ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

28.09.07                                                                                           Справа № 02-4/5-28

Суддя   Морозюк А.Я.,

розглянувши матеріали

за позовом:  Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробничої компанії "Львівхолод", м. Львів

до  відповідача: Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова, м. Львів

про визнання недійсним рішення ДПІ  у Галицькому районі м. Львова від 28.02.2007 року № /0/04-23-510/01553681

встановив:

Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробничої компанії "Львівхолод" до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова про визнання недійсним рішення ДПІ  у Галицькому районі м. Львова від 28.02.2007 року № /0/04-23-510/01553681.

Судом встановлено: заяву подано в порядку господарського провадження, згідно ст. 2 ГПК України.

Згідно з п. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Предметом позову в даній справі є визнання недійсним рішення від 28.02.2007 року № /0/04-23-510/01553681 ДПІ  у Галицькому районі м. Львова.

Оспорюване рішення ДПІ у Галицькому районі м. Львова прийнято відповідачем при здійсненні ним владних управлінських функцій, визначених пунктом 11 ст. 11 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” та Законом України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”.

Таким чином, Державна податкова інспекція у Галицькому районі м. Львова в розумінні п. 7 ст. 3 КАС України є суб'єктом владних повноважень.

Аналіз суб'єктного складу та характеру правовідносин свідчить, що дана справа є справою адміністративної юрисдикції.

У відповідності до вимог п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

На порушення вище зазначених вимог позивачем подано позов в порядку ГПК України.

З огляду на викладене, суддя вважає за необхідне відмовити у прийнятті позовної заяви на підставі п.1 ч.1 ст. 62 ГПК України, оскільки, позивач звернувся до господарського суду в порядку Господарського процесуального кодексу України, а не до адміністративного суду, в порядку передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, повноваження якого, згідно п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюються господарським судом.

Водночас суд повідомляє, що позивач не позбавлений права звернутися з даним позовом в порядку адміністративного судочинства із дотриманням вимог ст. 104, 105, 106 КАС України та в порядку п. 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 62, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України (з врахуванням ст. 17, 18, 50, 105 Кодексу адміністративного судочинства України), суд –

ухвалив:

1.          Відмовити у  прийнятті позовної заяви.

2.          Позовні матеріали на 15  аркушах повернути позивачу.

Суддя