ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

20.06.07                                                                                           Справа  № 9/262

Львівський апеляційний господарський суд  у складі колегії:

Головуючого-судді                                   Мурської Х.В.

суддів                                                         Давид Л.Л.

Кордюк Г.Т.

при секретарі                                             Куцик-Трускавецькій О.Б.

розглянув апеляційну скаргу Малого приватного підприємства «Прогрес», с. Чорний Потік Виноградівського району, без номера та без дати

на постанову Господарського суду Закарпатської області від 25.12.2006 року

у справі № 9/262, суддя Бобрик Г.Й.,

за позовом Малого приватного підприємства «Прогрес», с. Чорний Потік Виноградівського району

до Управління Пенсійного фонду України у Виноградівському районі, м. Виноградів

про визнання нечинним рішення,

за участю представників:

від Позивача –не з’явились;

від Відповідача –не з’явились.

Постановою Господарського суду Закарпатської області від 25.12.2006 року у справі № 9/262 у задоволенні позову  Малого приватного підприємства «Прогрес», с. Чорний Потік Виноградівського району про визнання нечинним Рішення від 3 травня 2006 року № 187 про застосування фінансових санкцій за несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків, сформованого Управлінням Пенсійного фонду України у Виноградівському районі, м. Виноградів –відмовлено.

Постанова місцевого господарського суду мотивована тим, що доводи Позивача про порушення Відповідачем ст. 6 Закону України №1058- IV є не обґрунтованими і не дають підстав для висновку, що Управління Пенсійного фонду у Виноградівському районі у спірному рішенні неправильно застосувало п.7 ч. 9 ст.106 закону №1058- IV .   Рішення від 3 травня 2006 року № 187 про застосування фінансових санкцій за несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків, є законним, відповідає приписам Закону №1058- IV та Інструкції про порядок обчислення  і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 року № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 року за №64/8663, а тому у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Не погодившись з даною постановою місцевого господарського суду, МПП «Прогрес»звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати  постанову Господарського суду Закарпатської області від 25.12.2006 року у даній справі та прийняти нове судове рішення, яким позов задоволити з врахуванням заяви про зміну позовних вимог з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач у запереченні на апеляційну скаргу просить у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, постанову місцевого господарського суду –залишити без змін з підстав, викладених у ньому.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав, викладених в ухвалах Львівського апеляційного господарського суду.

В дане судове засідання сторони участі уповноважених представників не забезпечили. Враховуючи ту обставину, що в попередніх судових засіданнях суд заслухав пояснення представників сторін, які підтримали свої доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі та у запереченні на неї, а ухвалою суду від 30.05.2007 року участь представників сторін визначено на власний розсуд, то судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та заперечення на неї, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги слід задоволити, оскаржувану  постанову Господарського суду Закарпатської області від 25.12.2006 року у справі № 9/262 - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом, Управлінням Пенсійного фонду України у Виноградівському районі проведено перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати зобов’язання зі збору на обов’язкове державне пенсійне страхування та внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України МПП «Прогрес»за період з 01.04.2003 року по 01.01.2006 року, на підставі якої складено Акт  від 25.04.2006 року.

В Акті перевірки зазначено, що за період з 01.01.2004 року по 31.12.2005 року МПП «Прогрес»донараховано страхових внесків на суму 22 531 грн. 56 коп.

За результатами даної перевірки 03.05.2006 року керівником Управління Пенсійного фонду України у Виноградівському районі сформовано Рішення № 187 про застосування фінансових санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків, яким до МПП «Прогрес»на підставі п. 7 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»застосовано штраф у розмірі 50 % від суми несвоєчасно сплачених авансових платежів в розмірі 11 265 грн. 78 коп.

Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що Відповідач, прийнявши спірне рішення, своїми діями порушив вимоги ст.6 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»№ 1058 - IV.   Покликається, зокрема, на те, що працівникам МПП «Прогрес»виплачувалися не авансові суми заробітної плати, а заробітна плата з якої Позивач зобов’язаний був сплатити страхові внески не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення відповідного базового періоду. У зв’язку з тим, що затримка сплати страхових внесків Позивачем не перевищила 30 календарних днів з моменту виплати заробітної плати, то орган Пенсійного фонду повинен був застосувати до нього штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених страхових внесків на підставі п. 2 ч. 9 статті ст.106 Закону № 1058 - IV, що складало б суму 2 253 грн. 15 коп., а не 50 відсотків на підставі п.7 ч.9 ст.106 Закону №1058 - IV.

Відповідач, в свою чергу, покликається на те, що  до Позивача на підставі п. 2 ч. 9 статті ст.106 Закону № 1058 - IV правомірно застосовано штрафні санкції за несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків у розмірі 50 відсотків,  що складає  11 256 грн. 78 коп.

Місцевим господарським судом, при прийняття оскаржуваної постанови констатовано, що  оскаржуване Рішення від 3 травня 2006 року № 187 про застосування фінансових санкцій за несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків, є законним, відповідає приписам Закону №1058- IV та Інструкції про порядок обчислення  і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 року № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 року за №64/8663.

Однак, колегією суддів Львівського апеляційного господарського суду встановлено, що місцевим господарським судом неповно з’ясовано обставини, що мають значення для справи з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 15 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058), платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в ст. 14 цього Закону; страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 18 цього ж Закону, страхові внески є цільовим загальнообов’язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом; законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Статтею 17 Закону № 1058 передбачено, що страхувальники зобов’язані нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Отже, Закон України № 1058 є спеціальним Законом з регулювання відносин в системі загальнообов’язкового державного пенсійного страхування.

Частиною 4 статті 20 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»встановлено, що сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а суми страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного Пенсійного фонду.

Частиною 5 статті 20 того ж Закону України визначено, що страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Згідно з ч.6 ст.20 Закону страхувальники зобов’язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього  періоду. Базовим звітним періодом для вищезазначених платників є календарний місяць. При цьому, в разі здійснення протягом базового звітного періоду виплат (виплати доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, страхувальники одночасно з видачею зазначених сум зобов’язані сплачувати авансові платежі у вигляді сум страхових внесків, що підлягають нарахуванню на зазначені виплати (дохід). У разі недостатності у страхувальника коштів для здійснення в повному обсязі виплати заробітної плати (доходу) та одночасної сплати  відповідних  авансових  платежів,  виплата зазначених  сум та сплата  страхових  внесків здійснюється в пропорційних розмірах у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду. У разі несплати авансових платежів до страхувальників застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом. Перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг). При цьому фактичним одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу) вважається одержання відповідних сум готівкою, зарахування на банківський рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, одержання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей в рахунок зазначених виплат (доходу), фактичне здійснення із цих виплат (доходу) відрахувань, передбачених законодавством або за виконавчими документами, чи будь-яких інших відрахувань.

Згідно з частиною 9 цієї ж статті Закону, днем сплати страхових внесків вважається, зокрема, у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду або у випадках, передбачених цим Законом, на рахунок Накопичувального фонду - день списання установою банку, установою Державного казначейства України суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду.

Крім того, частиною 12 статті 20 встановлено, що страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Установи банків приймають від страхувальників платіжні доручення та інші платіжні документи на видачу (перерахування) коштів для виплат заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання страхувальником платіжних документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум страхових внесків або документів, що підтверджують фактичну сплату цих сум. У разі невиконання банками цієї вимоги, вони за рахунок власних коштів у порядку, встановленому Національним банком України, сплачують відповідному територіальному органу Пенсійного фонду суму, що дорівнює сумі несплачених страхових внесків, з правом зворотної вимоги до страхувальників щодо відшкодування цієї суми. У разі наявності в платника страхових внесків одночасно із зобов’язаннями із сплати страхових внесків зобов’язань із сплати податків, інших обов’язкових платежів, передбачених законом, або зобов’язань перед іншими кредиторами зобов’язання із сплати страхових внесків виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов’язаннями, крім зобов’язань щодо виплати заробітної плати (доходу).

Слід зазначити, що у запереченні на апеляційну скаргу, Відповідач наполягає на тому, що стягненню з Позивача підлягає сума штрафу у розмірі 11 265 грн. 78 коп. Проте, як вбачається з наявного в матеріалах справи Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про результати розгляду скарги МПП «Прогрес», таким оскаржуване Рішення Управління Пенсійного фонду у Виноградівському районі зменшено на суму 87 грн. 06 коп., хоча місцевим господарським судом в оскаржуваній постанові зазначено, що Позивач спірне Рішення оскаржував до Головного Управління пенсійного фонду України в Закарпатській області та до Пенсійного фонду України, за результатами розгляду скарг Рішення від 3 травня 2006 року за № 187 про застосування фінансових санкцій за несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків залишено без змін, що не відповідає дійсності.

За таких обставин, судова колегія, проаналізувавши наявні в матеріалах справи касові ордери про виплату заробітної плати та платіжні доручення про сплату страхових внесків, дійшла висновку про те, що Управлінням Пенсійного фонду у Виноградівському районі до платника неправомірно застосовано штрафні санкції, передбачені п. 7 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування».

У відповідності до вимог п. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 217 ГК України встановлено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Статтею 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової  відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Управлінням Пенсійного фонду у Виноградівському районі, як контролюючим органом, при застосуванні штрафу, як адміністративно-господарської санкції, порушено вимоги статті 250 Господарського кодексу України, щодо строку застосування санкцій.

Статтею 250 ГК України визначено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що судом першої інстанції не досліджено усіх обставин справи, а Відповідачем не доведено правомірності прийнятого Рішення, тому  постанову Господарського суду Закарпатської області від 25.12.2006 року у справі № 9/262 слід скасувати, позов Малого приватного підприємства «Прогрес»–задоволити.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 195, 196, 198,  202, 205, 207, 209, 254 КАС України, -

Львівський апеляційний господарський суд,  П О С Т А Н О В И В:

1.          Апеляційну скаргу  - задоволити частково.

2.          Постанову Господарського суду Закарпатської області від 25.12.2006 року у справі № 9/262 –скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задоволити частково.

Визнати нечинним Рішення від 03.05.2006 року № 187 про застосування фінансових санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків, сформоване Управлінням Пенсійного фонду України у Виноградівському районі, яким до МПП «Прогрес»на підставі п. 7 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»застосовано штраф у розмірі 50 % від суми несвоєчасно сплачених авансових платежів в розмірі 11 265 грн. 78 коп.

3.          Витрати по сплаті судового збору відшкодувати МПП «Прогрес»за рахунок Державного бюджету України, про що місцевому господарському суду видати відповідний виконавчий лист.

4.          Постанова набирає законної сили  з дня її прийняття та  може бути оскаржена в касаційному порядку.

5.          Матеріали справи повернути місцевому господарському суду.

Головуючий суддя                                                                                      Мурська Х.В.

Суддя                                                                                                             Давид Л.Л.

Суддя                                                                                                             Кордюк Г.Т.