АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем
України

19.07.2007  року
Справа № 15/204пн

Луганський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Парамонової Т.Ф.

суддів          :                                        Баннової Т.М.

Єжової С.С.

секретар судового засідання           Сідорова О.А.

за участю представників сторін:

від позивача
представник не прибув;

від відповідача                              представник не
прибув

розглянувши

апеляційну
скаргу
фізичної особи -підприємця ОСОБА_1, м. Луганськ

на рішення

господарського суду                    Луганської області

від
08.06.2007

у справі
№15/204пн (суддя Пономаренко Є.Ю.)

за
позовом
фізичної особи -підприємця ОСОБА_1

до
відповідача                              Міського комунального
підприємства „Бюро технічної інвентаризації”, м. Луганськ

про
визнання права власності

в с т а н о в
и в :

Фізична особа -підприємець ОСОБА_1.
звернулась до господарського суду Луганської області з позовом до відповідача
Міського комунального підприємства „Бюро технічної інвентаризації” з вимогами:
а) визнати за позивачем право власності на об'єкти нерухомості, які розташовані
за адресою: м. Луганськ,АДРЕСА_1, нежиле приміщення № 23, яке складається зі:
лит. 23 -нежитлове приміщення № 23 з окремим зовнішнім входом, тамбуром та
вхідним крильцем загальною площею 12 кв.м. Номер приміщення 1 -тамбур загальною
площею 8,4 кв.м., номер приміщення 2 -приміщення загальною площею 30 кв.м.,
номер приміщення 3 -санузел загальною площею 1,5 кв.м. (далі -нежиле приміщення
№ 23); б) зобов”язати відповідача провести реєстрацію права власності на
об”єкти нерухомості, які розташовані за адресою: м. Луганськ,АДРЕСА_1, нежиле
приміщення № 23.

Рішенням господарського суду
Луганської області від 08.06.07 у справі № 15/204пн у задоволенні позову
відмовлено частково. У задоволенні вимоги про визнання права власності на
об”єкти нерухомості, які розташовані за адресою: м. Луганськ,АДРЕСА_1, нежиле
приміщення № 23 відмовлено. В решті вимог провадження у справі припинено.
Судові витрати покладені на позивача.

Не погодившись з прийнятим
рішенням, приватний підприємець ОСОБА_1. звернулась до Луганського апеляційного
господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення
суду в частині відмови у задоволенні вимог позивача про визнання права
власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Луганськ,АДРЕСА_1
нежиле приміщення № 23. Визнати право власності на нерухоме майно, розташоване
за адресою: м. Луганськ,АДРЕСА_1 нежиле приміщення № 23, яке складається із:
лит. 23 -нежитлове приміщення № 23 з окремим зовнішнім входом, тамбуром та
вхідним крильцем загальною площею 12 кв.м. Номер приміщення 1 -тамбур загальною
площею 8,4 кв.м., номер приміщення 2 -приміщення загальною площею 30 кв.м.,
номер приміщення 3 -санузел загальною площею 1,5 кв.м. за позивачем.

Відповідно до ст. 101
Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи
апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково наданими
доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість
рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими
суду першої інстанції (ч.2 ст.99 Господарського процесуального кодексу
України).

Представники сторін у судове
засідання не прибули. Про час та місце судового засідання повідомлені належним
чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення
№№НОМЕР_1, НОМЕР_2. Відсутність представників сторін не перешкоджає розгляду
справи. За таких обставин судова колегія вважає можливим розглянути справу у
даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено,
що рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 21.03.05 за ОСОБА_1.
визнано право власності на недобудоване нежитлове приміщення, розташоване за
адресою: м. Луганськ,АДРЕСА_1 нежиле приміщення № 23.

За період з 2005 року по 2007 року
позивачем у справі були проведені будівельні роботи за адресою: м.
Луганськ,АДРЕСА_1 нежиле приміщення 23. На даний час згідно експлікації БТІ
об”єкт нерухомого майна складається з: лит. 23 -нежитлове приміщення № 23 з
окремим зовнішнім входом, тамбуром та вхідним крильцем загальною площею 12
кв.м. Номер приміщення 1 -тамбур загальною площею 8,4 кв.м., номер приміщення 2
- приміщення загальною площею 30 кв.м., номер приміщення 3 -санузел загальною
площею 1,5 кв.м.

Приймаючи судове рішення,
господарський суд з посиланням на ст. 1 Господарського процесуального кодексу
України дійшов висновку, що Міське комунальне підприємство „БТІ” є неналежним
відповідачем, оскільки останній не оспорює право власності позивача на майно.
Після завершення будівництва нерухомого майна, на яке позивач просить визнати
право власності, він не звертався до БТІ з заявою про реєстрацію права власності
з наданням правовстановлюючих документів. Суд першої інстанції вказав, що з
цього слідує, що МКП „БТІ” на момент звернення позивача до суду не порушило
його права та охоронювані законом інтереси. Також БТІ здійснює лише державну
реєстрацію об'єктів нерухомого майна, воно не може бути відповідачем за
позовами про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна.

Крім того, рішенням Ленінського
районного суду м. Луганська визнано право власності на майно як недобудоване
нежитлове приміщення, тоді як позивач просить визнати право власності на
нежитлове приміщення № 23 у м. Луганськ,АДРЕСА_1 як на об'єкт завершений
будівництвом. Також позивач не надав доказів введення об'єкта в експлуатацію.

В частині вимог про зобов'язання
відповідача здійснити державну реєстрацію провадження у справі припинено на
підставі п. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки
суд першої інстанції зробив висновок, що спір в частині спонукання БТІ провести
реєстрацію права власності слід розглядати за правилами Кодексу
адміністративного судочинства України.

Заявник апеляційної скарги вважає
рішення суду безпідставним та незаконним.

В обґрунтування своїх доводів за
апеляційною скаргою заявник посилається на те, що Міське комунальне
підприємство „Бюро технічної інвентаризації” є належним відповідачем у справі.
Судом не було прийнято в процесі розгляду справи заходів щодо заміни
неналежного відповідача, тому призвело до прийняття необґрунтованого рішення
суду з порушенням норм процесуального права.

Посилання суду на те, що відповідач
не оспорює право власності на нерухоме майно позивача суперечить матеріалам
справи.

Заявник вважає, що право власності
на нерухоме майно не може виникати з моменту створення або прийняття в
експлуатацію такого нерухомого майна, а виникає тільки з моменту державної
реєстрації.

Доводи апеляційної скарги судовою
колегією апеляційної інстанції не приймаються до уваги з наступного.

Посилання позивача на те, що МКП
„БТІ” є належним відповідачем та на те, що суд не здійснив заміну відповідача,
є суперечливими.

Крім того, як вбачається зі змісту
позовної заяви та матеріалів справи, позивач просить визнати право власності на
нежитлове приміщення № 23, яке складається зі: лит. 23 -нежитлове приміщення №
23 з окремим зовнішнім входом, тамбуром та вхідним крильцем загальною площею 12
кв.м. Номер приміщення 1 -тамбур загальною площею 8,4 кв.м., номер приміщення 2
- приміщення загальною площею 30 кв.м., номер приміщення 3 -санузел загальною
площею 1,5 кв.м., як на новостворене майно.

Як вбачається з наданих доказів,
зокрема, договору підряду від 26.02.06 та акту форми КБ-2в за березень 2006
року (а.с. 40-45), позивач проводив роботи у 2006 році.

З заявою про реєстрацію права
власності на недобудоване нежитлове приміщення позивач звертався до
відповідача 24.03.05 (відповідь МКП „БТІ” № 2116 від 14.04.05 (а.с. 9).

Таким чином, суд першої інстанції
зробив вірний висновок, що з заявою про реєстрацію нерухомого майна, що є
предметом позову, позивач до відповідача не звертався, відмови в реєстрації не
отримував. А відтак відповідач і не міг перешкоджати праву власності позивача.

Дійсно, як вказує позивач, згідно
абзацу 1 ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва (створення майна).

Разом з тим, абзацом 2 та 3 ч. 2
зазначеної статті встановлено, якщо договором або законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до
закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту
державної реєстрації.

Позивач, як вже зазначено вище, з
вимогами про реєстрацію майна, що є предметом позову, до відповідача не
зверталася.

Як вбачається з матеріалів справи,
приміщення № 23 переплановано та переобладнано з квартири у нежитлове
(комп'ютерний клуб).

Відповідно до підпункту „а” п.п.
6.1. п. 6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності
на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України 07.02.02 №
7/5, оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з
видачею свідоцтва про право власності: місцевими органами виконавчої влади,
органами місцевого самоврядування - фізичним особам та юридичним особам на
новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за
наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення
земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття
об'єкта і введення його в експлуатацію.

Згідно п. 1.6. зазначеного вище
положення реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого
майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у
встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації,
підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти.

В матеріалах справи докази введення
об'єкта в експлуатацію відсутні.

Матеріалами справи підтверджено
перебудову приміщення, що не заперечується позивачем і витікає зі змісту
позовної заяви. А у разі перебудови або перепланування приміщень реєстрації
права власності передує прийняття об'єкту та введення його в експлуатацію
згідно вимог ст. 30 1  Закону
України „Про планування і забудову територій” та Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.09.04 № 1243.

З огляду на викладене, апеляційна
скарга фізичної особи - приватного підприємця ОСОБА_1 задоволенню не підлягає,
суд першої інстанції з'ясував всі обставини справи і, приймаючи рішення, не
допустив порушення норм матеріального та процесуального права. Рішення
господарського суду Луганської області слід залишити без змін.

Відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу України державне мито по апеляційній
скарзі покладається на заявника скарги (позивача у справі).

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 43, 44, 49, 99, 101, ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального
кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд

п о с т а н о
в и в :

1. Апеляційну скаргу фізичної особи
- приватного підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Луганської
області від 08.06.2007 у справі № 15/204пн залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Луганської області від 08.06.2007 у справі № 15/204пн залишити без змін.

Головуючий суддя                                        Т.Ф
Парамонова

Суддя
Т.М. Баннова

Суддя
С.С. Єжова