ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2007 р.
№ 12/18/07

Колегія  суддів  Вищого господарського суду України  у складі:

Головуючого  судді                                              Кузьменка М.В.,

суддів                                                                       Палій В.М.,

Рибака В.В.,

розглянувши            касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Миколаївпромсантехмонтаж" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.05.2007р.

у  справі                     №12/18/07 господарського суду Миколаївської області

за позовом                  Товариства з обмеженою відповідальністю

"Українська будівнича компанія"

до відповідача           Відкритого акціонерного товариства

"Миколаївпромсантехмонтаж"

про                              стягнення 114 028,87грн.

за участю представників:

ТОВ "Українська будівнича компанія" – не з’явилися;

ВАТ “Миколаївпромсантехмонтаж"  –  не з’явилися

в с т а н о в и л а :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська будівнича компанія" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом та просило стягнути з відповідача - Відкритого акціонерного товариства “Миколаївпромсантехмонтаж" 114 028,87грн.,     у т.ч. 98 537,40грн. основної заборгованості, 4 752,32грн. збитків від інфляції, 1 646,37грн. в рахунок трьох процентів річних, 9 092,78гн. штрафних санкцій.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що відповідачем частково не виконані взяті не себе зобов’язання, визначені умовами договору субпідряду від 04.01.2005р №04/01-05, в частині оплати виконаних ремонтно-монтажних та загальнобудівельних робіт (а.с.2-5).

Відповідач у справі – ВАТ "Миколаївпромсантехмонтаж" у відзиві на позов заявлені вимоги визнав лише в частині основної заборгованості у розмірі 10 320,60грн.  При цьому, відхиляючи заявлені в іншій частині вимоги, відповідач стверджує про збільшення позивачем в односторонньому порядку договірної ціни таких робіт (а.с.61-63).

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 19.02.2007р. у задоволенні позову відмовлено (а.с.69).

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що:

- позивачем не доведено виконання ним для відповідача робіт на суму 98537,40грн., оскільки відповідні акти прийому-передачі робіт не підписані;

- договір передбачає оплату робіт векселями і сторонами не укладалась угода щодо заміни способу розрахунків за договором.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.05.2007р. рішення господарського суду Миколаївської області від 19.02.2007р. скасовано, а заявлені позовні вимоги задоволені частково. Відповідно до постанови суду з відповідача на користь позивача стягнуто 89715,72грн. основної заборгованості, 4 752,32грн. збитків від інфляції, 1646,37грн. в рахунок трьох процентів річних, 9 092,78грн. штрафних санкцій; у задоволенні позову в іншій частині відмовлено (а.с.132-140).

Частково задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що:

-позивачем виконані роботи на загальну сумі 453 757,20грн., які оплачені відповідачем лише частково у сумі 355 219,80грн.; заборгованість становить 89715,72грн.;

-сторонами не було затверджено твердого кошторису на проведення субпідрядних робіт, у зв’язку з чим вартість таких робіт повинна визначатись актами;

-відповідач у встановлений строк не підписав надані йому акти, а також не заявив про недоліки виконаних робіт, у зв’язку з чим такі акти не можуть бути визнані судом недійсними;

-у листі від 09.08.2005р. відповідач фактично підтвердив виконання робіт та наявну заборгованість у розмірі 121 768,60грн.;

-відповідач як особа, що допустила порушення виконання зобов’язань за договором повинна сплатити штрафні санкції, передбачені договором, збитки від інфляції та три проценти річних.

У задоволенні заявлених вимог щодо стягнення основної заборгованості у розмірі 8 812,80грн. відмовлено, враховуючи те, що судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем при визначені розміру заборгованості не враховано відсоток генпідрядних послуг у розмірі 10%, що підлягає залишенню відповідачу.

Не погоджуючись з постановою апеляційної інстанції, ВАТ "Миколаївпромсантехмонтаж" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та просить її скасувати, залишивши в силі рішення господарського суду Миколаївської області від 19.02.2007р.

У поданій касаційній скарзі скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає  частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 04.01.2005р. між сторонами у справі –ВАТ "Миколаївпромсантехмонтаж" та ТОВ "Українська будівельна компанія" укладено договір субпідряду №04/01-05, предметом якого є оплатне виконання позивачем ремонтно-монтажних та загальнобудівельних робіт з реконструкції установки ізомеризації цеха №11 ТОВ "Лінос".

Даний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов’язань, а саме майново-господарських зобов’язань.

Так, ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Однією з підстав виникнення господарського зобов’язання, згідно ст.174 ГК України, є господарський договір.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.175 ГК України, майново-господарські зобов’язання, які є одним із видів господарських зобов’язань, - це цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За умовами договору, позивач взяв на себе зобов’язання виконати роботу, зміст якої, обсяг та кошторисна вартість, строк виконання, договірний відсоток підрядних послуг відображається в додатках до цього договору (п.1.2 договору); а відповідач –оплатити таку роботу (п.2.2 договору).

Спір у даній справі виник у зв’язку з неповним невиконанням відповідачем зобов’язань за вищевказаним договором.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджував, що відповідачем не виконані зобов’язання з оплати виконаних за  договором робіт у розмірі 98 537,40грн. Відповідачем такі вимоги позивача визнані лише у розмірі 10 320,60грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи заявлені вимоги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем не оплачені роботи на суму 89 715,72грн.

Однак, такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов без повного з’ясування обставин справи, що підлягали встановленню для правильного вирішення спору у даній справі.

Так, з розрахунку збитків від інфляції та відсотків, який доданий до позовної заяви позивачем, вбачається, що: станом на 09.08.2005р. розмір заборгованості відповідача  становив  120 320,60грн.; станом на 27.12.2005р. –40 320,60грн.;  а   станом   на    06.01.2006р.  – всього 10 320,60грн., що співпадає з розміром заборгованості, який визнає у відзиві на позов відповідач (а.с.11,12,61-63). При цьому, у матеріалах справи у наявності копії виписки з рахунку позивача з якої вбачається, що відповідачем 27.12.2005р. сплачено 80000грн., а 05.01.2006р. - 30 000грн. (а.с.46)  Також у поданій позовній заяві позивач стверджував, що у період з січня по серпень 2005р.: позивачем виконані роботи на суму 453 757,20грн.; акти виконаних робіт, які підписані обома сторонами, складені на суму 365 540,40грн.; оплата проведена на суму 355219,80грн. (отже, включає  оплату  у  липні  2005р.  на  суму 20 000грн.), заборгованість становить 98 537,40грн. (а.с.3, перший абзац) Далі позивач стверджує, що після серпня 2005р. проводились оплати відповідачем у грудні 2005р.  та січні 2006р. на загальну суму 110 000грн. (а.с.3 п’ятий абзац).

Враховуючи суперечливість доводів позивача, визнання заявлених вимог відповідачем лише частково, суду, з метою встановлення  дійсного обсягу виконаних робіт та розміру проведеної оплати, необхідно було витребувати та дослідити всі акти виконаних робіт за вищевказаним договором, а також всі докази  в підтвердження оплати, що здійснена відповідачем.

Зазначені обставини не з’ясовувались і судом першої інстанції.

Крім того, висновку щодо вручення відповідачу актів виконаних робіт позивачем за серпень 2005р. та не підписання таких актів відповідачем у встановлений договором строк суд апеляційної інстанції дійшов без витребування та дослідження відповідних доказів, в порушення вимог ст. 32 ГПК України, відповідно до якої наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору., встановлюються господарським судом на підставі доказів.

Неповне з’ясування обставин справи, що підлягали встановленню є порушенням ст.ст.47, 38 ГПК України .

Порушення норм процесуального права, які не усунуті апеляційною інстанцією, призвели до неповного з’ясування обставин справи, в зв’язку з чим відсутні підстави вважати, що судами дана правильна юридична оцінка спірним правовідносинам та зроблений відповідаючий чинним нормам матеріального права висновок щодо прав і обов’язків сторін.

Враховуючи наведене, прийняті судові рішення підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

1.          Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Миколаївпромсантехмонтаж" задовольнити частково.

2.          Рішення господарського суду Миколаївської області від 19.04.2007р. та  постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.05.2007р. у справі №12/18/07 скасувати.

3.          Справу передати на новий розгляд до господарського суду Миколаївської області.

Головуючий  суддя                                                       Кузьменко М.В.

Судді                                                                                 Палій В.М.

Рибак В.В.