ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"02" жовтня 2007 р.

16:00

Справа №  7/525/07

м. Миколаїв

м. Миколаїв

За позовом:
Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів,
54001, м.Миколаїв, вул. Нікольська, 46, під. 2 До відповідача: Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи -ОСОБА_1, 1. АДРЕСА_1; 2.
Миколаївська область, м.Первомайськ, вул. Воровського, 116 Про:
стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій в сумі 1862,50
грн. та 17,92 грн. пені.

Суддя
Семенчук Н.О.

При секретарі
судового засідання Дзюбі Ю.Ф.

Представники:

Від позивача

Васильченко О.В., дов. № 04-25/43
від 16.01.2006 р.

Від відповідача

ОСОБА_2., дов. № 4665 від
19.09.2007р.

СУТЬ СПОРУ:
Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось
до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи -ОСОБА_1
адміністративно-господарських санкцій в сумі 1862,50 грн. та 17,92 грн. пені за
нестворені у 2006р. робочі місця  для інвалідів.

Представник відповідача в судовому
засіданні надав заперечення проти позову, в яких зазначає, що підприємцем
приймались всі необхідні та можливі заходи для працевлаштування інвалідів, в
обґрунтування чого надав лист Первомайського міськрайонного центру зайнятості №
04-3478 від 20.09.2007 року, лист від 02.06.2006р. УПСЗН, звіти за формою №
3-ПН.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, суд -

в с т а н о в
и в:

Миколаївське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до господарського суду з позовом
про стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій в сумі
1862,50 грн. та 17,92 грн. пені за нестворені у 2006р. робочі місця  для інвалідів.

Позивач зазначає, що на підставі
ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в
Україні", відповідач повинен був створити робочі місця для забезпечення
працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової
чисельності штатних працівників облікового складу за рік, що складає у даному
випадку 1 місце і працевлаштувати на ньому інваліда.

В обґрунтування позовних вимог
позивач надав звіт відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за
2006 рік (форма 10-ПІ) (а.с. 6) у відповідності з яким на підприємстві
відповідача інваліди не працювали та вказує на те, що відповідач не виконав
встановлений Законом норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування
інвалідів і не створив одне таке робоче місце.

Позовні вимоги задоволенню не
підлягають виходячи з наступного.

Статтею 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності інвалідів в
Україні»(в редакції чинній на час спірних правовідносин) для
підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману
працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних
працівників  облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 3 ст. 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», передбачено, що
підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману
працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для
працевлаштування  інвалідів, у тому числі
спеціальні робочі  місця, створювати для
них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і
забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним
законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну
для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального
захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку,  встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, Закон зобов'язує
відповідача виділяти та створювати відповідно до 4 % нормативу робочі місця для
інвалідів, інформувати центри зайнятості, та звітувати до Фонду соціального
захисту інвалідів, та не зобов'язує виявляти та працевлаштовувати інвалідів на
створені робочі місця.

Відповідач вимоги закону виконав.
Згідно щомісячних звітів за 2006 рік за формою № 3-ПН відповідач інформував
державну службу зайнятості про потребу в працівниках на вільні посади в
підприємстві, на які Суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа
-ОСОБА_1був готовий прийняти інваліда, що також підтверджується листом
Первомайського міськрайонного центру зайнятості № 04-3478 від 20.09.2007 року
та листом відповідача від 02.06.2006р. до Начальника УПСЗН.

Доказів, що на підприємство
відповідача направлялися або зверталися інваліди в 2006р. та, що їм було
відмовлено у працевлаштуванні позивачем не надано.

За даними Первомайського
міськрайонного центру зайнятості відповідач інформував у встановленій формі
центр зайнятості, що підтверджується листом Первомайського  міськрайонного центру зайнятості № 04-1536
від 25.04.2007р. (а.с. 11).

Згідно листа Головного управління
праці та соціального захисту населення № 961-01-15 від 28.04.2007р. відповідач
надавав заявку щодо вакансії кухаря на яку він був готовий прийняти інваліда,
але у зв'язку з відсутністю на обліку в центрі зайнятості інвалідів, які
відповідають вимогам вищезазначених вакансій направлення не видавалися. (а.с.
14)

Відповідно до ч. 1 ст. 218
Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності
учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері
господарювання.

Частиною 2 наведеної статті
встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи  порушення правил здійснення господарської
діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського правопорушення.

Враховуючи наведене, відповідачем у
2006 році виконані вимоги передбачені Законом України “Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні” стосовно створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, тобто вжито усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського правопорушення.

За таких обставин в задоволенні
позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 160-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1.          У позові відмовити.

Постанова у відповідності зі ст.
254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не
було подано.

Сторони, які беруть участь у
справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або
частково у порядку і строки встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя