ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2007 р.

№ 11/754/06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді
Шевчук С.Р.,

суддів:
Владимиренко С.В.

Воліка І.М.,

розглянув касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства "Миколаївський експертно-технічний центр"

на рішення
господарського суду Миколаївської області від 27.03.2007р.

та постанову
Одеського апеляційного господарського суду від 05.06.2007р.

у справі
№11/754/06

за позовом
Відкритого акціонерного товариства "Миколаївський експертно-технічний центр"

до
1)          Закритого акціонерного товариства "Миколаївський суднобудівний завод "Наваль"
2)          Закритого акціонерного товариства "Наваль"
3)          Державної акціонерної холдінгової компанії "Чорноморський суднобудівний завод"
4)          Виконавчого комітету Миколаївської міської ради

третя особа,
що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Техгазкомплект"

про
визнання права власності

За участю представників сторін:

від позивача:
не з'явились;

від відповідача1:
Ліптуга Т.І., дов. від 02.07.2007р.;

від відповідача2:
не з'явились

від відповідача3:
не з'явились

від відповідача4:
не з'явились

від третьої особи:
не з'явились

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2006р. позивач звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовом до Закритого акціонерного товариства "Миколаївський суднобудівний завод "Наваль", Закритого акціонерного товариства "Наваль", Державної акціонерної холдінгової компанії "Чорноморський суднобудівний завод", Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання за Відкритим акціонерним товариством "Миколаївський експертно-технічний центр" права власності на частку у розмірі 63,9% у спільному майні - адміністративному корпусі за адресою: м.Миколаїв, вул.Даля, 11.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 22.03.2007р. у справі №11/754/06 залучено до участі у цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Закритого акціонерного товариства "Миколаївський суднобудівний завод "Наваль" - Товариство з обмеженою відповідальністю "Техгазкомплект".

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 27.03.2007р. у справі №11/754/06 (суддя Василяка К.Л.) у задоволені позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05.06.2007р. у справі №11/754/06 (колегія суддів у складі головуючого судді Єрмілова Г.А., суддів Воронюка О.Л., Лашина В.В.) апеляційну скаргу ВАТ "Миколаївський експертно-технічний центр" залишено без задоволення, рішення господарського суду Миколаївської області від 27.03.2007р. по справі №11/754/06 - без змін.

Не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду та рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову апеляційної інстанції та рішення місцевого суду скасувати, та прийняти нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги. Касаційна скарга мотивована порушенням норм матеріального права та помилковістю висновків судів щодо відсутності у позивача права власності на частку майна у зв’язку з відсутністю підстав її набуття.

Відповідачі не скористалися правом, наданим ст. 1112 ГПК України, не надіслали відзиви на касаційну скаргу позивача, що в силу положень статті 1112 ГПК України не перешкоджає перегляду судових актів, що оскаржуються.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла наступного висновку.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1959 від 11.12.1998р. та наказу Міністерства промислової політики України №328 від 10.09.1999р. на базі Державного підприємства "Чорноморський суднобудівний завод" було створено Державну акціонерну холдингову компанію "Чорноморський суднобудівний завод".

Актом прийому-передачі №5-4/1 від 13.12.2001р. до статутного фонду останньої серед інших було передано спірне нежитлове приміщення по вул. Даля, 11 у м. Миколаєві.

21.06.2004р. останнім у складі іншого майна передане зазначене приміщення до статутного фонду Закритого акціонерного товариства "Наваль", який в подальшому згідно акту прийому-передачі від 20.09.2004р. передав його у складі іншого майна в якості свого майнового внеску до статутного фонду новоствореного товариства - Закритого акціонерного товариства "Миколаївський суднобудівний завод "Наваль".

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26.11.2004р. за №2132 за Закритим акціонерним товариством "Миколаївський суднобудівний завод "Наваль" оформлено право власності на нежитлове приміщення по вул. Даля, 11 у м. Миколаєві, яке також рахувалось у статутному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю "Буг Білдінг", а 21.02.2006р. було передано до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю "Техгазкомплект".

На підставі зазначеного, господарські суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Техгазкомплект" набуло право власності на вказане спірне нежитлове приміщення згідно ст.85 ГК України, але не переоформило право власності в органі державної реєстрації.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій зазначено, що позивач, звертаючись з позовом до суду, просив визнати за ним право власності на частку у розмірі 63,9% спірної адміністративної будівлі, посилаючись на те, що у січні 1997р. він спочатку в усній формі, а в подальшому і в письмовій формі, звернувся до ДП "Чорноморський суднобудівний завод" з пропозицією шляхом сумісної діяльності провести реконструкцію будинку дитячого садка №4 по вул. Даля, 11, з метою створення адміністративного корпусу та його подальшої сумісної експлуатації з наступним викупом ним частки, належної ДП "Чорноморський суднобудівний завод", на що отримав згоду останнього.

З доводами позивача щодо належного виконання ним своїх зобов’язань по проведенню повної реконструкції будівлі, створенню в результаті спільної діяльності адміністративного корпусу, який є спільною власністю сторін, в якій частка ВАТ "Миколаївський експертно-технічний центр" складає 63,9%, правильно не погодилася колегія суддів апеляційної інстанції, зазначивши про необхідність застосування до правовідносин сумісної діяльності, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003р., положень глави 38 "Сумісна діяльність" Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963р.

Так, згідно ст.430 цього Кодексу за договором про сумісну діяльність сторони зобов'язуються сумісно діяти для досягнення спільної господарської мети, як-то: будівництво і експлуатація міжколгоспного або державно-колгоспного підприємства або установи (що не передаються в оперативне управління організації, яка є юридичною особою), будування водогосподарських споруд і пристроїв, будівництво шляхів, спортивних споруд, шкіл, родильних будинків, жилих будинків і тощо, а у відповідності до ст.44 ЦК УРСР договори про сумісну діяльність повинні укладатись у письмовій формі, тобто як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та інше, підписаними стороною, яка їх надсилає (ст. 154 Цивільного кодексу УРСР).

Суди попередніх інстанцій з аналізу глави 38 ЦК УРСР, якою не передбачено обов'язкових реквізитів договору про сумісну діяльність, дійшли правильного висновку, що такий договір вважається укладеним, коли між сторонами у письмовій формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах, необхідних для його виконання, наприклад, склад учасників договору, мета договору, строк його дії, права та обов’язки сторін, порядок та умови ведення спільних справ, види та обсяг внесків кожної із сторін, умови використання результатів сумісної діяльності тощо.

Крім того, відповідно до п.п.7.7.1, п.п.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" спільна діяльність без створення юридичної особи провадиться на підставі договору про спільну діяльність, що передбачає об'єднання коштів або майна учасників для досягнення спільної господарської мети; облік результатів спільної діяльності ведеться платником податку, уповноваженим на це іншими сторонами згідно з умовами договору, окремо від обліку господарських результатів такого платника податку.

З аналізу матеріалів справи та на підставі зазначеного, суди дійшли правильного висновку про неукладення між ВАТ "Миколаївський експертно-технічний центр" та ДП "Чорноморський суднобудівний завод" письмового договору про сумісну діяльність, а також про відсутність доказів щодо досягнення сторонами згоди стосовно усіх істотних умов договору, здійснення спільних справ, відображення такої діяльності на окремому балансі, видачу доручень на ведення спільних справ, здійснення витрат, розподілення збитків та прибутків від спільної діяльності, сплату податки від спільної діяльності.

Разом з тим, позивач в обґрунтування своїх вимог посилався також й на те, що після проведення часткової реконструкції спірної будівлі 01.01.1998р. між позивачем (Орендар) та ДП "Чорноморський суднобудівний завод" (Орендодавець) було укладено договір оренди №785/6 зі строком дії до 01.01.2003р., за умовами якого Орендодавець зобов’язався передати, а Орендар прийняти у строкове платне користування нежитлове приміщення, розташоване по вул. Даля, 11 (ясла №4), загальною площею 598,6кв.м.

Як вірно зазначено апеляційним господарським судом, приміщення передавались в оренду підприємству для використання його під адміністративну будівлю, а сама будівля не ідентифікувалась сторонами з предметом спільної діяльності, текст даного договору оренди не містить жодних застережень щодо можливості викупу позивачем частки орендованого майна.

З урахуванням наведеного, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що між сторонами фактично склалися правовідносини, що ґрунтуються на договорі оренди майна, із зазначенням, що участь позивача у реконструкції спірної будівлі не може бути визначена в якості підстави для набуття товариством права власності на частку у спірній будівлі.

Суд апеляційної інстанції, оцінивши надані позивачем у якості доказів виконання умов договору про сумісну діяльність контракти на капітальний ремонт спірного приміщення, укладені між позивачем та ТОВ "Миколаївський МПМК-2" протягом 1998-1999р.р., договори на капітальний ремонт будівлі, укладені між позивачем та ПП "АСВ", акти приймання виконаних робіт, платіжні доручення про сплату вартості будівельних матеріалів для ремонту будівлі по вул. Даля, 11, вартості проведених Миколаївським МПМК-2 ремонтних робіт, листи ДП "ЧСЗ", в яких завод погодився на проведення позивачем капітального ремонту приміщення; акт прийому-передачі спірного приміщення дитячого садка №4, який датовано 1997р., лист №236 від 26.06.02р., яким ніби-то підтверджена сумісна власність, правильно визнав хибними твердження позивача щодо неправильного застосування місцевим господарським судом положень ст.30 ГПК України та передчасної оцінки доказів у справі за відсутності пояснень посадових осіб позивача та ДАХК "ЧСЗ" щодо спільної діяльності, мотивуючи це й тим, що відповідно до статей 44, 430 ЦК УРСР (в редакції 1963р.) договори про сумісну діяльність мають бути укладені у письмовій формі, недодержання якої відповідно до ст. 46 цього кодексу позбавляє сторони права в разі виникнення спору посилатися для підтвердження укладення договору на показання свідків, а відтак дійшов обґрунтованого висновку, що пояснення посадових осіб учасників спору не можуть вважатися належними та допустими доказами у справі.

Як вірно зазначив суд апеляційної інстанції, відхиляючи посилання позивача на інвентаризаційний опис до плану приватизації ДП "Миколаївський експертно-технічний центр Держнаглядохоронопраці України", затвердженого начальником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області (а.с.48-50), за яким на балансі позивача рахується частка у будівлі по вул. Даля,11 у м. Миколаєві, - знаходження майна на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності, оскільки баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов'язань на конкретну дату.

З урахуванням викладеного, Вищий господарський суд України вважає, що відсутні підстави для скасування постанови Одеського апеляційного господарського суду від 05.06.2007р. та рішення господарського суду Миколаївської області від 27.03.2007р. у справі №11/754/06, а тому касаційна скарга Відкритого акціонерного товариства "Миколаївський експертно-технічний центр" не підлягає задоволенню.

Інші доводи, викладені Відкритим акціонерним товариством "Миколаївський експертно-технічний центр" в касаційній скарзі, не приймаються Вищим господарським судом України, оскільки вони зводяться до переоцінки встановлених місцевим та апеляційним господарськими судами обставин справи, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, п.1 ч.1 ст.1119, ст.11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Миколаївський експертно-технічний центр" залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 05.06.2007р. та рішення господарського суду Миколаївської області від 27.03.2007р. у справі №11/754/06 залишити без змін.

Головуючий
С. Шевчук

Судді
С. Владимиренко

І. Волік