  було видано  26.04.2007  року  (а.с.20), а у відповідності  до  ст.115 Господарського  процесуального кодексу  України  про обов'язковість виконання  судових рішень  рішення, ухвали, постанови  господарського суду, що набрали  законної сили, є  обов'язковими на всій  території України і  виконуються у порядку, встановленому Законом України  “Про виконавче провадження”.

За  приписом  ст. 124  Конституції  України судові рішення  ухвалюються  судами іменем  України і  є  обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України державне мито у спорі та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покласти на відповідача  повністю, оскільки  через порушення  ним прав  відповідача  він    змушений1  був  для  їх  захисту  звернутись  до суду та  поніс  додаткові  судові   витрати.

На підставі  викладеного,  керуючись   ст. ст.34,49, 82,83, 84 ГПК  України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов  задовольнити  повністю.

Зобов'язати  відповідача товариство з обмеженою відповідальністю „Ринок „Автотехніка” м. Кіровоград  юридична адреса м.Кіровоград  вул. Карла Маркса  31/36 фактична адреса м.Кіровоград вул. Героїв  Сталінграда  35, ідент. код  30330794  усунути   перешкоди в користуванні шляхом  звільнення  земельної ділянки площею 17720 кв.м.,   яка розташована за адресою : м. Кіровоград, вул. Героїв Сталінграда, 35  власнику    відкритому  акціонерному товариству  "Автобусний парк 13527”,  м. Кіровоград  вул.  Аерофлотська  15, ідент код  03117292.

Наказ  видати.

Стягнути  з   товариства  з обмеженою відповідальністю „Ринок „Автотехніка” м. Кіровоград  юридична адреса м.Кіровоград  вул. Карла Маркса  31/36 фактична адреса м.Кіровоград вул. Героїв  Сталінграда  35 (ідент. код  30330794 р/р 574 в філії "Кіровоградське центральне відділення ПІБ" м. Кіровоград, МФО 323301)  суму сплаченого  державного мита в розмірі  85 грн. та  витрати  на інформаційно-технічне  забезпечення  судового процесу в  розмірі  118 грн. на користь   відкритого   акціонерного  товариства  "Автобусний парк 13527”,  м. Кіровоград  вул.  Аерофлотська  15 (ідент код  03117292, р/р 0773  у КТВ "Промінвестбанк" м. Кіровоград, МФО 323301).

Наказ  видати.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до  Дніпропетровського   апеляційного  господарського  суду на вказане рішення через господарський суд Кіровоградської області.

Суддя