ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15.08.07
Справа № 9/320пд.

Суддя Ворожцов А.Г., розглянувши матеріали справи за
позовом

Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м.
Луганськ

до  Виконавчого комітету
Луганської міської ради

про визнання договору недійсним та стягнення 14862,62 грн.

в
присутності представників:

від позивача -не прибув,

від
відповідача -Демченко Д.О., дов. № 01-03-30/1842а від 13.04.06.

Суть
спору:          позивач звернувся
до суду з позовом, в якому просить:

·          визнати
недійсним договір оренди нежитлового приміщення № НОМЕР_1 від 06.11.06р.,
укладений між ним та відповідачем,

·          стягнути з
відповідача завдані збитки у розмірі 14862,35 грн.

Відповідач, виконком
Луганської міської ради, відзивом на позовну заяву проти позову заперечує та
просить у позові відмовити з огляду на наступне.

Спірне вбудоване нежитлове приміщення НОМЕР_2 загальною площею
54,2 кв. м., розташоване на першому поверсі за адресою: м. Луганськ, кв. Єрьоменко,
7, знаходиться у комунальній власності територіальної громади, про що свідчить
свідоцтво про право власності від 12.07.07р. та витяг про реєстрацію права
власності на нерухоме майно, наданий МКП БТІ м. Луганську від 19.07.07р. за
реєстр. № 15286660.

На момент укладення спірного договору вказане нежитлове приміщення
знаходилося на балансі управління комунальним майном Луганської міськради.
Відповідно до рішення Луганської міськради від 16.06.92р. Об утверждении
статуса объектов коммунальной собственности города Луганска відповідач
вирішує питання щодо оренди майна, що перебуває у комунальній власності
територіальної громади м. Луганська.

Посилання позивача на рішення № 14/550пн необґрунтоване та не
стосується цього спору, оскільки предметом спору за вказаним рішенням було інше
нежитлове приміщення.

Посилання позивача на договір оренди від 07.09.99р. та на договір
оренди НОМЕР_3 від 17.08.94р. також необґрунтоване, оскільки договір НОМЕР_3
від 17.08.94р. розірвано додатковою угодою від 06.04.04р.

В обгрунтування позову позивач виклав наступне.

Згідно з рішенням відповідача № 459 від 17.11.93р. був створений
ТОВ «Луганський фонд підтримки підприємництва»(далі -товариство) та
установчим договором 09.08.94р. затверджений Статут товариства.

У статутний фонд створеного товариства комітет комунального майна
вніс праов користування нежитловим приміщенням площею 2578,23 кв. м., яке
розташоване за адресою: м. Луганськ, кв. Єрьоменко, 7 на першому та другому
поверсі.

17.08.94р. товариство передало в оренду ПКФ «Варіант-К»нежитлове
приміщення на першому поверсі площею 188 кв. м. за договором оренди та
07.09.99р. за договором оренди від 07.09.99р. ПКФ «Варіант-К»надав позивачу
нежитлове приміщення площею 60 кв. м. на першому поверсі строком до 2028 року.
За час користування позивач здійснив капітальний ремонт та реконструкцію
приміщення за власний рахунок.

В листопаді 2006 року відповідач звернувся до господарського суду
Луганської області з позовом про звільнення спірного приміщення, тому позивач
був змушений укласти з відповідачем спірний договір оренди. За договором оренди
№ НОМЕР_1 від 06.11.06р. спірне приміщення передане позивачу строком на 11
місяців.

11.12.06р. провадження у справі № 14/552пд було припинено у
зв'язку з відмовою відповідачем за цією справою від позову.

У травні 2007 року позивачу стало відомо, що по аналогічній справі
(№ 14/550пн) за позовом відповідача за цією справою до ТОВ «Луганська обласна
спілка підприємців»про звільнення нежитлового приміщення, яке було надано
останньому товариством за тією ж адресою, у задоволенні позову було відмовлено
за відсутності підстав. Луганський апеляційний господарський суд, залишаючи
рішення першої інстанції в силі, встановив, що відповідачем за цією справою не
надані документальні підтвердження права власності або розпорядження майном від
імені власника.

Таким чином, стверджує позивач, у відповідача не було права
розпорядження спірним майном і посилання у п. 1.2 спірного договору про
знаходження у власності територіальної громади та на балансі управління комунальним
майном спірного приміщення, не відповідає дійсності, а спірний договір з боку
позивача був укладений під впливом помилки, яка має істотне значення, оскільки
стосується права відповідача укладати будь-які правочини щодо спірного
приміщення. Саме відповідач сприяв своїми діями помилці позивача, тому спірний
договір повинен бути визнаний недійсним та у відповідності до ч. 2 ст. 229 ЦК
України відповідач повинен відшкодувати позивачу завдані збитки, які полягають
у незаконному перерахуванню відповідачу орендної плати в розмірі 14862,35 грн.
за час дії спірного договору.

Суд вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій»суди при
здійсненні правосуддя повинні забезпечувати на засадах верховенства права
захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і
громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів
суспільства і держави.

Суть спірних правовідносин за цією справою зводиться до питань чи
мав відповідач право укласти спірний договір оренди та чи є підстави для
визнання цього договору недійсним.

Відповідно до ст. 203 ЦК України:

·          зміст
правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним
засадам суспільства,

·          особа, що
вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності,

·          волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі,

·          правочин має
вчинятися у формі, встановленій законом,

·          правочин має
бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України:

·          підставою
недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою
статті 203 цього Кодексу,

·          якщо
недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом,
такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Позивач ставить під сумнів наявність необхідного обсягу цивільної
дієздатності у відповідача та стверджує, що у виконкому не було права
розпоряджатися спірним майном, а інформація, що міститься у п. 1.2 спірного
договору не відповідає дійсності.

Проте таке твердження спростовуються наявними у матеріалах справи
документами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач надав суду свідоцтво про право власності від 12.07.07р.
та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, наданий МКП БТІ м.
Луганську від 19.07.07р. за реєстр. № 15286660, які підтверджують, що спірний
об'єкт нерухомості знаходиться у власності відповідача, а, отже, виконавчий
комітет, як власник спірного майна, мав законне право розпоряджатися ним на
власний розсуд, у т.ч. надавати його в оренду.

Таким чином, спірний договір оренди укладений відповідно до
чинного законодавства і орендна плата сплачувалася позивачем відповідно до
закону та умов укладеного спірного договору.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 82, 84, 85 ГПК України,
суд

в и р і ш и в:

1.          У задоволенні
позову відмовити.

2.          Судові витрати
покласти на позивача.

Рішення набирає чинності після закінчення десятиденного строку з
дня його прийняття.

Суддя
А.Г.Ворожцов