ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

Справа №  09/2757а

"11" липня 2007 р.,  15 год.  55 хв.                                              м. Черкаси

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого - судді Курченко Н.М.,

при секретарі –Рудь Ю.О., за участю представників сторін: позивача –Топчій К.В. директор, Трушков В.Л. за довіреністю, відповідача –Сапейко О.Г. за довіреністю, Черненко С.В.  за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Лукос», м. Сміла до Державного підприємства «Черкаський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації»про визнання недійсними припису та постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ :

Подано адміністративний позов, у якому позивач просить визнати недійсними, видані відповідачем припис від 26 квітня 2007 року №182 про заборону реалізації партії дизельного палива та постанову від 11 травня 2007 року №193 про накладення штрафу у сумі 2514,25 грн., посилаючись на протиправність дій відповідача та на те, що перевірене дизельне паливо відповідає нормативним показникам.

Позовні вимоги мотивовані наступним:

- видача припису про заборону реалізації продукції на підставі акту перевірки від 04.05.2007 року №78 є протиправним, оскільки обставина –невідповідність «температури спалаху в закритому тиглі», задекларований показник не нижче 62 градусів, тоді як фактичний –49 градусів для дизельного палива не є підставою для заборони його реалізації;

- на території України перебувають в обігу два види палива –літнє дизельне паливо, має позначку –Л та зимове дизельне паливо, має позначку –З, істотною різницею між якими - є температура його застигання на морозі.  Ні один діючий нормативний документ не забороняє використання зимового палива в літній період. Отриманий під час дослідження показник  - 49 градусів є показником відповідно ДСТУ 3868-99 для зимового дизельного палива. Відповідач відібрав проби палива 12 квітня 2007 року в перехідний кліматичний період з зими на літо, що є загальновідомою обставиною. Висновок відповідача про те, що дизельне паливо не відповідає вимогам ДСТУ 3868-99 є необґрунтованим, адже дизельне паливо, що досліджувалось, відповідає вимогам ДСТУ для зимового дизельного палива;

- дизельне паливо відповідає нормативним показникам згідно паспорту №35;

- жодним нормативним актом не передбачено такої санкції, як заборона реалізації партії продукції, що за всіма показниками відповідає зимовому дизельному паливу;

- відповідач протиправно наклав штраф на підприємство, оскільки право застосування адміністративно-господарських санкцій виникає у встановлених законом випадках, зокрема, з підстав невідповідності стандарту, але до них не належить формальне посилання на ст.8 Декрету КМУ «Про державний нагляд за додержанням стандартів, норм і правил і відповідальність за їх порушення»;

- видаючи припис, відповідач діяв з  порушенням ч.2 ст.19 Конституції України, тобто з порушенням повноважень та не у спосіб, що передбачений Конституцією  та законами України.

Відповідач у письмових запереченнях проти позову позовні вимоги не визнав, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови та припису, які прийняті відповідно повноважень та  чинного законодавства, на підставі матеріалів перевірки, проведеної за участю повноважного представника позивача.

В судовому засіданні:

- представники позивача підтримали позовні вимоги, пояснили, що дизельне паливо, яке досліджувалось відповідачем, відповідає вимогам ДСТУ для зимового дизельного пального, тому може реалізовуватись. Спростовуючи доводи представників відповідача послались на те, що у ємкості знаходилось дизельне пальне отримане від різних виробників, що не суперечить вимогам чинного законодавства, тому параметри пального відрізнялись від вказаних у паспорті на дизельне пальне, можливість реалізації дизельного пального за параметрами, визначеними в акті випробувань підтверджено УкрНДІНП «Масма»,  якою розроблений ДСТУ 3868-98;

- представники відповідача проти позову заперечили, посилаючись на правомірність дій відповідача, при перевірці встановлено, що дизельне паливо, яке продавалось на АЗС позивача в м.Сміла по вул..Б.Хмельницького,49,  не відповідає даним, вказаним у ДСТУ 3868-98 для літнього дизельного палива, яке перевірялось.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно рішення від 12 квітня 2007 року №004123 посадовими особами Державного підприємства «Черкаський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації»(відповідач) на автозаправній станції (АЗС)  по вул.Б.Хмельницького,49 в м. Сміла, що належить  позивачу, проведена перевірка додержання вимог стандартів, норм і правил при реалізації бензину та дизельного палива. Акт відбору зразків (проб) продукції палива дизельного, складений 12.04.2007 року за №004123/1. Зразки (проби) направлені для випробувань  до випробувальної лабораторії ВАТ «Черкаська нафтобаза».

Згідно висновку протоколу випробувань  ВЛ ВАТ «Черкаська нафтобаза»від 25.04.2007 року №200 пред’явлені зразки дизельного палива Л-0,20-62 ТОВ «Лукос»за перевіреними показниками вимогам ДСТУ 3868-99 не відповідають за показником температури спалаху в закритому тиглі (значення показників по ДСТУ 3868-99 –62 градуси, фактичні показники –49 градусів).

На підставі протоколів випробувань від 26 квітня 2007 року №2,3, згідно  Декрету Кабінету Міністрів України «Про державний нагляд за додержанням стандартів, норм і правил та відповідальність за їх порушення»від 08.04.1993 року №30-93, зі змінами і доповненнями (далі скорочено - Декрет КМУ №30-93) та Закону України «Про вилучення з обігу, переробку та утилізацію, знищення або подальше використання неякісної небезпечної продукції»від 14.01.2000 року №1393-ХІУ (далі –ЗУ №1393) державним інспектором з державного нагляду за якістю продукції, одержанням стандартів, норм і правил, виданий спірний припис від 26 квітня 2007 року №182 про заборону реалізації партії продукції в кількості 2333 л (1,948 т) вартістю 7,932 тис.грн., як не такої, що не відповідає вимогам нормативних документів за показником «температура спалаху в закритому тиглі»: при нормі не менше -62 градусів, фактично становить 49 градусів.

За результатами перевірки складений акт від 04 травня 2007 року №78 (далі –акт перевірки). Вказаною перевіркою встановлено факт реалізації палива дизельного марки Л-0, 20-62 з резервуара №4, ПРК №4 від партії в кількості 2333 л (1,948 т), загальною вартістю 7,932 тис. грн., який не відповідає вимогам ДСТУ 3868-99 «Паливо дизельне. Технічні умови» за показником «температура спалаху в закритому тиглі»: при нормі не менше 62 градуси, фактично становить –49 градусів. ТОВ «Лукос порушувалися вимоги ст.13 Закону України «Про підтвердження відповідності», на АЗС були відсутні копії сертифікатів відповідності на продукцію, що реалізується: бензини автомобільні А-95, А-92, А-76, паливо дизельне. Вхідний контроль нафтопродуктів, що надходять на АЗС не проводився, документи, які посвідчують якість продукції та паспорти якості під час перевірки відбору пробу  12.04.2007 року на АЗС були відсутні.

На підставі акта перевірки від 04 травня 2007 року №78  заступником головного державного інспектора Черкаської області з державного нагляду за якістю продукції, додержанням стандартів, норм і правил прийнята  спірна постанова від 11 травня 2007 року №193 про накладення на суб’єкта підприємницької діяльності ТОВ «Лукос»(позивача) штрафу на підставі п.2 ст.8 Декрету КМУ №30-93 за реалізацію у період з 06 квітня 2007 року по 12 квітня 2007 року палива дизельного марки Л-0, 20-62, що не відповідає вимогам ДСТУ 3868-99,  в розмірі 25 відсотків вартості реалізованої продукції,  в сумі 2514,25 грн.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 2 Декрету №30-93  передбачено, що державний нагляд за додержанням технічних регламентів з підтвердження відповідності, технічних регламентів, стандартів, норм і правил, станом засобів вимірювань, а також інших вимог, пов'язаних з якістю продукції (далі - стандарти, норми і правила), здійснюють центральний орган виконавчої влади у сфері технічного регулювання та споживчої політики і його територіальні органи - державні центри стандартизації, метрології та сертифікації (далі - органи державного нагляду), а також інші спеціально уповноважені на те органи.

Продукція, яку реалізує позивач, а саме: бензин та дизельне паливо відповідно до ст.3 Декрету  КМУ №30-93 є об’єктом державного нагляду на відповідність стандартам, нормам і правилам.

Відповідно до ст.4 Декрету КМУ № 30-93 державний нагляд здійснюється за планами органів державного нагляду у формі перевірки додержання  стандартів, норм, правил шляхом проведення періодичних або постійних перевірок  з вибірковим  або суцільним контролем. Результати перевірки оформляються актом, форма і порядок складання якого визначається центральним органом виконавчої влади у сфері технічного регулювання та споживчої політики.

Таким чином,  при здійсненні перевірки, відборі проб та прийнятті за їх наслідками спірних припису та постанови, відповідач діяв в межах наданих йому повноважень та у спосіб встановлений законодавчими актами.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про підтвердження відповідності»від 17.05.2001 року №2406-ІІІ зі змінами і доповненнями, позивач як постачальник продукції в розумінні цього закону, зобов’язаний реалізовувати продукцію за умови наявності у документах, згідно з якими йому передано відповідну продукцію, реєстраційних номерів сертифіката відповідності чи свідоцтва про визнання відповідності та/або декларації про відповідність, якщо це встановлено технічним регламентом з підтвердженням відповідності на відповідний вид продукції; припиняти реалізацію продукції, якщо вона не відповідає вимогам нормативних документів, зазначеним у декларації про відповідність або у сертифікаті відповідності чи свідоцтві про визнання відповідності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року №1442 затверджено Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами (далі Правила). Пунктом 2 цих Правил передбачено, що роздрібний продаж нафтопродуктів здійснюється через мережу автозаправних станцій (АЗС), що призначені для заправки транспортних засобів моторним пальним. Продаж цих товарів у дрібній розфасовці здійснюється також через спеціалізовані магазини, що продають товари господарського вжитку (далі - спеціалізовані магазини).

Відповідно до п.9 Правил у разі продажу нафтопродуктів вітчизняного та іноземного виробництва суб'єкт господарської діяльності зобов'язаний забезпечити надання покупцям державною мовою доступної та достовірної і своєчасної інформації про ці товари, а саме: назва нормативних документів, вимогам яких повинен відповідати товар; перелік основних споживчих властивостей товару; ціна та умови придбання товару; дата виготовлення; гарантійні зобов'язання виготівника; правила та умови ефективного використання товару; термін служби (придатності) товару, дії покупця після закінчення цього терміну, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; найменування та адреса виготівника і підприємства, яке здійснює його функції з приймання претензій від покупця; сертифікація товару.

З матеріалів справи вбачається, що на АЗС позивача в м. Сміла  дизельне паливо марки Л-0, 20-62 з резервуара №4, ПРК №4 від партії в кількості 2333 л не відповідало встановленим показникам згідно ДСТУ 3868-99 для цього палива (результатами випробувань не заперечуються позивачем), були відсутні сертифікати відповідності на продукцію, що реалізується, вхідний контроль нафтопродуктів, що надходять на АЗС, не проводився, документи, які посвідчують якість продукції та паспорти якості під час перевірки та відбору проб  12.04.2007 року також були відсутні.

Згідно довідки від 13 квітня 2007 року про обсяг реалізації  дизельного палива Л-0, 20-62, підписаної керівником, начальником планового відділу та головним бухгалтером позивача  у період з 06 по 12 квітня 2007 року реалізовано зазначеного дизельного палива на 10057 грн.

За таких обставин, висновок відповідача про вчинення позивачем порушення стандартів, норм і правил та застосування відповідальності згідно п.2 ст.8 Декрету КМУ №30-93 за реалізацію продукції, що не відповідає вимогам стандартів, норм і правил у розмірі 25 відсотків вартості реалізованої продукції, суд вважає обґрунтованим.

Згідно ст.1 ЗУ №1393  продукція, яка не відповідає обов’язковим вимогам чинних в Україні нормативно-правових актів і нормативних документів щодо її безпеки для життя і здоров’я  людини, майна і довкілля відноситься до неякісної продукції.  Відповідно до ст.5 цього Закону неякісна продукція підлягає обов’язковому вилученню з обігу. Вилучення з обігу неякісної продукції здійснюється власником цієї продукції за її рішенням або за рішенням спеціально уповноважених органів виконавчої влади відповідно до її повноважень.

Оскільки  позивач в порушення ст.5 ЗУ №1393 відмовився вилучити з обігу неякісне дизельне паливо,  то відповідач обґрунтовано вчинив припис про заборону його реалізації.

Доводи позивача про те, що перевірена партія дизельного палива відповідає іншій марці  дизельного палива згідно ДСТУ 3868-99, тому  реалізація його через мережу АЗС не заборонена, суд не приймає до уваги, оскільки це не відповідає вищенаведеним нормам та правилам.  Вирішення долі вилученої з обігу неякісної продукції, а саме: переробка,  утилізація, знищення або використання не відноситься до компетенції відповідача (див. розділ ІУ ЗУ №1393).

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України (ГК України) підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, тобто за наявності підстав для звільнення від доказування, які не наведені сторонами і не встановлені судом. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

С огляду на викладене, суд вважає, що  позивач не довів виконання ним встановлених норм і правил при реалізації дизельного палива на його АЗС в місті Сміла. Відповідач спростував доводи позивача. Спірні припис та постанова  суд вважає вчиненими на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, з дотриманням принципу рівності перед законом, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, правових підстав для  визнання їх недійсними, яке просить позивач, суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 94, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у адміністративному позові товариства з обмеженою відповідальністю «Лукос», м. Сміла до Державного підприємства «Черкаський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації»про визнання недійсними припису та постанови про накладення штрафу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, яка підлягає поданню до Київського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ                                                                                Н.М.Курченко

Постанова складена в повному обсязі  16 липня 2007 року.