ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

15.06.07                                                                                           Справа№ 1/466-21/77А

Господарський суд Львівської області у складі:

судді Масловська Л.З.

при секретарі Зубачик Н.

За позовом:          ДП Науково-технічний центр “Композит”, м.Львів,

до відповідача:    РВ Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів,

про скасування наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області №643 від 11.09.2006 р. та виконання рішення Господарського суду м.Києва по справі №2/407 від 16.11.2004 р.

Представники сторін:

від позивача      - н/з

від відповідача –Бриковський О.Я.- гол.спец.-ю/к

Суть спору: Позовну заяву подано державним підприємством Науково-технічний центр “Композит”, м. Львів, до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів, про скасування наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області №643 від 11.09.2006 р. та про виконання рішення Господарського суду м. Києва по справі №2/407 від 16.11.2004 р.

14.05.2007 р. ухвалою господарського суду Львівської області відкрито провадження у справі та призначено розгляд на 24.05.2007 р.. Ухвалою від 24.05.2007 р. розгляд справи відкладено на 07.06.2007 р..

Представникам роз’яснено їх права згідно зі ст. ст. 49, 51 КАС України. У відповідності до ст. 71 КАС України справа слухається за наявними у ній доказами.

Повний текст рішення виготовлений 19.06.2007 р.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві. Ствердив, зокрема, що рішенням господарського суду м. Києва від 16.11.2004 р. по справі №2/407 за позивачем визнано право на оперативне управління приміщеннями по вул.. Зеленій, 115б у м. Львові загальною площею 180 кв.м.. Однак, не зважаючи на це відповідач оспорюваним наказом визнав таким, що втратив чинність свій наказ  №20025 від 12.08.1996 р. “Про розподіл приміщень між ВАТ “ЕКТІавтопром”, ДП “Композит”, ДП “Кодекс”, державним Львівським дослідно-експериментальним заводом технологічного обладнання”. Посилаючись на ст.. 124 Конституції України, Закон України “Про власність” просить позов задовольнити.

В судове засідання призначене на 15.06.07 року подано клопотання №39-07 від 12.06.07р. про зупинення провадження у справі у зв”язку із розглядом іншої справи за позовом прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Міністерства промислової політики, Львівського Державного дослідно-експериментального заводу технологічного обладнання, Державного науково-технічного центру “Конекс”, Державного підприємства науково-технічного центру “Композит”  до ВАТ “Експериментально-конструкторського технологічного інституту захисних покрить” та  Львівського обласного КП БТІ та ЕО та 3-ї особи РВ ФДМ України про визнання права державної власності на майно та визнання неправомірними дій. Дане клопотання позивача не підлягає до задоволення, оскільки останнім  не наведено обгрунтованих підстав для зупинення провадження у справі, та доказів, що унеможливлюють розгляд даної справи до вирішення  справи за №1/574-21/135.

Представник відповідача позов заперечив з мотивів, зазначених у відзиві по справі. Зазначив, що позивач не виконував вимоги наказу №2025 від 12.08.1996 р., у зв’язку із чим він був скасований. Приміщення, яке було вирішено передати на баланс позивачу відповідно до скасованого наказу №2025 від 12.08.1996 р., фактично увійшло до статутного фонду ВАТ “ЕКТІавтопром”, і на його вартість були випущені та розміщені акції. Приватизація ВАТ “ЕКТІавтопром” була завершена у 2000 році, після цього відповідач не має повноважень втручатись у господарську діяльність акціонерного товариства. Ствердив, що рішення господарського суду м. Києва підлягає виконанню, однак, РВ ФДМУ по Львівській області було залучено до участі у вказаній справі лише як третя особа та, відповідно, рішенням суду на нього не покладено ніяких обов’язків. Просить у позові відмовити.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, суд встановив.

Оспорюваним наказом №643 від 11.09.2006 р. “Про скасування наказу” наказано вважати таким, що втратив чинність наказ регіонального відділення ФДМ України по Львівській області №2025 від 12.08.1996 р. “Про розподіл приміщень між ВАТ “ЕКТІавтопром”, ДП “Композит”, ДП “Конекс” та заводом технологічного обладнання”.

Наказом №2025 від 12.08.1996 р. “Про розподіл приміщень між ВАТ “ЕКТІавтопром”, ДП “Композит”, ДП “Конекс” та заводом технологічного обладнання”, який втратив чинність на підставі оспорюваного наказу, вирішено провести розподіл приміщень між ВАТ “ЕКТІавтопром” та дослідно-експериментальним заводом технологічного обладнання, передати на баланс державного науково-технічного центру “Композит” (правонаступником якого згідно із статутом є позивач) приміщення третього поверху лабораторного корпусу ВАТ “ЕКТІавтопром” (п. 3.) та зобов’язано директора НТЦ “Композит” у десятиденний термін поставити на баланс виділені приміщення (п. 10).

Відповідач посилається на факт невиконання даного наказу зобов’язаними особами, що підтверджується листами, наказом №2225 від 04.09.1996 р. тощо. Належних доказів виконання вимог п. 10 зазначеного наказу позивач не надав.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом відповідача №667 від 13.05.1997 р. цей наказ №2025 від 12.08.1996 р. був скасований. Пізніше, 24.03.1998 р., наказом відповідача №326 було відмінено дію наказу №667 від 13.05.1997 р. та відновлено дію наказу №2025 від 12.08.1996 р., зобов’язано в тижневий термін провести розподіл приміщень між ВАТ “ЕКТІавтопром”, ДНДП “Конекс”, ДНТЦ “Композит” та ДЕЗТО. Однак, доказів належного виконання вимог даного наказу щодо розподілу приміщень суду не надано.

З матеріалів справи вбачається, що позивач претендує на приміщення по вул.. Зеленій, 115б загальною площею 180 кв.м. сумарною вартістю 7844 грн. станом на момент оцінки основних фондів при приватизації ВАТ “ЕКТІавтопром”.

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію випуску цінних паперів №101/13/1/97 від 10.06.1997р., ВАТ “ЕКТІавтопром” емітувало акції на загальну суму 938645,25 грн., що, відповідно до плану розміщення акцій, включає і вартість приміщень за адресою м. Львів, вул.. Зелена, 115б. Згідно із наказом РВ ФДМ України по Львівській області №123 від 28.02.2000р. “Про завершення приватизації ВАТ “ЕКТІавтопром”, процес приватизації вказаного підприємства визнано завершеним. Зазначений факт сторонами не оспорювався. Згідно із ст. 49 Закону України “Про власність”, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

Рішенням господарського суду м. Києва від 16.11.2004 р. по справі №2/407 за позовом Державного Львівського дослідно-експериментального заводу технологічного обладнання, Державного науково-дослідного підприємства “Конекс”, Державного підприємства науково-технічного центру “Композит” до Фонду Державного майна України, відкритого акціонерного товариства “ЕКТІавтопром”, Міністерства промислової політики України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів –регіонального відділення фонду державного майна України по Львівській області про визнання недійсним акту ненормативного характеру та визнання права, яке вступило в законну силу 21.03.2005 р., частково задоволено позовні вимоги, зокрема, визнано право Державного підприємства науково-технічного центру “Композит” на оперативне управління приміщеннями по вул. Зеленій, 115б загальною площею 180 кв.м. сумарною вартістю 7844 грн. станом на момент оцінки основних фондів при приватизації ВАТ “ЕКТІавтопром”.

Згідно із ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема, в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. ст. 4-5, 115 ГПК України, рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов’язковими на всій території України.

Однак, зі змісту резолютивної частини вказаного рішення не вбачається покладення певного обов’язку по його виконанню на РВ ФДМ України по Львівській області. Суду не надано також доказів ухилення відповідача від його виконання, звернення до органів державної виконавчої служби паро його примусове виконання. Як випливає із відзиву по справі, відповідач не заперечує факт належності позивачу права оперативного управління зазначеними приміщеннями. Відповідно, суд не вбачає факту порушення прав відповідача та підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Водночас, суд звертає увагу позивача, що оспорюваним наказом визнано таким, що втратив чинність наказ №2025 від 12.08.1996 р., яким було наказано вжити заходів не для прийняття в оперативне управління цих приміщень, а прийняття їх на баланс.

Згідно із ст. 137 ГК України, правом оперативного управління визнається речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах,  встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). При цьому, власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб'єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб'єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням.

У той же час, баланс підприємства є лише формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов’язань на конкретну дату. Однак, баланс не визначає підстав знаходження майна у власності чи оперативному управлінні, що випливає з п. 7 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України “02-5/225 від 02.04.1994 р. “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з судовим захистом права державної власності”.

Зі змісту оспорюваного наказу не вбачається покладення на позивача обов’язків, зокрема, щодо повернення приміщень, припинення права оперативного управління тощо. Таким чином, суд приходить до висновку, що оспорюваним наказом не порушено право оперативного управління позивача. При цьому, доказів перебування приміщень на балансі позивача суду не надано.

Водночас, згідно із ч. 2 ст. 20 ГК України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України “Про приватизацію державного майна”, державні органи вправі здійснюють повноваження власника державного майна у процесі приватизації, видавати обов’язкові для виконання акти. Таке ж положення випливає з норм п. п. 5, 6 Постанови Верховної Ради України “Про тимчасове положення про Фонд державного майна України”. Твердження позивача про законність скасованого наказу №2025 від 12.08.1996 р. не заслуговує на увагу, оскільки законодавство не обмежує права компетентного органу скасовувавти навіть ті накази, які відповідають законодавству, зокрема, у випадках, коли такі акти зі спливом часу втратили свою актуальність чи не були реалізовані.

У той же час, позивач не довів у встановленому порядку наявність передбачених законом підстав для визнання нечинним оспорюваного наказу. У відповідності до ст. 71 КАС України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з вищенаведеного, у позові слід відмовити.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.20,137 ГК України, ст.7 Закону України “Про приватизацію державного майна”, ст.ст. 2, 11, 69-71, 86, 160, 161-163, 245-247, 252, 253 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          У позові відмовити повністю.

2.          Постанова набирає законної сили у відповідності із ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАС України.

Суддя                                                                  Масловська Л.З.

Суддя