ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
І м е н е м     У к р а ї н и
РІШЕННЯ

05 вересня 2007 р.           Справа 7/103-07

Господарський суд Вінницької області у складі:    судді     Н. В. Мінєєвої,   при   секретарі  судового засідання   Мовчан  Г.М.

за участю представників сторін:

Позивача –Будніков В.С. –головний інженер., довіреність № 113 від 04. 09. 2007 року.

Відповідача –Вдовенко О.С. –директор, витяг з наказу № 6 від  20. 09. 1992 року.

Розглянувши  в приміщенні суду справу за позовом Приватного підприємства «Восход-України»с. Дерев»яна, Обухівського району, Київської області  до Малого приватного підприємства «Овис»м. Могилів-Подільський Вінницької області про стягнення 195000 грн.

В С Т А Н О В И В :

Подано позов про стягнення  195000 грн. як такі, що були набуті безпідставно.

Позов мотивований тим, що  28. 12. 2005 року між приватним підприємством  «Восход-України»та Малим  приватним підприємством  «Овис»був  підписаний документ під назвою  «договір № 21/12». Вважає, що  при підписанні  цього «документу»між позивачем та відповідачем  не було досягнуто згоди з усіх істотних умов, зокрема предмета і ціни, які б надавали  такому «документу»статусу господарського договору, а отже зобов»язували  сторони до здійснення відповідних дій. Про те позивач перерахував відповідачу кошти в загальній сумі 195000 грн. Легітимно вважаючи, що «документ»не має юридичного статусу договору, оскільки  є неукладеним, не може бути  виконаний фактично,  так як  підставою для виконання  роботи є технічне завдання, яке позивачем не надавалося та надаватися вже не може, а отже кошти  були помилково (безпідставно) перераховані  відповідачу,  а тому, з посиланням, зокрема,  на ч. 8 ст. 181 ГК України та  ч. 1 ст. 1212 ЦК України  і був  поданий  даний позов.

Відповідач проти позову заперечує по мотивах, викладених як у відзиві на позов  за № 159-б від 20. 03. 2007 року, так  і у  письмових поясненнях на адресу суду  (вх. канцелярії  № 9111 від 07. 06. 2007 року), зокрема, посилаючись на те, що  правовідносини, що виникли  між позивачем та відповідачем, ґрунтуються на договорі, що був  укладений між сторонами  28. 12. 2005 року. Стосовно ціни договору сторони  визначилися  у пунктах 3.1 та 3.2, а відносно  строків виконання робіт –у п.п. 2 і 4 договору. Маючи заперечення щодо окремих умов договору позивач  не склав протокол  розбіжностей та у 20-ти денний строк не надіслав його  відповідачу. За даним договором  обидві сторони здійснили дії по його виконанню: ПП «Восход –України»частково перерахувало кошти в сумі 195000 грн.,  а  МПП «Овис»придбало  необхідні матеріали  для виготовлення  предмету договору - АСУ, щодо якого  сторони дійшли взаємної згоди  при укладенні договору:  заготовлено  матеріалів на суму 52984,64 грн.,  понесено витрат на виготовлення готової продукції  на суму  24686,41 грн. Також до бюджету  було перераховано ПДВ на суму 32500 грн. з суми авансових платежів, отриманих від позивача, що стверджується наданими  суду матеріалами. Отже, МПП «Овис»на виконання  зобов»язання за договором вже втратило 110171,05 грн. Вважає, що вимога позивача про повернення безпідставного збагачення  в даному випадку  не підлягає задоволенню.

В зв»язку з неодноразовою хворобою судді Н.В. Мінєєвої та перебуванням останньої у відпустці а також враховуючи клопотання сторін, розгляд справи неодноразово відкладався та в судовому засіданні оголошувалась перерва, останній раз до 05. 09. 2007 року.

За письмовим клопотанням сторін справа розглядається без здійснення технічної фіксації (звукозапису) судового процесу, що не суперечить ч. 7 ст. 81-1 ГПК України  та за межами  термінів, передбачених ст. 69 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено,  що  28. 12. 2005 року між сторонами було укладено договір № 21/12, згідно п. 1 якого відповідач (продавець) зобов»язався розробити, встановити та передати у власність  покупця (позивача) автоматизовану  систему управління  мельзаводу потужністю  75-100 т/добу  а останній  зобов»язався  прийняти та оплатити її на умовах даного договору.

Відповідно до пункту  3.1 договору  сума договору встановлюється на підставі кошторису  і складає  375000 грн., у т.р. ПДВ –62500 грн.  Ціна договору являється динамічною, зміни в кошторисі  допускаються тільки за згодою сторін.

Пунктом 2. 1 договору сторони обумовили  початок виконання робіт  - слідуючий день  після  перерахування авансу.  Оплата  проводиться у формі попередньої оплати  (оплата авансом) на розрахунковий рахунок продавця у слідуючи терміни:  до  20 січня 2006 р –75 тис. грн.., до  10 лютого 2006р –120000 грн.,  до 15 березня 2006 р –120000 грн. з урахуванням ПДВ.  Подальша оплата  здійснюється на підставі актів приймання –передачі  виконаних робіт у відповідності  з фактично виконаними роботами, передбаченими даним договором (п. 4.2.2 договору). Залишок суми –60000 грн. (у т.р. ПДВ 20% 10000 грн.) покупець (позивач) сплачує продавцю (відповідачу)  після підписання кінцевого акту  приймання - передачі. (п. 4.2.3 договору).

Пунктом 6.1 договору сторони обумовили, що  продавець  має право не розпочинати роботу, а почату роботу  припинити у випадку  порушення покупцем  своїх зобов»язань  по даному договору, що  тягне за собою  неможливість або значне ускладнення робіт.  Продавець має право  на продовження строків виконання робіт  у випадку  не  надання покупцем  похідних даних  по даному договору а також зобов»язаний виконувати  роботи  у відповідності з  похідними даними та  технічним завданням  покупця (п.п. 6.2, 6.3 договору).

Відповідно до п. 11.1 договору  даний договір діє з моменту підписання до 31. 04. 2006 року. Всі зміни та доповнення  до  договору дійсні  тільки при умові  їх письмового оформлення  і підписання  уповноваженими на це особами.  (п. 11. 2 договору).

11. 01. 2006 року,  19. 01. 2006 року та  17. 02. 2006 року  позивач перерахував відповідачу  відповідно  30000 грн., 90000 грн. та 75000 грн.,  з призначенням платежу: «За  автомат. систему управління мельзавод згідно  дог. 21/12 від 28. 12. 05р»;  «За розробку  технічної документації  зг. дог. 21/12 від 28. 12. 05р»;  «За розробку АСУ мельзавод зг. дог. 21/12 від 29.12.05 року»,  що стверджується наявними у матеріалах справи витягами банку відповідно за  12. 01. 06р, 20. 01. 06р, 20.02.06р.

Однак позивач, вважаючи, що при підписанні  28.12.05 року  документу під назвою «договір «21/12»сторонами  не було досягнуто згоди з усіх істотних умов, зокрема  предмета і ціни, які б  надавали такому  «Документу»статусу  господарського договору, а отже зобов»язували  сторони до здійснення відповідних дій,  звернувся з даним  позовом до суду про повернення  (стягнення)  помилково (безпідставно) перерахованих  відповідачу коштів в сумі 195000 грн.  на підставі, зокрема, ч. 8 ст. 181 ГК України та  ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Оцінивши надані суду докази, суд прийшов до висновку,  що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Виходячи із змісту позову, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що у зв’язку з недосягненням сторонами згоди з усіх істотних умов,  зокрема предмета і ціни, які б надавали йому статус господарського договору, він, договір, є неукладеним. При цьому в нормативне обґрунтування позивач посилається на ст. 181 ч. 8 ГК України.

Разом з цим рішенням господарського суду  Вінницькій області від 06.12.2006р. у справі № 6/332-06, яке набуло законної сили, встановлено, що 28.12.2005р. сторони уклали договір № 21/12.

Крім того, рішенням господарського суду Вінницької області від 20.02.2007р. у справі № 6/75-07 відмовлено у задоволенні позову Приватного підприємства  «Восход –Україна»до Малого приватного підприємства  «Овис»про визнання договору № 21/12 від 28.12.2005р. неукладеним.

Згідно ст. 35 ч.ч.1, 2  ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що підставою виникнення цивільних прав і обов»язків для позивача та відповідача є договір № 21/12 від 28.12.2005р.

Згідно ст. 11 ч. 2 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов’язків,

зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Зобов’язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 526 зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов»язання відповідача грунтуються на договорі № 21/12 від 28.12.2005р., згідно якому останній прийняв на себе зобовязання розробити,  встановити і передати у власність позивача автоматизовану систему управління мельзаводу.

Відповідно до п. 6.1 договору продавець (відповідач) має право  не починати роботу, а почату роботу  зупинити у випадку  порушення покупцем (позивачем)  своїх зобов»язань по даному договору що  тягне за собою  неможливість або значне ускладнення робіт.  Продавець має право  на продовження строків виконання робіт  у випадку  не  надання покупцем  похідних даних  по даному договору а також зобов»язаний виконувати  роботи  у відповідності з  похідними даними та  технічним завданням  покупця (п.п. 6.2, 6.3 договору).

Відповідач листом  № 83  від 05. 05.  2006 року  повідомив позивача про  часткове виконання умов договору  та  про призупинення роботи  в зв»язку з відсутністю технічного завдання.

В свою чергу, позивач прийняв на себе зобовязання  сплатити аванс в загальній сумі 315 тис. грн. в строк до 15.03.2006р. (п. 4.2.1 договору).

На виконання прийнятих зобовязань позивач здійснив частковий авансовий платіж в сумі 195000 грн, що стверджується наявними в матеріалах справи  витягами банку  відповідно  за 12. 01. 2006 року, 20. 01. 2006 року та  20. 02. 2006 року , в яких зазначено призначення платежу:  «За  автомат. систему управління мельзавод згідно  дог. 21/12 від 28. 12. 05р»;  «За розробку  технічної документації  зг. дог. 21/12 від 28. 12. 05р»;  «За розробку АСУ мельзавод зг. дог. 21/12 від 29.12.05 року».

Судом встановлено, що дії сторін були спрямовані на виконання укладеного договору № 21/12 від 28.12.2005р.

Застосування ст. 1212 ЦК України можливе у випадках відсутності будь-якого договору, або іншої, передбаченої ст. 11 ЦК України, підстави виникнення цивільних прав і обовязків, а також у випадках повернення виконаного за недійсним правочином, витребування майна власником із чужого незаконного володіння, повернення виконаного однією із сторін у зобов’язанні, відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Жодної із встановленої ст. 1212 ЦК України підстави для стягнення з відповідача 195000 грн. судом не встановлено.

За таких обставин, позов за заявлених позивачем  підстав задоволенню не підлягає.

Витрати на держмито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають віднесенню на позивача відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись  ст.ст. 4-3, 33, 44, 49, 75, 82, 84, 85, 115 ГПК України;

В И Р І Ш И В :

В позові відмовлено.

Суддя                                                          Н.В. Мінєєва.

Вступна та резолютивна частина рішення суду оголошена в судовому  засіданні  05. 09. 2007 року.

В зв»язку з знаходженням судді Н.В. Мінєєвої  у відпустці за сімейними обставинами  та на лікарняному  повний текст рішення суду оформлено і підписано відповідно до вимог ст. 84 ГПК України  08. 10. 2007 року.

Суддя                                                      Н.В. Мінєєва.