ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ПРО  ВІДМОВУ У ПРИЙНЯТТІ  ЗАЯВИ ПРО БАНКРУТСТВО

21.09.07 р.                                                                                              № 04-05/45-18-8б

за заявою кредиторів (заявників) Добропільської об’єднаної Державної податкової інспекції, м. Добропілля та Управління Пенсійного Фонду України в м. Добропілля Донецької області, м. Добропілля

до боржника Державного комплектовочно – транспортного підприємства, м. Добропілля ()

про банкрутство

Суддя Б.Д.Плотніцький

Представники:

Від заявника:

Від боржника:

В засіданні брали участь:

До господарського суду 20.09.2007р. надійшла заява Добропільської об’єднаної Державної податкової інспекції, м.Добропілля та Управління Пенсійного Фонду України в м.Добропілля Донецької області, м.Добропілля про порушення справи про банкрутство Державного комплектовочно – транспортного підприємства, м. Добропілля внаслідок його фінансової неспроможності.

В обґрунтування наданої заяви заявники посилаються на наявність заборгованості боржника перед державою у сумі 232 837 грн. 15 коп. та пенсійним фондом у сумі 3 205 грн. 13 коп.

Розглянувши подану заяву та додані до неї документи, господарським судом встановлено наступне:

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо: 1) вимоги кредитора  безспірні;  2) грошові вимоги  складають  300 мінімальних  розмірів  заробітної плати ; 3) вимоги не  задоволенні боржником протягом 3 місяців після встановленого строку для їх погашення.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” заява про порушення справи про банкрутство повинна містити  виклад обставин, які підтверджують неплатоспроможність боржника, з зазначенням суми боргових вимог кредиторів, а також строку їх виконання, розміру неустойки (штрафів, пені), реквізитів розрахункового документу про списання коштів з банківського або кореспондентського рахунку боржника та дату його прийняття банківською установою боржника до виконання.

Господарський суд дійшов до висновку, що в заяві про порушення справи не викладені обставини, що підтверджують неплатоспроможність боржника, враховуючи наступне:

Відповідно до ч. 8 ст. 7 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”: до заяви кредитора про порушення справи додаються відповідні документи, зокрема копії неоплаченого розрахункового документа, за яким відповідно до законодавства  здійснюється  списання коштів  з рахунків боржника, з підтвердженням банківською установою боржника про прийняття цього документа до виконання із зазначенням дати прийняття, виконавчі документи (виконавчий лист, виконавчий напис нотаріуса  тощо).

Безспірні вимоги повинні бути реалізовані через стягнення боргу з поточного рахунку боржника через банк.

Враховуючи те, що списання коштів з рахунків боржника в безспірному порядку здійснюється державною виконавчою службою, то порушення справи про банкрутство можливе лише після відкриття виконавчого провадження державною виконавчою службою.

При цьому, ст. 6 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” передбачає строк неоплатності вимог кредиторів не менше трьох місяців.

Відповідно встановлений Законом України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” трьохмісячний строк починає свій відлік після пред’явлення виконавчих документів до виконання до державної виконавчої служби та відкриття виконавчого провадження.

В заяві є посилання на звернення до виконавчої служби із заявою про примусове виконання постанови господарського суду від 28.07.2006р. по справі №29/205, а також надана копія виконавчого листа.

Проте, до заяви не надані докази стягнення вказаної заборгованості на користь бюджету в примусовому порядку та до заяви не надані відповідні документи, тобто відсутні докази того, що кредиторські вимоги Добропільської об’єднаної Державної податкової інспекції, м.Добропілля не виконані боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку.

Таким чином в наданій суду заяві відсутні відомості та не надано належних доказів ознаки неплатоспроможності боржника в розумінні норм Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Крім того, в заяві Добропільська об’єднана Державна податкова інспекція, м.Добропілля посилається на наявність заборгованості у боржника у загальній сумі 232 837 грн. 15 коп., в тому числі основний платіж – 78 024 грн. 99 коп., фінансові санкції – 134 321 грн. 77 коп. та пеня – 20 490 грн. 39 коп.

У відповідності з абз. 2 ст. 1 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” неплатоспроможність - неспроможність суб'єкта підприємницької діяльності виконати після настання встановленого строку їх сплати грошові зобов'язання перед кредиторами, в тому числі по заробітній платі, а також виконати зобов'язання щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів) не інакше як через відновлення платоспроможності.

За приписом п. 4.5. Рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 04.06.2004 №04-5/1193 “Про деякі питання практики застосування Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”  Закон України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” не зазначає, які зобов'язання належить вважати податком і збором (обов'язковим платежем) і які саме суми мають враховуватися господарським судом при порушенні провадження у справі про банкрутство за такими вимогами.

При цьому зазначено, що господарські суди не можуть застосовувати положення ст. 1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” щодо визначення терміну "грошове зобов'язання" до  зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), оскільки у частині 2 статті 1 Цивільного кодексу України зазначено, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Частиною другою ст.2 Закону України „Про систему оподаткування” визначено, що під податком і збором (обов'язковим платежем) слід розуміти обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

Вказаний вище Закон, як зазначено в його преамбулі, визначає принципи побудови системи оподаткування в Україні, податки і збори (обов'язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про систему оподаткування" будь-які податки і збори (обов'язкові платежі), які запроваджуються законами України, мають бути включені до цього Закону. Всі інші закони України про оподаткування мають відповідати принципам, закладеним у цьому Законі.

Податки і збори (обов'язкові платежі), справляння яких не передбачено Законом України "Про систему оподаткування", сплаті не підлягають.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про систему оподаткування" в Україні справляються загальнодержавні і місцеві податки і збори (обов'язкові платежі), вичерпний перелік яких міститься у статтях 14 і 15 цього Закону.

З огляду на наведене закон не відносить суми неустойки (штрафів, пені) і фінансових санкцій тощо, що стягуються до бюджетів за порушення податкового законодавства, до категорії податків і зборів (обов'язкових платежів).

У відповідності з положеннями Закону України "Про державну податкову службу в Україні" пеня, штраф, інші фінансові санкції є публічно-правовими санкціями, які застосовуються до платника податків за порушення податкового законодавства.

Таким чином, у вирішенні питання про склад вимог за податками і  зборами (обов'язковими платежами) при порушенні справ про банкрутство суди мають виходити з того, що суми пені, штрафів та інших штрафних чи фінансових санкцій враховуються окремо.

Проте кредитори з вимогами щодо пені, штрафів, інших фінансових санкції, які є публічно-правовими санкціями, що застосовуються до платника податків за порушення податкового законодавства, згідно з частиною 1 статті 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” вправі подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника.

Розмір штрафів і пені відповідно до частини другої статті 15 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” має бути включений до реєстру вимог окремо та задовольнятися у шосту чергу відповідно до черговості задоволення вимог кредиторів, встановленої статтею 31 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

На підставі вищевикладеного, штрафні санкції та пеня у розмірі 154 812 грн. 16 коп. не враховуються господарським судом у загальний розмір заборгованості боржника перед бюджетом при вирішенні питання про наявність підстав для порушення провадження у справі про банкрутство.

Таким чином, посилання заявників на п. 4.5. Рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 04.06.2004 №04-5/1193 “Про деякі питання практики застосування Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” господарським судом до уваги не приймаються та спростовуються вищевказаним.

Частина 2 ст. 8 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” передбачає: “Суддя господарського суду відмовляє у прийнятті заяви про порушення справи про банкрутство, якщо вимоги кредиторів, які подали заяву про порушення справи про банкрутство, в сумі  складають менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, якщо інше не передбачене цим Законом”.

Для порушення справи про банкрутство на підставі ст. 7 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” у боржника сума зобов’язань по податкам і зборам повинна складати 132 000 грн. 00 коп.

Згідно наданої заяви вимоги Добропільської об’єднаної Державної податкової інспекції, м.Добропілля щодо сплати податків, які не задоволені боржником, складають 78 024 грн. 99 коп., та Управління Пенсійного Фонду України в м. Добропілля Донецької області, м. Добропілля складають у сумі 3 205 грн. 13 коп., а всього у сумі 81 230 грн. 12 коп., що становить  менше, ніж 300 мінімальних заробітних плат.

З огляду на наведене,  суд  дійшов висновку, що заява Добропільської об’єднаної Державної податкової інспекції, м.Добропілля та Управління Пенсійного Фонду України в м.Добропілля Донецької області, м.Добропілля про порушення справи про банкрутство Державного комплектовочно – транспортного підприємства, м. Добропілля не може бути прийнята господарським судом до розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1,6,7, ч. 2 ст. 8 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги п. 4.5. Рекомендацій президії Вищого господарського суду України  від 04.06.2004р. №  04-5/1193 “Про деякі питання практики застосування  Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” господарський суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у прийнятті заяви Добропільської об’єднаної Державної податкової інспекції, м.Добропілля та Управління Пенсійного Фонду України в м.Добропілля Донецької області, м.Добропілля про порушення справи про банкрутство Державного комплектовочно – транспортного підприємства, м. Добропілля.

Заяву з доданими до неї документами направити на адресу Добропільської об’єднаної Державної податкової інспекції, м.Добропілля.

Додаток: заява з доданими документами всього на  129 аркушах.

Суддя

І.О.А.

Вик.    тел.

Надруковано примірників -   :

- господарському суду Донецької області,

- сторонам,