ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

01.02.07                                                                                       Справа №4/292-пд-06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

секретар судового засідання: Соколов А.А.;

за участю представників:

від прокуратури Генічеського району: не з’явився;

позивача: не з’явився;

відповідача-1: Ляшенко О.А. – довіреність №81-55/2639 від 18.12.2006 року;

відповідача-2: не з’явився;

відповідача-3: не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк», м. Київ

на рішення господарського суду Херсонської області від 08.11.2006р. у справі № 4/292-пд-06

за позовом: Прокурора Генічеського району Херсонської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, м. Київ

до відповідача-1: Акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк», м. Київ

до відповідача-2: Закритого акціонерного товариства санаторій-профілакторій «Золоті піски», с. Щасливцево Генічеський район Херсонська область

до відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю «Золоті піски-2», м. Генічеськ Херсонська область

про визнання недійсним договору іпотеки

СУТЬ СПОРУ:

Прокурором Генічеського району  Херсонської області заявлено позов в інтересах держави в особі Фонду Державного майна України про визнання недійсним договору  іпотеки, укладеного між АТ «Індекс банк» та ЗАТ « Санаторій-профілакторій «Золоті піски». Посилаючись в позовній заяві та уточненнях  до позову на приписи ст. ст. 207, 208 ГК України, ст. 203,  215 ЦК України, Статут акціонерного товариства, прокурор стверджує, що при укладенні договору оренди сторонами порушені  положення Статуту ЗАТ «Санаторій-профілакторій «Золоті піски», договір підписано головою правління ЗАТ з перевищенням наданих йому Статутом повноважень, без отримання згоди загальних борів та наглядової ради Товариства, договір також не відповідає приписам законодавчих актів України, суперечить моральним засадам суспільства.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 08 листопада 2006р. (суддя – Ємленінова З.І.) позов задоволено, визнано недійсним договір іпотеки як такий, що не відповідає вимогам ст. 207 ч.2, 203 ч.2, ст.215 ЦК України, Статуту Акціонерного товариства.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Акціонерне товариство «Індустріально експортний банк» (відповідач-1) подав апеляційну скаргу,  в якій просить скасувати рішення господарського суду Херсонської області  від 08.11.2006 та постановити нове рішення,  яким  відмовити  в задоволенні позову  про визнання недійсним спірного договору іпотеки.

На підставі розпорядження  голови Запорізького апеляційного господарського суду № 219  від  31.01.2007 справу передано на розгляд колегії суддів:  головуючий –  Шевченко Т.М., суддів:  Коробка Н.Д., Юхименко О.В.

Справу прийнято до провадження колегією суддів  у зазначеному складі.

За згодою представника відповідача-1  в судовому засіданні 01 лютого 2007  оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

В обґрунтування  своїх доводів  заявник в апеляційній скарзі та в доповненнях до скарги стверджує, що господарський суд при винесенні рішення  порушив   норми  матеріального та процесуального права, а саме:

Зазначає, що балансова вартість переданого в іпотеку майна за спірною угодою не перевищує  500 000 доларів США (складає суму, що рівняється 433 654 доларам США), тому  така угода не потребує затвердження  загальними зборами акціонерів Товариства (пункт 9.6.14 Статуту); що стосується компетенції Наглядової ради  відносно затвердження угод, укладених на суму від 100 000,00 до 500 000,00 доларів США (пункт 10.2.2 Статуту),  то відповідно до протоколу №4 від 01.11.2005 року  засідання Наглядової ради ЗАТ «Санаторій-профілакторій «Золоті піски», голова правління Тихоступ Р.В. був уповноважений на підписання договору поруки за кредитними зобов’язаннями ТОВ «Золоті піски-2» та йому було надано  дозвіл на передачу в іпотеку  зазначеного в договорі іпотеки майна.

Повноваження  голови правління Товариства Тихоступа Р.В. були детально перевірені Банком та визнані нотаріусом в момент укладення та посвідчення договору іпотеки.

ВАТ  «Автомагістраль», як акціонер ЗАТ «Санаторій-профілакторій «Золоті піски» не  мало повноважень втручатися в дії посадових осіб ЗАТ.

Вказує, що невиконання Закритим акціонерним товариством  обов’язку щодо  подачі договору іпотеки на затвердження загальними  зборами  товариства та Наглядовою радою не є підставою для визнання правочину недійсним. Банк добросовісно, у повному обсязі виконав свої зобов’язання за укладеним Кредитним договором. Вважає , що дії позивача по зверненню до суду із позовом про визнання недійсним  договору іпотеки не відповідають ч.2, 3  ст.13 ЦК України стосовно меж здійснення цивільних прав.

В судовому засіданні уповноважений представник  відповідача-1  підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просить рішення  господарського суду  Херсонської області від 08.11.2006 року  у справі № 4/292-пд-06  скасувати, в позові відмовити. Представник  банку також  пояснив в судовому засіданні, що про факти підроблення Протоколу наглядової ради та проведення з цього приводу відповідних перевірок правоохоронними органами  банку (відповідачу-1) стало відомо лише  в процесі розгляду   даної справи у господарському суді. Також зазначив, що  у грудні 2006 року сплив строк погашення кредиту, кредитні кошти банку не повернуті,  іншого забезпечення  виданого кредиту, крім спірного договору іпотеки, немає. У самого позичальника – ТОВ «Золоті  піски-2» майно, на яке можна звернути стягнення та повернути виданий кредит,  відсутнє.

Відповідач-2 – Закрите акціонерне товариство «Санаторій-профілакторій «Золоті піски»   у відзиві на апеляційну скаргу  зазначив, що посилання заявника апеляційної скарги на порушення господарським судом норм матеріального і процесуального права при винесення оскаржуваного рішення є безпідставними. Вартість переданого в заставу майна складає  3 700 000,00 грн., що перевищує суму у 500 тис. доларів США. Вважає, що за такими обставинами банк не перевірив наявність у голови правління ЗАТ права  на  передачу в іпотеку спірного майна та укладання спірної угоди. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

В судове засідання представник  відповідача -2, а також відповідача-3  -  ТОВ «Золоті піски-2» не з’явились, про  час, місце та дату розгляду справи  були повідомлені належним чином.

Згідно зі статтею 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до  приписів статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами  повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, вивчивши матеріали справи та апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника відповідача-1 у судовому засіданні,  Запорізький апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Матеріали справи свідчать, що 14 листопада 2005 року  між АТ «Індустріально-експортний банк» (Банк)  та Товариством з обмеженою відповідальністю «Золоті піски-2» (Позичальник, відповідач-3 по справі)  укладено  Кредитний договір №2833, за умовами якого, з врахуванням Додаткової угоди №1 від 27 лютого 2006 року  до  Кредитного договору, Банк відкрив  Позичальнику кредитну лінію в розмірі 1 900 000,00 грн., в рамках якої надає Позичальнику кредит (а.с.15). Від імені  Позичальника  Кредитний договір підписано директором ТОВ «Золоті піски-2» Тихоступ Р.В.

15 листопада 2005 року між АТ «Індустріально-експортний банк» та Закритим акціонерним товариством «Санаторій-профілакторій «Золоті піски» (Іпотекодавець, відповідач-2) укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач-2, в   забезпечення зобов’язань відповідача-3  за Кредитним договором, передав  Банку в іпотеку нерухоме майно – оздоровчий комплекс з комунікаціями вартістю 3 700 000,00 грн., розташований за адресою: Херсонська область, Генічеський район, с. Щастливцево, вул. Набережна, буд.8  ( розділ 1 Договору іпотеки, а.с. 8-9). Від імені  Іпотекодавця Договір підписано головою правління ЗАТ СП «Золоті піски» Тихоступ Р.В., який одночасно займав  посаду директора ТОВ «Золоті піски-2», тобто і Кредитний договір, і Договір іпотеки підписані   однією  особою.  Договір  іпотеки посвідчено нотаріально.

Вимога про визнання  вказаного Договору іпотеки недійсним є предметом судового розгляду.

Колегія судів,  дослідивши  фактичні обставини  справи, проаналізувавши на  їх підставі застосування господарським судом  норм матеріального та процесуального права при  прийнятті оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою,  що не підлягає задоволенню  в силу наступного.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи  мають право звернутися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Стаття 16 ЦК України закріплює наступне: кожна  особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним зі способів захисту  цивільного права та інтересу є визнання правочину недійсним.  Стаття 20 ГК України зазначає, що кожний суб’єкт господарювання має право на захист своїх прав та законних інтересів; права та законні інтереси захищаються, в тому числі, шляхом  визнання господарських  угод недійсними з підстав, передбачених законом.

Відповідно до змісту Статуту ЗАТ «Санаторій-профілакторій «Золоті піски», засновниками  товариства є Фонд державного майна України та Відкрите акціонерне товариство «Автомагістраль» Республіки Білорусь, які є і акціонерами Товариства. Акціонери товариства мають право приймати участь в управлінні справами Товариства, одержувати  прибуток від діяльності Товариства (дивіденди). Статутний Фонд  товариства, згідно до розділу 5 Статуту, становить 11 492 100 грн. і поділений на 1 149 210 простих іменних акції номінальною вартістю 10,00 грн. які розподілені між засновниками закритого акціонерного товариства таким чином: Фонд державного майна України -134 000 акцій, ВАТ «Автомагістраль»  Республіки Білорусь - 1 015 210 акцій.

Стаття 1 Закону України «Про іпотеку» визначає іпотеку як вид забезпечення виконання зобов’язання  нерухомим майном іпотекодавця.

Згідно з пунктом 2.16 Договору іпотеки,  у випадку невиконання   зобов’язань  по кредитному договору щодо його повернення, банк має право перевести на себе право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов’язання або від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в встановленому законом «Про іпотеку» порядку.

Як вбачається з матеріалів справи ( в тому числі з пояснень представника Банку в судовому засіданні), Позичальником (відповідачем-3)  за Кредитним договором не виконано жодного зобов’язання по поверненню кредиту та відсотків, незважаючи на  сплив строку для повернення  отриманих кредитних коштів та сплати  відсотків за користування кредитом.

Аналізуючи  у сукупності  названі обставини  справи, колегія суддів  вважає, що   договір іпотеки  та його виконання  безпосередньо  зачіпає права та  законні інтереси  Фонду державного майна України, як  засновника  та акціонера  ЗАТ «Санаторій-профілакторій «Золоті піски», тому прокурором правомірно пред’явлено позв в інтересах Фонду  державного майна України.

Виходячи з теорії господарського права, господарські функції і права акціонерного товариства як суб’єкта права у правовідносинах реалізують його органи управління. Акціонерне товариство є підприємством з найбільш складною управлінською структурою, що  обумовлено так званою акціонерною власністю, тобто тим, що акціонерне товариство є об’єктом і суб’єктом права колективної власності акціонерів. До основних принципів організації управління акціонерним товариством віднесені: по-перше,  управлінська компетенція вищого органу товариства – загальних зборів, як органу влади й управлінської компетенції всіх акціонерів товариства: по – друге, централізація керівництва поточною (звичайною) діяльністю  в руках компетентного виконавчого органу, яким за загальним правилом  є правління товариства на чолі з головою правління;   і третій принцип – це вищій і постійний поточний контроль акціонерів (як засновників і співвласників товариства) за управлінською та фінансово-господарською діяльністю правління, вищий контроль управлінської діяльності правління товариства здійснює спостережна (наглядова) рада товариства.  Як функції, так і повноваження названих органів у товариства  зазначені у законодавчих  нормах та статутних документах.

Відповідно до положень ст.ст. 79, 82 Господарського кодексу України, господарським товариством  є підприємства, створені юридичними особами або громадянами шляхом об’єднання їх майна  і участі в підприємницькій діяльності товариства з метою одержання прибутку, до яких відносяться і акціонерні товариства. Установчим документом акціонерного товариства є статут, в якому  зазначені відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників і учасників, склад і компетенцію органів управління   і контролю товариства, їх компетенцію та порядок прийняття ними рішень, порядок розподілу прибутку   та інше.

Згідно статті 41 Закону України «Про господарські товариства»  Вищим органом  акціонерного товариства    є  загальні  збори товариства, до компетенції яких, поряд з іншим, належить  затвердження  договорів  (угод),  укладених  на  суму,  що  перевищує вказану в статуті товариства.

У статті 46 названого Закону зазначено, що в  акціонерному товаристві   з  числа  акціонерів може створюватися рада акціонерного товариства (спостережна рада), яка представляє інтереси  акціонерів у  період  між  проведенням загальних зборів  і  в  межах  компетенції,  визначеної  статутом, контролює і регулює діяльність правління.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 2 постанови від 28.04.1978 року № 3 “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними”, угода може бути визнана недійсною лише з підстав і за наслідками, передбаченими законом; у кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угоди недійсною.

В процесі розгляду справи господарським судом встановлено і підтверджені при  розгляді справі в суді апеляційної інстанції  такі обставини.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, статтею 9.6.14 Статуту ЗАТ «СП Золоті піски» до компетенції загальних зборів акціонерів товариства віднесено затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує  500 000 доларів США або еквівалентну суму в національній валюті України, у тому числі договорів застави майна, отримання кредитів у грошовій і матеріальній формах.  Крім того, у статі 10.1 Статуту  зазначено, що до виключної компетенції Наглядової ради товариства відноситься затвердження  договорів (угод), укладених на сум від 100 000  до  500 000 доларів США або еквівалентну суму в національній валюті України, у тому числі договорів застави майна, отримання кредитів у грошовій і матеріальній формах .

Виходячи зі змісту  ст.11.8  Статуту Товариства, голова правління складає і підписує від імені товариства господарські та інші договори, угоди, контракти з урахуванням обмежень, передбачених установчими документами товариства.

Матеріали справи свідчать, що голова правління Закритого акціонерного товариства «СП Золоті піски», не маючи рішення загальних зборів акціонерів, тобто, не звертаючи уваги  на обмеження своїх повноважень установчими документами акціонерного товариства, уклав спірний договір іпотеки, за яким передав Банку (відповідачу -1) в іпотеку,  в забезпечення зобов’язань за Кредитним договором, отриманим іншою юридичною особою, цілісний майновий оздоровчий комплекс з комунікаціями вартістю 3 700 000 грн. ( що складає суму  в еквіваленті до долару США більш, ніж 500 000 доларів),  розташований на земельній ділянці 80701 кв.м., тобто передав в іпотеку   в цілому санаторій-профілакторій «Золоті піски».

Як встановлено господарським судом, Протокол №4 засідання Наглядової ради ЗАТ «Санаторій –профілакторій «Золоті піски», на якому  нібито розглядалось питання передачі в іпотеку майнового комплексу названого санаторію та надання повноважень голові правління ЗАТ Тихоступу Р.В. підписати договір іпотеки, є неналежним доказом, так як в ньому міститься інформація, що не відповідає дійсності, а саме, серед членів Наглядовій ради зазначено прізвище Змієвського В.Н, який в дійсності на дату, вказану у Протоколі, не  був членом Наглядової ради, не приймав участь в її засіданні і не підписував Протокол №4.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що наданий відповідачами Протокол №4 Наглядовий ради ЗАТ «Санаторій –профілакторій «Золоті піски» не є належним письмовим доказом в підтвердження обставин, що мають значення для правильного вирішення  і обґрунтовано не взятий судом до уваги.

Крім того, слід зазначити, що  виходячи  з вартості  об’єктів нерухомості, що  зазначені в  спірному договорі як предмет іпотеки, лише до компетенції  загальних зборів акціонерів товариства віднесено затвердження  таких договорів (угод).

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності  правочину  є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 статті 203 цього Кодексу.

У статті 203 ЦК України зазначено, що зміст правочину не може суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє  правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (пункті 1,2 ).

Господарський суд правильно зазначив, що  спірний договір іпотеки підписав голова правління Тихоступ Р.В.  без відповідних повноважень, з перевищенням прав, наданих йому Статутом товариства, отже, порушив порядок розпорядження належним акціонерному товариству майном, перебрав на себе повноваження загальних зборів товариства, визначені у статті 9.6.14 Статуту ЗАТ «Санаторій - профілакторій «Золоті піски» та дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, що договір  іпотеки  повинен бути визнано недійсним з зазначених вище  підстав.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:  виходячи з приписів ст. 203 ЦК України, суд, при вирішенні питання  щодо недійсності угоди, повинен перевірити  угоду на відповідність її моральним засадам суспільства.

Матеріали справи свідчать, що на час  укладання Кредитного договору і договору іпотеки  Тихоступ Р.В. обіймав  посаду  голови правління ЗАТ «СП «Золоті піски», будучі  одночасно директором  ТОВ «Золоті піски-2»  і його засновником, як фізична особа,   та володіючи часткою у статутному фонді товариства, що рівняється 61%. Досліджені обставини справи ставлять  під сумнів моральність дій  голови правління ЗАТ «Санаторій-профілакторій «Золоті піски» Тихоступа Р.В. при вирішенні ним одноособово питання щодо укладення  спірного договору іпотеки та  передачі ним в іпотеку  майнового комплексу Санаторія – профілакторія  «Золоті піски»  в забезпечення отриманого ним  же,  як директором  і засновником   іншого підприємства - ТОВ «Золоті піски-2»,  кредиту майже у розмірі 2 млн. грн.,  його послідуючі дії ( як  уповноваженого представника Позичальника – ТОВ «Золоті піски-2») по  невиконанню жодного зобов’язання  щодо  повернення банку  отриманих грошових коштів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не приймаються судом до уваги з зазначених в мотивувальній частині постанови  підстав..

Враховуюче вищевикладене,  колегія суддів вважає, що господарський суд Херсонської  області вірно застосував норми матеріального і процесуального права  і правильно прийняв рішення про задоволення позову,  правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського суду немає.

Колегія суддів погоджується з розподілом судових витрат, зазначених у рішенні господарського суду.

Судові витрати  за апеляційною скаргою покладаються на  заявника апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49,  99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний  господарський  суд –

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк», м. Київ,   залишити без задоволення.

Рішення господарського суду  Херсонської області від 08.11.2006  року у справі №  4/292-пд-06  - без змін.

Постанова оформлена відповідно до ст.84 ГПК України  05.02.2007.