ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2007 р.
№ 10/401/07

Вищий  господарський  суд  України  у  складі  колегії  суддів:

Добролюбової Т.В. –головуючого,

Рогач Л.І.,

Швеця В.О.,

за участю представників від:

позивача - Шереметя Т.І. (дов. від 28.12.06);

відповідача - Формагей О.Л. (дов. від 12.09.07 № 10/8964-156),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства "Дніпроенерго"

на рішення
Господарського суду Запорізької області від                 09 липня 2007 року

у справі
№10/401/07

господарського суду
Запорізької області

за позовом
Відкритого акціонерного товариства
"Державна холдингова компанія "Павлоградвугілля"

до

Відкритого акціонерного товариства "Дніпроенерго"

про
стягнення 1 874 454, 01 грн.,

В С Т А Н О В И В:

13 червня 2007 року Відкрите акціонерне товариство "Павлоградвугілля" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Дніпроенерго" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі               1 874 454, 01 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов договору від 11 січня 2002 року № 37-ДПО/24 ТОВ "Вугілля-Південь" відвантажив на адресу відповідача вугілля марки ГСШ-013 в кількості 12 390 тонн на суму 2 354 406, 20 грн. Відповідач провів оплату за поставлене вугілля частково - на суму 361 631, 14 грн., тобто залишок оплати за поставлене вугілля складає     1 992 775, 06 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 09 липня 2007 року (суддя Алейникова Т.Г.) позов задоволено. Стягнуто з ВАТ "Дніпроенерго" на користь позивача 1 874 454, 01 грн. заборгованості, 18 744, 54 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду мотивоване посиланнями на статтю 526 ЦК України, а також на те, що договір № 37-ДПО/24 був укладений сторонами 11 січня 2002 року з терміном дії в редакції додаткової угоди № 22 від 27 лютого 2004 року до 31 грудня 2004 року, а стосовно виконання взаємних фінансових зобов'язань - до повного їх виконання сторонами. Договір вважається виконаним після завершення всіх розрахунків між сторонами.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції у даній справі, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Запорізької області від 09.07.2007 року скасувати та прийняти нове рішення, згідно якого, у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

В обґрунтуванні своїх вимог скаржник посилається на те, що господарським судом порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконного судового акту, зокрема, скаржник звертає увагу суду щодо спливу строку позовної давності в межах якого позивач мав можливість звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу, а також на порушення судом вимог, передбачених статтею 43 ГПК України..

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши  правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з  наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів та, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 11.01.2002 року між ВАТ "Дніпроенерго" та ТОВ "Вугілля-Південь" було укладено договір № 37-ДПО/24 (далі - Договір), згідно умов якого, постачальник (ТОВ "Вугілля-Південь") виконував постачання вугільної продукції у обсягах та в терміни згідно наведеної в п.1.1 Договорі таблиці, а одержувач зобов'язався прийняти та оплатити вартість одержаного вугілля. Договір укладений з терміном дії в редакції додаткової угоди № 22 від 27 лютого 2004 року до 31 грудня 2004 року, а стосовно виконання взаємних фінансових зобов'язань - до повного їх виконання сторонами. Договір вважається виконаним після завершення всіх розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 4.6 Договору оплата фактично одержаного палива здійснюється грошовими коштами за узгодженням сторін або іншими формами розрахунків згідно з додатковими угодами на протязі 30 банківських днів з моменту підписання акта звірки на поставку.

Господарським судом  встановлено, що в грудні місяці 2002 року за період з 05.12.2002 року по 11.12.2002 року постачальник відвантажив на адресу відповідача вугілля марки ГСШ-013 в кількості 12 390 тонн на суму          2 354 406, 20 грн., що підтверджується залізничними квитанціями та актом приймання-передачі твердого палива по кількості та якості № 435 від 16.12.2002 року (а.с.43) та посвідченнями якості та рахунками (а.с. 45-64). В той же час, ВАТ "Дніпроенерго здійснило оплату за поставлене вугілля частково, на суму 361 631, 14 грн. Залишок оплати складає 1 992 775, 06 грн.

Судом також встановлено, що 24.10.2003 року між ТОВ "Вугілля-Південь" (первісний кредитор) та ДВАТ "Павлоградвуглезбут" (новий кредитор) був укладений договір про уступку вимоги № ПД-10 з терміном дії - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Згідно з п. 1.1. зазначеного договору, первісний кредитор уступає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, належне первісному кредиторові за договором 37-ДПО/24 від 11.01.2002 року на суму 1 992 775, 06 грн.  (1 874 454, 01 грн. - заборгованість за поставлене у 2002 р. вугілля, 118 321,05 грн. - заборгованість за поставлене у 2003 р. вугілля).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами першою та п'ятою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права чи про особу, котра його порушила.

Заміна сторін в зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст. 262 ЦК України).

Виходячи з зазначеного, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду, відповідно до яких, посилання відповідача на порушення позивачем строків позовної давності є необґрунтованими, оскільки, як вірно встановлено судом, додатковою угодою № 22 від 27.02.2004 року сторони визначили термін дії Договору в частині виконання фінансових зобов'язань - до повного їх виконання сторонами. У зв'язку з тим, що відповідачем оплата за поставлений товар здійснена лише частково, Договір продовжує діяти й на даний час.

Крім того, судом встановлено, що сума боргу обліковувалась у балансі відповідача, як заборгованість перед ВАТ "Павлоградвугілля", про що свідчать акти звіряння між сторонами від 07.12.2005 року станом на 01.12.2005 року, від 16.01.2006 року станом на 01.12.2005 року, від 13.02.2006 року станом на 01.12.2006 року.

19.01.2007 року  відповідач листом № 24/417 підтвердив, що частково погашає заборгованість на суму 118 321, 05 грн. по договору № ПД-10 від 24.10.2003 року шляхом проведення заліку, при цьому, актом звіряння взаємних розрахунків від 07.05.2007 року, станом на 01.05.2007 року, визнав факт заборгованості перед позивачем. Вимога позивача щодо виплати заборгованості в сумі 1 874 454, 01 грн. залишилася без жодного реагування з боку відповідача.

Виходячи з наведеного, доводи скаржника щодо неправильного застосування господарським судом законодавства про позовну давність до уваги не приймаються, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідних правових норм. Інші ж доводи відповідача спростовуються матеріалами справи і з’ясовані господарським судом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог.

Рішення господарського суду ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а тому є законним та обґрунтованим.

Оскільки судом першої інстанції належно оцінені докази, що мають значення для розгляду і вирішення спору по суті, правильно застосовані норми матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги правильності висновків суду не спростовують - підстав для скасування рішення господарського суду не вбачається.

На підставі  викладеного, керуючись статтею 1115, п. 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Дніпроенерго" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 09 липня 2007 року у справі № 10/401/07 - без змін.

2. Справу № 10/401/07 скерувати до Господарського суду  Запорізької області.

Головуючий суддя:                                                          Добролюбова Т.В.

Судді:              Рогач Л.І.

Швець В.О.