ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2007 р.

№ 7/77

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:
Першикова Є.В.,

суддів:
Савенко Г.В.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу
державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (далі Залізниця)

на постанову
Луганського апеляційного господарського суду

від
05.04.07

у справі
№ 7/77

господарського суду
Луганської області

за позовом
Залізниці

до
відкритого акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" (далі Товариство)

про
стягнення 26 505,00 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:
Лагода О.А. за дов. № 185.6 НЮ від 03.07.07;

- відповідача:

Зубова Л.І.  за дов. № 01-026-1931 від 04.12.06.

Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України не заявлено.

За згодою представників сторін, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 26.07.07 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 22.02.07 господарського суду Луганської області (суддя Калашник Т.Л.) позовні вимоги Залізниці задоволено.

З Товариства на користь Залізниці стягнуто 26 505,00 грн. штрафу, 265,05 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджено неправильне зазначення Товариством коду одержувача вантажу, а тому з нього підлягає стягненню штраф згідно вимог п. 1.3 Правил оформлення перевізних документів та ст. 122 Статуту залізниць України.

Постановою від 05.04.07 Луганського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Парамонової Т.Ф., суддів –Бойченка К.І., Семендяєвої І.В.) апеляційну скаргу Товариства задоволено.

Рішення від 22.02.07 господарського суду Луганської області скасовано.

У задоволенні позовних вимог Залізниці відмовлено.

З Залізниці на користь Товариства стягнуто 132,53 грн. витрат по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги.

При винесенні постанови апеляційний суд прийшов до висновку про те, що оскільки Товариством у накладній було правильно вказано адресу вантажоодержувача, а вантаж виданий Залізницею за адресою та найменуванням вантажоодержувача без затримки та одержаний своєчасно, то за таких обставин відсутні підстави притягнення Товариства до відповідальності у вигляді накладення штрафу.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, Залізниця звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить постанову від 05.04.07 Луганського апеляційного господарського суду скасувати, а рішення від 22.02.07 господарського суду Луганської області залишити без змін.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскарженого судового акту було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: ст. 12 Закону України “Про транспорт”. ст.ст. 908, 909, 920 Цивільного кодексу України, ст.ст. 6, 23, 24, 129, 188, 122 Статуту залізниць України, п. 2.1 Правил оформлення перевізних документів, п. 5.5 Правил перевезення вантажу.

Зокрема, на думку скаржника, за змістом ст. 118 Статуту залізниць України штраф підлягає стягненню за сам факт допущення вантажовідправником порушень, встановлених залізницею, незалежно від того, чи завдано у зв‘язку з чим порушенням збитки залізниці.

У своєму відзиві на касаційну скаргу Товариство щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв‘язку з чим просить касаційну скаргу Залізниці залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення –без змін.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, у серпні 2006 року відповідно до накладної № 48893659 зі станції Комунарськ Донецької залізниці до станції Святошин, яка входить до складу Південно-Західної залізниці було відправлено вагон № 65961567 з вантажем –сталлю листовою.

При вирішенні спору по суті судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що в зазначеній залізничній накладній Товариством було зазначено код отримувача вантажу –4051, проте фактично код підприємства вантажоодержувача –1007, про що у відповідності до ст. 129 Статуту було складено акт загальної форми № 28 від 27.08.06.

У зв‘язку з зазначеними обставинами Залізниця згідно ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України за неправильне зазначення в залізничній накладній коду одержувача нарахувала Товариству штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення, який склав у сукупності 26 505,00 грн.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 12 Закону України “Про транспорт” від 10.11.94 № 232/94-ВР підприємства транспорту мають право вимагати від пасажирів, відправників і одержувачів вантажів виконання вимог цього Закону, кодексів (статутів) окремих видів транспорту та інших нормативних актів України, що регулюють діяльність транспорту.

Згідно зі ст. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98 № 457 (далі Статут), накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданим залізниці відправником разом з вантажем.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що відповідно до п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00 № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.00 за № 863/5084 (далі Правила), накладна є обов’язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею та користь третьої особи –одержувача.

Пунктом 1.3 Правил передбачено, що усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником до відповідних граф. Виправлення не допускаються, а  у разі зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов’язаний заповнити новий перевізний документ.

Відповідно до п. 2.1 Правил перевезення вантажів вантажовідправник при заповненні комплекту перевізних документів повинен вказати точне й повне найменування установи, підприємства, організації, особи –одержувача вантажу, його цифровий код, поштову адресу та інші дані зазначені в даному пункті цих Правил.

Пунктом 5.5 Правил перевезення вантажів встановлено, що якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній відомостей про адресу одержувача, його код, назву вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно зі ст. 122 Статуту. Факт неправильного зазначення відправником указаних відомостей засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Відповідно до ст. 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що ст. 122 Статуту визначено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із ст. 118 цього Статуту, якою встановлено стягнення штрафу у п'ятикратному розмірі плати за користування вагонами. При цьому відправник несе відповідальність перед залізницею за наслідки, які виникли.

З правового аналізу наведених правових норм вбачається, що відповідальність за неправильне, оформлення залізничної накладної чинним законодавством покладена вантажовідправника.

Факт невірного зазначення відправником у дорожніх відомостях коду одержувача встановлено господарськими судами, підтверджується матеріалами справи і не оспорюється сторонами.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо наявності правових підстав для покладення на Товариство передбаченої

ст.ст. 118, 122 Статуту відповідальності у вигляді сплати штрафу.

Крім того, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що ст. 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду має право зворотної вимоги (регресу) до іншої особи у випадку, коли шкода була завдана безпосередньо особою до якої заявлено зворотню позовну вимогу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає підставним висновок місцевого суду про те, що Товариством було до пущено порушення, передбачене ст. 24 Статуту, яке полягає у неправильному зазначенні у накладній коду одержувача вантажу в розумінні ст. 122 Стату ту та п. 5.5 Правил, оскільки згідно п. 2.1 даних Правил оформлення перевізних документів, вантажовідправник при заповненні комплекту перевізних документів повинен вказати повне і точне найменування підприємства –одержувача вантажу та його цифровий код.

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що переглядаючи спір суд апеляційної інстанції невірно витлумачив норми Статуту залізниць України та прийшов до помилкового висновку про те, що штраф за невірно зазначені відомості у залізничній накладній стягується виключно у випадку невірного зазначення одночасно коду та адреси вантажоодержувача та за наявності негативних наслідків.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи Залізниці, викладені в касаційній скарзі, є обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються зібраними по справі доказами і відповідають вимогам закону.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у п. 1 Постанови від 29.12.76 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Враховуючи зазначене, судова колегія приходить до висновку, що оскаржена постанова прийнята з помилковим застосуванням норм чинного законодавства, а отже підлягає скасуванню. Водночас, рішення суду першої інстанції є таким, що прийнято на підставі повного та об’єктивного дослідження всіх обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню в силі.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" № НЮ-16-02/07кс від 26.04.07 задовольнити.

Постанову від 05.04.07 Луганського апеляційного господарського суду у справі № 7/77 господарського суду Луганської області скасувати.

Рішення від 22.02.07 господарського суду Луганської області у справі № 7/77 господарського суду Луганської області залишити в силі.

Головуючий
Є.Першиков

судді:
Г.Савенко

І.Ходаківська