СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

місто  севастополь

2 жовтня 2007 року
Справа № 2-22/2795-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Градової О.Г.,

суддів                                                                      Котлярової О.Л.,

Антонової І.В.,

секретар судового засідання                                        Суровикіна М.С.

за участю представників сторін:

за участю представників сторін:

представник позивача, Іванова А.В., довіреність №  б/н   від 19 березня 2007 року,

представник відповідача, Чурочкин А.Б., довіреність №  3291/9/10-0   від 14 травня 2007 року,

Літвін С.В., довіреність №  1718/9/10-0   від 5 березня 2007 року,  розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Ялта Автономної Республіки Крим на постанову Господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Яковлєв С.В.) від 21 травня 2007 року у справі № 2-22/2795-2007А

за позовом           дочірнього підприємства "Діна-Південь" приватного підприємства "Діна V" (територія санаторія "Форос",Форос, м. Ялта,98690)

до           Державної податкової  інспекції  у місті Ялта Автономної Республіки Крим (вул. Васильєва, 16,Ялта,98600)

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом та доповненнями (а.с. 38-40) і уточненнями (а.с. 47) про визнання недійсними податкового повідомлення - рішення про застосування штрафу за затримку сплати єдиного податку та першої і другої податкових вимог.

Позов обґрунтований тим, що штраф у сумі 62,77грн. застосований після закінчення строку давності, штраф у сумах 60грн. і 1.891,44грн. застосований не за затримку сплати, а за зменшення самостійно платником суми зобов’язання; за несвоєчасну сплату єдиного податку законом не передбачено  застосовування штрафу.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що відповідач застосував до позивача штраф за затримку сплати єдиного податку, позивач уточнював (збільшив) свої зобов’язання по єдиному податку, та сплатив з затримкою 627,70грн. на два дні та на 10 днів 22,34грн.,  затримки сплати 1.814,38грн. податку не було.

Постановою місцевого господарського суду позов задоволено частково, визнані нечинними податкове повідомлення-рішення у частині застосування штрафу в сумі 1.954,21грн., а також перша та друга податкові вимоги. У решті позову відмовлено. З державного бюджету України на користь позивача стягнуто 2,83грн.

Судове рішення мотивовано тим, що відповідач частково застосував штраф з пропуском строку давності, частково за порушення, яких позивач не здійснював (не затримував сплату податку).

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого господарського суду, в позові відмовити з тієї підставі, що судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що привело к прийняттю неправильного рішення.

З заперечень на апеляційну скаргу слідує, що позивач не згодний з апеляційною скаргою тому, що законодавством не передбачено застосування штрафу за затримку сплати єдиного податку, крім того, закінчився строк застосування штрафу.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача підтримав доводи заперечень.

На підставі статей 184, 195, 196, 198 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний господарський суд витребував додаткові докази (а.с. 113-114, 117-120), розглянув справу та встановив наступне.

25 січня 2007 року керівником Державної податкової інспекції  в місті Ялта Касьяненко І.М. на підставі акту перевірки №6715-130271603 від 12 січня 2007 року прийнято податкове повідомлення-рішення № про застосування до позивача за затримку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з єдиного податку в сумі 19.564,42грн. штрафу в розмірі 10% чи у сумі 1.956,44грн. (а.с. 12).

З вказаного вище акту невиїзної, документальної перевірки вбачається, що позивач 30 січня 2004 року надав уточнюючий розрахунок за 4 квартал 2003 року, яким збільшив зобов’язання на 26грн., за що застосований штраф 1,30грн., тому що строк сплати 30 січня 2004 року, також є поточний борг за 1 півріччя 2003 року –затримка 627,70грн. на 2 дня (наданий уточнюючий розрахунок і платіжне доручення 30 липня 2003 року на 28грн.), 4 квартал 2003 рік –затримка 22,34грн. (сплачено 6 лютого 2004 року 25грн.), 1 півріччя 2005 року –18.914,38грн.(по акту №386277815-1 від 27 липня 2005 року) (а.с. 10-11).

З додатку до акту перевірки вбачається, що загальна сума штрафу 1.956,44грн. складається з штрафів 2,23грн., 60грн. і 2,77грн.та 1.891,44грн. (а.с. 11 зворот).

По штрафам 60грн. і 2,77грн.

З розрахунку єдиного податку за 1 півріччя 2003 року вбачається, що позивач 16 липня 2003 року змінив суму податку на 8,0 (а.с. 117), за що застосований штраф –60грн.

Відповідно до акту перевірки та пояснень сторін слідує, що 30 липня 2003 року позивач платіжним дорученням №314 сплатив 28грн. податку строком платежу  до 21 липня 2003 року, за що застосований штраф –2,77грн.

Абзац другий пункту 5.1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" N2181-III від 21 грудня 2000 року (з змінами) передбачає право платника податку при самостійному виявленні помилок у показниках раніше поданої податкової декларації надати у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) надати уточнюючий розрахунок.

Цим правом позивач використався, коли надав 23 липня 2003 року уточнюючий розрахунок №49792, про що вказано у акті перевірки.

А тому, апеляційний господарський суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що надання такого уточнюючого розрахунку не є сплатою податку, за затримку якого підпунктом 17.1.7 вказаного Закону передбачений штраф.

Також суд першої інстанції правильно застосував норми підпункту 15.1.1  Закону України N2181-III, якою для визначення контролюючим органом податкового зобов’язання встановлений строк давності - не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, тому що  пунктом 17.3 того ж Закону плата (стягнення) штрафних санкцій, передбачених цією статтею, прирівнюється до сплати (стягнення) податку та оскарження їх сум. Тобто штраф може бути застосований  не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за днем несвоєчасної сплати.

Такий строк відповідачем пропущений.

По штрафу 1.891,44грн.

19 липня 2005 року позивач подав розрахунок єдиного податку за 2 квартал 2005 року, яким визначив суму податку 2.280грн. (а.с. 118).

Однак податковий орган актом №277815-1 від 11 серпня 2005 року встановив, що такі зобов’язання завишені на 18.929грн., про що у особистому рахунку платника зроблені відмітки  (а.с. 25-26, 35). Однак ніяких рішень з цього питання податковим органом не приймалися, позивачем уточнюючий розрахунок не надавався.

Як вказано вище, відповідно до пункту 5.1 Закону України №2181-Ш платник має право змінити (у тому числі зменшені)  самостійно визначені податкові зобов’язання. Але таким правом позивач не скористувався. Така зміна зобов’язань не є сплатою зобов’язань. А тому не можна вважати, що позивач затримав сплату єдиного податку, за що відповідачем застосований штраф.

Постанова Ялтинського місцевого суду від 2 вересня 2005 року по справі №3-915005  про залучення до адміністративної відповідальності керівника позивача Соловйова Є.Є. (а.с. 120) не спростує вказаних обставин та висновків тому  що посадова особа залучена за порушення складення розрахунку, а не за несвоєчасну сплату податку.

По штрафу 2,23грн.

Актом перевірки встановлено, що позивач за 4 квартал 2003 року сплатив  6 лютого 2004 року податок у сумі 25грн. платіжним дорученням №48, чим порушив строк сплати на 6 днів (а.с. 11).

Позивач не оспорює таких обставин.

Згідно до підпункту 17.1.7 Закону України N2181-III у разі, коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання,  у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Апеляційний господарський суд вважає правильним застосування судом  першої  інстанції цієї норми стосовно несвоєчасної сплати єдиного податку тому що у преамбулі вказаного Закону не вказано, що він не розповсюджується на податки, які  не включені до загальної системи оподаткування, а передбачені іншими спеціальними законами України.

Строк давності застосування штрафу з моменту здійснення порушення податковим органом не порушений.

По податковим вимогам

Відповідачем по застосованому та несплаченому позивачем штрафу були прийняті  та направлені позивачу податкові вимоги :

1)          перша №178 від 12 лютого 2007 року про штраф 1.941,82грн. (а.с. 41, 113).

2)          друга №2186 від 6 квітня 2007 року про штраф 1.941,55грн. (а.с. 42, 114).

Однак позивач 7 лютого 2007 року надав позов про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення про застосування штрафу.

Підпунктом 5.2.4 Закону України N2181-III передбачено, що   при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу, податкове зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного рішення.

А підпункт 6.2.1 вказаного Закону України встановлює, що податкові вимоги надсилаються податковим органом лише по узгодженим сумам податкових зобов'язань.

Такі вимоги закону відповідач не виконав.

На підставі вказаного, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та задоволенню не підлягає, постанова суду першої інстанції прийнята без порушень норм матеріального права, інші підстави для скасування (зміни) судового рішення відсутні.                                            Керуючись статтями 195, пунктом 1 статті 198, 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтею 206, частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової  інспекції  у місті Ялта Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

Постанову Господарського суду Автономної Республіки Крим від 21 травня 2007 року по  справі № 2-22/2795-2007А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подачі касаційної скарги протягом одного місяця після набрання законної сили цією ухвалою та в порядку, передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        О.Г. Градова

Судді                                                                      О.Л. Котлярова

І.В. Антонова