ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2007 р.
№ 9-22/213

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:
Першикова Є.В.,

суддів:
Савенко Г.В.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу
відкритого акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського" (далі Товариство)

на постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду

Від
28.03.07

у справі
№ 9-22/213

господарського суду
Дніпропетровської області

за позовом
державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (далі Залізниця)

До
Товариства,

Третя особа:
приватне підприємство "Енергоінком Україна" (далі Підприємство),

Про
стягнення 24 615,00 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:
Лагода О.Л. дов.№ 1647-НЮ;

- відповідача:

Десна Л.О. дов. №34 від16.06.07;

- третьої особи:
не з’явилися

Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України не заявлено.

За згодою представників сторін, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 26.07.07 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 06.12.06 господарського суду Дніпропетровської області (суддя Подобєд І.М.) позовні вимоги Залізниці задоволено.

З Товариства на користь Залізниці стягнуто 24 615,00 грн. штрафу, 246,15 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою від 28.03.07 Дніпропетровського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий –Лисенко О.М., судді –Виноградник О.М., Назаренко Л.М.) апеляційну скаргу Товариства залишено без задоволення, а рішення від 06.12.06 господарського суду Дніпропетровської області –без змін.

Вказані судові рішення мотивовані тим, що матеріалами справи підтверджено неправильне зазначення Товариством коду одержувача вантажу, а тому з нього підлягає стягненню штраф згідно вимог п. 2.1 Правил оформлення перевізних документів та ст. 122 Статуту залізниць України.

Не погоджуючись з рішеннями попередніх судових інстанцій, Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення від 06.12.06 господарського суду Дніпропетровської області та постанову від 28.03.07 Дніпропетровського апеляційного господарського суду скасувати, та прийняти по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Залізниці відмовити.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржених судових актів було порушено норми матеріального права, а саме: п. 22 ч. 1

ст. 92 Конституції України, ст. 233 Господарського кодексу України, п. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Зокрема, скаржник посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанції правильно встановили всі обставини, при яких сталось порушення: вину Товариства, відсутність негативних наслідків та інше, проте не застосували законодавчих норм щодо зменшення розміру неустойки.

У своєму відзиві на касаційну скаргу Залізниця щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв‘язку з чим просить касаційну скаргу Товариства залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення –без змін.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, за залізничною накладною № 45064242 Товариство відвантажило на адресу КЕП "Чернігівська ТЕС ТОВ фірма "Тернова" шари сталеві.

При вирішенні спору по суті на підставі доказів, наданих сторонами у справі, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Вантажовідправником (Товариством) у вказаній накладній було неправильно зазначено код Вантажоодержувача (КЕП Чернігівська ТЕС ТОВ фірма “Тернова”), про що 05.09.05 на ст. Чернігів Залізницею було складено акт загальної форми № 13.

Так, встановлено, що у зазначеній накладній замість коду одержувача вантажу (КЕП Чернігівська ТЕС ТОВ фірма “Тернова”) 3191, який було відкрито на підставі договору № 2036127 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані послуги, зазначено неправильний код –9539.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що відвантаження металопродукції, яка слідувала у вагоні № 653211-39 за залізничною накладною № 45064242, було здійснене Товариством на виконання договору поставки № 25-1491-01, що було укладено між Товариством та Підприємством, за реквізитами одержувача, вказаними останнім.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 12 Закону України “Про транспорт” від 10.11.94 № 232/94-ВР підприємства транспорту мають право вимагати від пасажирів, відправників і одержувачів вантажів виконання вимог цього Закону, кодексів (статутів) окремих видів транспорту та інших нормативних актів України, що регулюють діяльність транспорту.

Згідно зі ст. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98 № 457 (далі Статут), накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданим залізниці відправником разом з вантажем.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що відповідно до п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00 № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.00 за № 863/5084 (далі Правила), накладна є обов’язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею та користь третьої особи –одержувача.

Пунктом 1.3 Правил передбачено, що усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником до відповідних граф. Виправлення не допускаються; у разі зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов’язаний заповнити новий перевізний документ.

Відповідно до п. 2.1 Правил перевезення вантажів вантажовідправник при заповненні комплекту перевізних документів повинен вказати точне й повне найменування установи, підприємства, організації, особи –одержувача вантажу, його цифровий код, поштову адресу та інші дані зазначені в даному пункті цих Правил.

Пунктом 5.5 Правил перевезення вантажів встановлено, що якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній відомостей про адресу одержувача, його код, назву вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно зі ст. 122 Статуту. Факт неправильного зазначення відправником указаних відомостей засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Відповідно до ст. 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що ст. 122 Статуту визначено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із ст. 118 цього Статуту, якою встановлено стягнення штрафу у п'ятикратному розмірі плати за користування вагонами. При цьому відправник несе відповідальність перед залізницею за наслідки, які виникли.

З правового аналізу наведених правових норм вбачається, що відповідальність за неправильне, оформлення залізничної накладної чинним законодавством покладена вантажовідправника.

Факт невірного зазначення відправником у дорожніх відомостях коду одержувача встановлено господарськими судами, підтверджується матеріалами справи і не оспорюється сторонами.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку щодо наявності правових підстав для покладення на Товариство передбаченої

ст.ст. 118, 122 Статуту відповідальності у вигляді сплати штрафу.

Крім того, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що ст. 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду має право зворотної вимоги (регресу) до іншої особи у випадку, коли шкода була завдана безпосередньо особою до якої заявлено зворотні позовні вимоги.

З урахуванням наведеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає підставним висновок попередніх судових інстанцій про те, що Товариством було до пущено порушення, передбачене ст. 24 Статуту, яке полягає у неправильному зазначенні у накладній коду одержувача вантажу в розумінні ст. 122 Стату ту та п. 5.5 Правил, оскільки згідно п. 2.1 даних Правил оформлення перевізних документів, вантажовідправник при заповненні комплекту перевізних документів повинен вказати повне і точне найменування підприємства –одержувача вантажу та його цифровий код.

Водночас, колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі,

якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій, при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Юридичний аналіз наведених правових норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Як вбачається зі змісту оскаржених судових рішень, відхиляючи клопотання Товариства про зменшення суми штрафу, попередні судові інстанції вказали про відсутність будь-яких доказів, підтверджуючих винятковість обставин, що склались по даній справі, у зв‘язку з чим дійшли до правового висновку про неможливість задоволення вказаної заяви.

Щодо конкретного розміру штрафу, який стягується з Товариства, та зменшення штрафу, то це є переоцінкою доказів по справі, а відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи Товариства, викладені в касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судовими інстанціями не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання які, стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи, здійснюється за внутрішнім переконанням суду і їх перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

З врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі в силу ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення їх без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського" № 017/434 від 28.04.07 залишити без задоволення.

Постанову від 28.03.07 Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі № 9-22/213 господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Головуючий
Є.Першиков

судді:
Г.Савенко

І.Ходаківська