ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2007 р.
№ 2-28/15645-2006

Вищий  господарський  суд  України  у  складі  колегії  суддів:

Добролюбової Т.В. –головуючого,

Рогач Л.І.,

Швеця В.О.,

за участю представників від:

позивача -  не з'явився;

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне підприємство по будівництву та експлуатації пансіонату "Нева"

на постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від 27.06.2007 року

у справі
№ 2-28/15645-2006

господарського суду
Автономної Республіки Крим

за позовом
ЗАТ "Лікувально-оздоровчий центр "Демерджи"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне підприємство по будівництву та експлуатації пансіонату "Нева"

про
стягнення 4 005,00 грн.,

В С Т А Н О В И В:

07 вересня 2006 року ЗАТ "Лікувально-оздоровчий центр "Демерджи" (далі позивач) звернулося до Господарського суду АР Крим із позовом до ТОВ "Спільне підприємство з будівництва та експлуатації пансіонату "Нева" (далі - відповідач) про стягнення 4 005, 00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при перерахуванні грошових коштів в сумі 4 005 грн. через установу банку - АРМ "Клієнт-банк", позивачем, при складенні платіжного доручення, а саме заповнення реквізиту "Призначення платежу", було помилково зазначено "за матеріали по накладній б/н від 28.06.04" замість - "за послуги транспорту".

Рішенням суду першої інстанції від 16 березня 2007 року у справі                 № 2-28/15645-2006 (суддя Альошина С.А.) позов ЗАТ "Лікувально-оздоровчий центр "Демерджи" задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 4005,00 грн., 102,00 грн. державного мита, а також 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивоване посиланнями на пп. 3.1, 3.3, 3.8. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного банку України 21.01.2004 року № 22, відповідно до яких, платіжне доручення повинно бути оформлено згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, ні підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Відповідальність щодо внесених даних до  реквізиту платіжного доручення "Призначення платежу" - несе платник. У зв'язку з чим, суд вважає, що віднесення відповідачем перерахованих грошових коштів з призначенням платежу "За матеріали" у рахунок оплати "За послуги транспорту" - є необґрунтованим.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 27 червня 2007 року (колегія судді у складі: Плута В.М. - головуючий, Гоголя Ю.М., Горошко Н.П.) апеляційну скаргу ТОВ "Спільне підприємство з будівництва та експлуатації пансіонату "Нева" залишено без задоволення, рішення Господарського суду АР Крим від 16.03.2007 року  - без змін.

Постанова обґрунтована посиланнями на ту обставину, що у провадженні Господарського суду АР Крим знаходилась справа № 2 -24/5991-2006 за позовом ТОВ "Спільне підприємство "Нева", а також на статтю 35 ГПК України, відповідно до якої встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, що вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. У зв'язку з чим, апеляційний суд постановляючи рішення по даній справі виходив уже з встановлених судом обставин по справі № 2-24/5991-2006.

Не погоджуючись з постановою апеляційного суду у даній справі, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 27.06.2007 року скасувати та припинити провадження по справі.

В обґрунтуванні своїх вимог скаржник посилається на те, що господарським судом  апеляційної інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до прийняття незаконного судового акту..

Колегія суддів Вищого господарського суду України, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, платіжним дорученням № 276 від 29.06.04 ЗАТ "Лікувально-оздоровчий центр "Демерджи" перерахувало ТОВ "Спільному підприємству з будівництва та експлуатації пансіонату "Нева" 4 005, 00 грн. При перерахуванні зазначених грошових коштів через АРМ "Клієнт-Банк", позивачем було допущено помилку щодо реквізиту "призначення платежу", замість "оплати за автотранспортні послуги", вказано, що "оплата здійснюється за матеріали по накладній б/н від 28.06.2004 року". Судами встановлено, що перераховані позивачем за платіжним дорученням № 276 від 29.06.2004 року, з помилковим вказанням призначення платежу "за матеріали по накл. б/н від 28.06. 2004 року, у тому числі, ПДВ - 667,50 грн." грошові кошти в сумі 4005,00 грн. відповідач зарахував у рахунок погашення боргу позивача за транспортні послуги. У зв'язку з чим, позивачем була заявлена претензія до відповідача з вимогою вжити заходів щодо повернення 4 005,00 грн. на розрахунковий рахунок позивача в семиденний строк (т 1, а.с. 12), що залишилися без жодного реагування зі сторони відповідача.

Отже, предметом спору у даній справі є повернення зазначених грошових коштів, які, як вважає позивач, перераховані ним безпідставно, враховуючи відсутність будь-яких інших відносин між сторонами, окрім, як відносин щодо надання відповідачем транспортних послуг.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що у провадженні господарського суду АР Крим знаходилась справа № 2-24/5991-2006 за позовом ТОВ "Спільне підприємство "Нева" до ЗАТ "Лікувально-оздоровчий центр "Демерджи" про стягнення заборгованості за надані послуги в сумі 6225,59 грн. Під час розгляду даної справи, судом було встановлено, що за період з 05.02.2003 року по 08.11.2005 року ТОВ "Спільне підприємство "Нева" були надані транспортні послуги ЗАТ "Лікувально-оздоровчий центр "Демерджи" на загальну суму 7 289,18 грн. Крім того, встановлено, що ЗАТ "Лікувально-оздоровчий центр "Демерджи" перераховано на рахунок позивача 1323,20 грн. - з призначенням платежу "за автотранспорт", згідно рахунку № 185 від 11.10.2005 року та 4005,00 грн. - з призначенням платежу "за послуги транспорту" згідно накладної б/н від 28.06.2004 року (платіжне доручення № 276). При цьому, оплату в розмірі 4005, 00 грн. судом не було взято до уваги, з огляду на те, що подане як доказ платіжне доручення відповідача не було належним чином завірене установою банку. Оригінал же платіжного доручення № 276 суду не було надано. Відповідно до банківської виписки, сума в розмірі 4005,00 грн. є перерахованою з призначенням платежу "за матеріали по накл. б/н від 28.06.2004 року".

Отже, Господарський суд АР Крим, розглядаючи справу № 2-24/5991-2006 встановив, що ЗАТ "Лікувально-оздоровчий центр "Демерджи" не надав суду належних доказів сплати заборгованості у розмірі 4005,00 грн. саме за транспортні послуги, що були надані йому позивачем. Тому, факт сплати суми в розмірі 4005,00 грн. не був прийнятий до уваги та не зараховувався в рахунок заборгованості за надані транспортні послуги.

Згідно з частиною другою статті 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішення інших справ, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Вимоги, що пред’являються до доказів визначені статтею 34 ГПК України. Згідно вказаної норми, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Загальні правила, види і стандарти розрахунків юридичних і фізичних осіб та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків, визначені Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою правління Національного банку України від 21.01.2004р. № 22.

Нормами зазначеної Інструкції встановлені вимоги щодо заповнення розрахункових документів, у т.ч. платіжних доручень.

Так, відповідно до пункту 2.1 Інструкції, розрахункові документи складаються на бланках, форми яких наведені в додатках до цієї Інструкції. Реквізити розрахункових документів за цими формами заповнюються згідно з вимогами додатка 8 до цієї Інструкції та відповідних її глав. При цьому, згідно пункту 2.3 Інструкції, відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа, несе особа, яка оформила цей документ і подала його до обслуговуючого банку.

Зокрема, згідно пункту 3.1 Інструкції, платіжне доручення, одним із реквізитів якого є графа “призначенням платежу", оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції

В силу пункту 3.8 доручення, реквізит "призначенням платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. При цьому, платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "призначенням платежу".

Отже, допустимим доказом призначення грошових коштів, що перераховуються, є відповідний платіжний документ з даними щодо призначення.

Таким чином, призначенням грошових коштів згідно вищевказаного платіжного доручення є оплата за матеріали.

Колегія суддів, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, згідно яких, доводи скаржника стосовно того, що призначення платежу вказано у платіжному дорученні помилкове та фактично цей платіж здійснений за транспортні послуги є необґрунтованим, оскільки в судовому порядку не була зарахована в рахунок заборгованості за надані транспортні послуги.

Відповідно до статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов’язана повернути потерпілому це майно. При цьому, особа зобов’язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, підставою для виникнення зобов’язання, визначеного вищенаведеними нормами права є сукупність наступних умов:

- набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої;

- відсутність для цього підстав, встановлених законом або договором.

Приймаючи той факт, що сума в розмірі 4005,00 грн. В рахунок заборгованості за надані транспортні послуги фактично не зарахувалась, наявності інших правовідносин між сторонами у справі судам попередніх інстанцій не надавались, суди дійшли до висновку щодо безпідставного набуття ЗАТ "Лікувально-оздоровчий центр "Демерджи" грошової суми в розмірі 4005,00 грн., та яка підлягає поверненню.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку щодо обґрунтованості заявлених вимог позивача.

Постанова апеляційного суду ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а тому є законною та обґрунтованою.

Оскільки судом апеляційної інстанції всебічно і повно з’ясовані всі фактичні обставини, належно оцінені докази, що мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, правильно застосовані норми матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги правильності висновків суду не спростовують - підстав для скасування постанови апеляційного суду не вбачається.

На підставі  викладеного, керуючись статтею 1115, п. 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 27 червня 2007 року у справі № 2-28/15645-2006 залишити без змін, а касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне підприємство по будівництву та експлуатації пансіонату "Нева" - без задоволення.

2. Справу № 2-28/15645-2006 скерувати до Господарського суду  Автономної Республіки Крим.

Головуючий суддя:                                                          Добролюбова Т.В.

Судді:              Рогач Л.І.

Швець В.О.