ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2007 р.
№ 2-21/18232-2006

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя:
Ходаківська І.П.

судді
Данилова Т.Б., Муравйов О.В.

за участю представників сторін :
позивача -
відповідача -
розглянувши  матеріали касаційної скарги

не з'явився
не з'явився
державного підприємства "Придніпровська залізниця"

у справі
господарського суду Автономної Республіки Крим

на постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від 13.06.2007р.

за позовом
державного підприємства "Придніпровська залізниця"

до
державного підприємства "Феодосійський морський торговельний порт"

про
стягнення 21 297,48 грн.

Розпорядженням Заступника голови Вищого господарського суду України від 10.10.2007р. №02-12.2/301 змінено склад колегії: у зв'язку з  відпусткою судді Савенко Г.В. призначено колегію у складі: головуючий суддя Ходаківська І.П., судді Данилова Т.Б., Муравйов О.В.

У зв'язку із складністю справи в судовому засіданні 11.10.2007 на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву  до  9 год. 50 хв. 25.10.2007  для прийняття постанови.

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2006 року державне підприємство "Придніпровська залізниця" звернулось до Господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Феодосійського морського торговельного порту про стягнення 21297,48 грн. плати за користування вагонами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що порт підписав пам'ятки користування вагонами без заперечень, а відомості користування підписав із застереженнями і частково відмовився від оплати за користування вагонами  за травень-вересень 2006 року на суму 21297,48 грн., які і складають ціну позову.

Рішенням  господарського суду Автономної Республіки Крим від 15 лютого 2007 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю на тих підставах, що залізниця нарахувала плату за час перебування вагонів на колії, а не за фактичне перебування вагонів під навантаженням та вивантаженням, що суперечить вимогам статті 76 Статуту залізниць України. Позивачем не надано належних доказів наявності заборгованості відповідача за користування вагонами у спірний період.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 13.06.2007  рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з  висновками суду першої та апеляційної інстанцій, державне підприємство "Придніпровська залізниця" подало до Вищого господарського суду України касаційну  скаргу на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду , просить їх скасувати  та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, заявник зазначив про порушення норм матеріального та процесуального права, неправильне застосування норм  Статуту залізниць України та Правил перевезень вантажів, безпідставне посилання на Єдиний технологічний процес роботи станції та морського порту.

Відповідач Феодосійський морський порт направив відзив на касаційну скаргу Придніпровської залізниці, в якому додатково аналізує докази по справі, вважає рішення судів попередніх інстанцій  прийнятими з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить залишити їх в силі.

Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України і не направив свого представника в судове засідання.

Розглянувши матеріали справи та касаційної скарги, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників позивача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Стаття 111-7 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, предметом спору є стягнення плати за користування вагонами морським портом.

Пункт 119 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, встановлює, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами –суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами ( контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Правила користування вагонами і контейнерами ( розділ  6 Правил перевезень вантажів), затверджені Наказом Мінтрансу від 25.02.1999 № 113, зареєстрованому Міністерством юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458, з наступними змінами і доповненнями, встановлюють, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станції відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами (контейнерами) форми ГУ-46, яка складається на підставі, зокрема, пам'яток про користування вагонами (контейнерами) форми ГУ-45.

Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) складаються на вагони, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, за маневрову роботу та за подавання й забирання вагонів.

Час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника.

Час передавання вагонів залізницею вантажовласнику, а також вантажовласником залізниці зазначається у Пам'ятці про користування вагонами, яка оформляється після закінчення приймально-здавальних операцій. Пам'ятка підписується відповідальною особою станції і вантажовласника.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13.04.2004 між сторонами укладено договір №  ПР/МД-4м/1-04/ню про обробку вагонів з вантажами( далі –Договір), який примикає до станції Феодосія Придніпровської залізниці, відповідно до якого залізниця здає/приймає, а порт приймає/здає експортні, транзитні, імпортні вантажі, що перевозяться за участю морського, залізничного транспорту, а також господарські вантажі для порту або для його агентів.

Розділ 6 зазначеного договору регулює відносини сторін щодо подачі та забирання вагонів. Згідно з пунктом 7.1 Договору плата за користування вагонами портом нараховується за час з моменту їхньої передачі порту до моменту приймання залізницею від порту. Облік часу користування вагонами, поданими в порт, проводиться за відомостями плати за користування вагонами (контейнерами) за їх номерами. Відомості плати за користування вагонами складаються станцією в трьох примірниках та підписуються представниками станції та порту.

Відповідно до пункту 7.4 Договору порт сплачує залізниці, зокрема, плату за користування вагонами і контейнерами згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами.

Однак, в матеріалах справи  знаходяться протокол розбіжностей до Договору, протокол розгляду розбіжностей до Договору, яким судами попередніх інстанцій не надано оцінку, не встановлено, в якій редакції набрали чинності спірні пункти Договору, які мають суттєве значення для вирішення спору по суті.

Судами попередніх інстанцій проаналізовано норми статті 75 Статуту залізниць України, згідно з якою у договорах про експлуатацію залізничної під'їзної колії і договорах про подачу та забирання вагонів повинні враховуватись вантажні фронти, умови і терміни навантаження маршрутів, а також можливість використання під'їзних колій для потреб залізниці. Вантажний фронт визначається кількістю вагонів, яку можна встановити за довжиною складської колії, що може бути використана для одночасного навантаження або розвантаження однорідних вантажів.

Судами попередніх інстанцій зроблено посилання на статтю 76 Статуту залізниць, згідно з якою час перебування вагонів під навантаженням і вивантаженням у разі обслуговування залізничної під'їзної колії локомотивом залізниці визначається з моменту фактичної подачі вагонів на місце навантаження або вивантаження до моменту одержання станцією від підприємства повідомлення про готовність вагонів до забирання.

Однак, поняття "час перебування вагонів під навантаженням і вивантаженням" не є тотожним поняттю  "час користування вагонами", який обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника і зазначається у Пам'ятці про користування вагонами, яка оформляється після закінчення приймально-здавальних операцій і   підписується відповідальною особою станції і вантажовласника.

В матеріалах справи знаходяться пам'ятки користування вагонами, підписані відповідальними особами залізниці і порту без застережень, в яких зазначено час користування вагонами і які були підставою для складання відомостей користування вагонами, однак, відомості користування вагонами представник порту підписав з зауваженнями щодо часу користування вагонами, проте, судами попередніх інстанцій не дана оцінка цим розбіжностям, не встановлено фактичний час користування вагонами, чим допущено порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України в частині всебічного і повного  розгляду в судовому процесі всіх обставин справи.

Стаття 111-7 Господарського процесуального кодексу України встановлює межі перегляду справи в касаційній інстанції, згідно з якою переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, тому судові рішення у справі підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до господарського суду.

Під час розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене, вжити передбачені законом заходи для всебічного, повного і об"єктивного встановлення  обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Керуючись статтями 43, 111-5, 111-7, 111-9, 111-10, 111-11, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу державного підприємства "Придніпровська залізниця" задовольнити частково.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 13.06.2007р. та рішення  господарського суду Автономної Республіки Крим від 15. 02.2007 скасувати і справу № 2-21/18232-06 направити на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим.

Головуючий суддя                                                                  І. Ходаківська

Судді                                                                                          Т. Данилова

О. Муравйов