ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б
УХВАЛА

18.07.2007р.

м.Київ

№ 40/466-А

За позовом

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи, арбітражного керуючого ОСОБА_1

До

Міністерства економіки України
-Відповідач 1; Державного департаменту з питань банкрутства Міністерства
економіки України -Відповідач 2

Про

скасування рішення

Головуючий
суддя Власов Ю.Л.

Суддя Станік
С.Р.

Суддя Якименко
М.М.

Представники:

Від позивача

ОСОБА_2

Від відповідачів

Відповідач 1 -Лавренюк А.С.;
Відповідач 2 -Шевель О.О.

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з
позовною заявою до Відповідачів про скасування рішення Відповідача 1 щодо
погодження кандидатури керуючого санацією ВАТ “Житомирський завод хімічного
волокна”.

Ухвалою від ІНФОРМАЦІЯ_1р.
провадження у справі було відкрито, попереднє судове засідання було призначено
на ІНФОРМАЦІЯ_2р. У попередньому судовому засіданні неодноразово оголошувалась
перерва. Ухвалою від ІНФОРМАЦІЯ_3р. підготовче провадження було закінчено,
справу призначено розгляду.

Розпорядженням в.о. Голови
Господарського суду м. Києва від ІНФОРМАЦІЯ_4р. розгляд справи доручено
здійснити колегіально. Ухвалою від ІНФОРМАЦІЯ_5р. розгляд справи був
призначений на ІНФОРМАЦІЯ_6р.

Розпорядженням заступника Голови
Господарського суду м. Києва від ІНФОРМАЦІЯ_7р. доручено здійснювати розгляд
справи у наступному складі суддів: Власов Ю.Л. (головуючий), Якименко М.М.,
Станік С.Р.

Ухвалою від ІНФОРМАЦІЯ_8р. розгляд
справи призначено на ІНФОРМАЦІЯ_9р. У судовому засіданні ІНФОРМАЦІЯ_9р. в
розгляді справи була оголошена перерва до ІНФОРМАЦІЯ_10р.

Ухвалою від ІНФОРМАЦІЯ_10р.,
ІНФОРМАЦІЯ_11р., ІНФОРМАЦІЯ_12р. розгляд відкладався у зв'язку з неявкою
представників Позивача та Відповідача.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва дійшов
висновку про наступне.

Відповідно до ст.1 Цивільного
кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові
відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному
волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих
на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій
стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне
законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ст.2 Цивільного кодексу
України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.
Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим,
територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Відповідно до ст.16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим
або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ст.21 Цивільного кодексу
України суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт або
правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом
влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або
інтереси.

З наведених правових норм
вбачається, що цивільним законодавством регулюються цивільні відносини,
засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій
самостійності їх учасників. Публічні відносини, засновані на владному
підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, податкові, бюджетні відносини
цивільним законодавством не регулюються. При цьому, учасником цивільних
відносин можуть бути держава, державні органи, органи місцевого самоврядування
та інші суб'єкти публічного права. У межах цих цивільних відносин можуть
оскаржуватись нормативно-правові акти або правові акти індивідуальної дії,
видані вказаними суб'єктами публічного права, якщо вони порушують цивільні
права або інтереси.

Згідно з ст.1 Господарського
кодексу України цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і
регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та
здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між
цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Відповідно до ст.20 Господарського
кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист
своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів
захищаються шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів
державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів.

З наведених правових норм
вбачається, що у межах господарських відносин також можуть оскаржуватись
акти органів державної влади, місцевого самоврядування та інших суб'єктів, що
ущемлюють права та законні інтереси суб'єктів господарювання або споживачів.

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Кодексу
адміністративного судочинства України адміністративний позов - звернення до
адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у
публічно-правових відносинах.

Відповідно до ст.104 Кодексу
адміністративного судочинства України до адміністративного суду має право
звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Вказані норми права встановлюють,
що в порядку адміністративного судочинства захищаються права та інтереси осіб у
сфері публічно-правових відносин. Публічно-правові відносини є складовою
частиною правових відносин, які виникають у суспільстві. Змістом будь-яких
правових відносин є врегульовані правом взаємні права, інтереси, обов'язки та
заборони суб'єктів суспільства у цих правовідносинах. Відповідно, зміст
публічно-правових відносин складається з взаємних публічних прав, інтересів,
обов'язків та заборон суб'єктів суспільства у певних публічно-правових
відносинах.

Отже, у публічно-правових
відносинах одна особа має та реалізує певні публічні права чи інтереси, а інша
особа відповідно виконує певні публічні обов'язки або дотримується публічних
заборон. У разі невиконання останньою особою своїх публічних
обов'язків або недотримання публічних заборон вона порушує публічні права чи
інтереси першої особи, яка не в змозі їх належним чином реалізувати. За цих
обставин ця особа має право подати до суду адміністративний позов на захист
свої порушених публічних прав, свобод та інтересів у публічно-правових
відносинах.

Таким чином, до адміністративного
суду з адміністративним позовом має право звернутись особа за захистом саме
публічного права, свободи чи інтересу у сфері публічно-правових відносин. Звернення
особи з позовом до суду на захист іншого крім публічного права, свободи чи
інтересу, наприклад приватного цивільного чи господарського права, інтересу
відповідно до вказаних норм Господарського кодексу України, не належить
розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Даний висновок підтверджується
також постановами Верховного Суду України у справах від ІНФОРМАЦІЯ_13р. та від
ІНФОРМАЦІЯ_14р. про оскарження рішень органів державної влади та місцевого
самоврядування, в яких вказано, що між сторонами існує спір про право, що в
свою чергу виключає її розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.3 Кодексу
адміністративного судочинства України адміністративне судочинство -діяльність
судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ. Згідно з п.1 ч.1
ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної
юрисдикції -переданий на вирішення суду публічно-правовий спір, у якому
хоча б однією з сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування
або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі
законодавства.

Згідно з п.7 ч.1 ст.3 Кодексу
адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень -орган
державної влади, орган місцевого самоврядування, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.
Згідно з ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція
адміністративних судів поширюється на спори юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

З наведених норм вбачається, що
справою адміністративної юрисдикції може бути спір, який виник між конкретними
суб'єктами суспільства стосовно їхніх публічних прав та обов'язків у конкретних
публічно-правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо
уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці
суб'єкти відповідно законодавчо зобов'язані виконувати вимоги, приписи такого
владного суб'єкта. У випадку, якщо суб'єкт (в тому числі орган державної
влади, місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних
правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції відносно іншого
суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами
Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної
юрисдикції, та не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Суб'єкт (особа) за нормами Кодексу
адміністративного судочинства України вважається суб'єктом владних повноважень
лише тоді, коли він у конкретних правових відносинах, у яких виник спір,
здійснює владні управлінські функції (владно керує поведінкою інших суб'єктів,
а ці суб'єкти законодавчо підкоряються вимогам та приписам такого владного
суб'єкта). У випадку, якщо суб'єкт (в тому числі орган державної влади,
місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних
правовідносинах не здійснює вказаних владних управлінських функцій (відносно
іншого суб'єкта, який є учасником спору), такий суб'єкт не знаходиться «при
здійсненні владних управлінських функцій», та не має встановлених нормами
Кодексу адміністративного судочинства України необхідних ознак суб'єкта владних
повноважень.

Даний висновок підтверджується
також листом Верховного Суду України №3.2.-2005 від 26.12.2005р.

Як вбачається з матеріалів справи,
Позивач оскаржує до суду рішення Відповідачів, викладене у п.36 протоколу
засіданні комісії з підготовки пропозицій господарському суду щодо кандидатур
арбітражних керуючих від ІНФОРМАЦІЯ_15р. та листі НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_15р.  про підтримання та пропонування
господарському суду Житомирської області призначити керуючим санацією ВАТ
“Житомирський завод хімічного волокна” ОСОБА_3, на тій підставі, що вказане
рішення порушує права Позивача на здійснення діяльності керуючого санацією ВАТ
“Житомирський завод хімічного волокна”.

З наведеного вбачається, що Позивач
оскаржує спірне рішення, оскільки воно порушує приватне цивільне (господарське)
право Позивача на здійснення ним підприємницької  діяльності керуючого санацією ВАТ
“Житомирській завод хімічного волокна” шляхом підтримання та пропонування суду
призначити керуючим санацією іншу особу ОСОБА_3

Отже, між Позивачем та
Відповідачами виник спір у приватноправових цивільних (господарських)
відносинах стосовно реалізації Позивачем свого приватного цивільного
(господарського) права на здійснення підприємницької  діяльності арбітражного керуючого ВАТ
“Житомирський завод хімічного волокна”. Дані відносини не засновані на владному
підпорядкуванні Позивача Відповідачам у публічно-правових відносинах, у даних
відносинах Відповідачі не здійснюють владних управлінських функцій відносно
Позивача у публічно-правових відносинах.

За вказаних обставин Господарський
суд міста Києва вважає, що спірні відносини між Позивачем та Відповідачами є
приватними цивільними (господарськими), регулюються цивільним (господарським)
законодавством, та засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та
майновій самостійності Позивача і Відповідачів. Спір у даних приватних
цивільних (господарських) відносинах повинен вирішуватись в порядку
господарського судочинства за правилами підвідомчості та підсудності
встановленими Господарським процесуальним кодексом України.

Даний спір між Позивачем,
Відповідачами та ОСОБА_3 з приводу права здіснення підприємницької діяльності
керуючого санацією ВАТ “Житомирській завод хімічного волокна” є спором про
право, що в свою чергу виключає його розгляд в порядку адміністративного
судочинства.

Отже, даний спір не має
встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи
адміністративної юрисдикції, а тому вказаний спір не належить розглядати в
порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157
Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у
справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного
судочинства.

Враховуючи викладене, суд вважає,
що провадження у справі за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи, арбітражного керуючого ОСОБА_1 підлягає закриттю відповідно до
п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.157, 165 Кодексу
адміністративного судочинства України, Господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі
№40/466-А.

2. Роз'яснити Суб'єкту підприємницької
діяльності -фізичній особі, арбітражному керуючому ОСОБА_1, що розгляд справи
про скасування рішення, яким погоджено кандидатуру арбітражного керуючого
відноситься до юрисдикції господарських судів за правилами господарського
судочинства.

3. Дана ухвала набирає законної
сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або
апеляційної скарги в порядку, встановленому ст.254 Кодексу адміністративного
судочинства України. Дана ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку та
в строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя
Ю.Л. Власов

Суддя
С.Р.
Станік

Суддя
М.М. Якименко

Ухвала складена та підписана
27.07.07р.