ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"31" липня 2007 р.                                                                                   Справа №  02/5703

Господарський суд Черкаської області в складі   головуючого судді  Пащенко А.Д., суддів Курченко Н.М., Анісімова І.А.,

при секретарі судового засідання Давиденко В.Г.,

за участю представників:  позивача: Мельниченко О.О. –директор, Чорноіваненко Д.О.– за довіреністю,  відповідача:  Нікітенко О.Ю., Журавльов В.Ю. –за довіреностями,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси  справу

за позовом закритого акціонерного товариства "Рось"

до управління  капітального будівництва Черкаської обласної державної адміністрації

про  розірвання договору  та стягнення 4 240 762 грн. 88 коп.,

ВСТАНОВИВ:

До суду подано позовну заяву № 111 від 19 липня 2006 року про визнання факту порушення відповідачем права та законного інтересу позивача на отримання оплати виконаних позивачем робіт за договором  № 1 від 31.03.2003 року по реконструкції філармонії на суму 4 161 215,60 грн. та про зобов’язання відповідача  підписати всі акти виконаних робіт та виконати взяті на себе зобов’язання за договором повністю.

Ухвалою першого заступника господарського суду Черкаської області від 16.11.2006 року розгляд матеріалів позовної заяви було призначено у колегіальному складі.

В процесі розгляду справи позивач надав суду заяву № 3 від 22.05.2007 року про збільшення і уточнення позовних вимог,  в якій просить суд зобов’язати відповідача на виконання умов договору № 1 від 31.03.2003 року підписати акти виконаних робіт № 20 за серпень 2004 року, № 21 за вересень-жовтень 2004 року, № 22 за листопад 2004 року,  № 23 за січень-березень 2005 року на загальну суму  2 577 340,60 грн.,  стягнути  з відповідача  загальну заборгованість  в сумі 5 249 060 грн.,  в тому числі  3 387 372,71 грн. боргу  за виконані роботи по реконструкції  обласної  філармонії з урахуванням коефіцієнту рівня інфляції,  1 660 042,10 грн. неустойки за неналежне виконання договору,  три проценти річних в сумі  201 645,75 грн.

Заявою № 150 від 12.07.2007 року позивач знову змінив позовні вимоги і просить суд: 1) розірвати достроково договір підряду № 1 від 31.03.2003 року в зв’язку  з істотним порушенням відповідачем умов договору; 2) стягнути з відповідача  кошти в сумі 4 240 762,88 грн.,  в тому числі вартість матеріально-технічних ресурсів  та вартість виконаних робіт по реконструкції  обласної  філармонії на загальну суму 2 350 897,20 грн.,  457 234 грн. збитків, понесених позивачем  внаслідок неналежного виконання відповідачем договору, 1 275 153,70 грн. неустойки,  три проценти річних в сумі  157 477,91 грн. за невиконання відповідачем грошового зобов’язання.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали позов у редакції заяви від 12.07.2007 року, однак пояснили, що вказана позивачем у заяві від 12.07.2007 року сума 457 234 грн. є сумою встановленого індексу інфляції,  нарахованою на суму бору за виконані позивачем роботи та вкладені матеріали; вказали,  що сума основного боргу зменшена  до 2 350 897,20 грн. в зв’язку із врахуванням позиції відповідача  та застосуванням понижуючих коефіцієнтів і виключенням  ряду витрат, не передбачених кошторисом, з метою зменшення невиправданих витрат сторін; в  зв’язку з цим проведення експертизи вважають недоцільним; заперечили проти доводів відповідача, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки ні договором, ні жодним законодавчим актом не встановлено обов’язкової умови укладення додаткових угод на додаткові суми, відповідач безпідставно не підписав акти приймання виконаних робіт, які були надані йому представником позивача, та 08.04.2005 року були надіслані відповідачу поштою для підписання відповідно до умов договору; відповідач знав про те,  що на об’єкті проводяться роботи  і не вчиняв жодних дій, спрямованих на зупинення виконання  робіт,  та навпаки, запевняв позивача,  що кошти  скоро надійдуть  і  із позивачем  буде повністю проведено розрахунок, а в 2005  році, за наявності діючого договору № 1 від 31.03.2003 року,  залучив іншого підрядника та перерахував йому кошти,  не провівши розрахунок із позивачем за фактично виконані роботи.

Відповідач у  відзиві  від 09.07.2007 року на позовну заяву повністю заперечив проти вимог позивача з мотивів відсутності у відповідача кредиторської заборгованості по даному об’єкту, відсутності коштів на рахунку фінансування,     заборони відповідачу підписання актів виконаних робіт та їх оплату понад затверджений обсяг видатків бюджету;  відповідач стверджує,  що фактично позивач виконав додаткові роботи  на свій ризик, тим більше, виконав роботи після спливу терміну дії договору, оскільки термін дії договору  закінчився 31.12.2004 року  відповідно до змісту додаткової угоди № 7 від 20.12.2004 року до договору № 1 від 31.03.2003 року.

Представники відповідача у судовому засіданні, заперечуючи проти позову, посилалися на доводи і міркування, викладені у відзиві  на позов, та пояснили, що відповідач вважає безпідставними позовні вимоги позивача, оскільки позивач виконав роботи на свій ризик, без оформлення належних документів, оскільки до початку робіт (понад замовлені на 2004 рік і оплачені об’єми) необхідно було ставити питання про включення додаткових об’ємів у план та виділення коштів із бюджету і  підписати додаткові угоди. Представники підтвердили,  що фактична вартість робіт перевірялася спеціалістами відповідача і ним не оспорюється сума 2 350 897,20 грн., в зв’язку  з чим проведення експертизи вартості фактично виконаних робіт вважають недоцільним, однак,  ця сума не визнається боргом відповідача і заперечується факт обов’язковості її сплати,  тим більше,  заперечується наявність прострочення заборгованості, тому вважають вимоги позивача безпідставними та просять повністю відмовити позивачу в позові.

У судовому засіданні оголошувалася перерва із 09.07.2007 року по 12.07.2007 року та по 31.07.2007 року.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши  пояснення та доводи представників сторін, суд встановив наступне.

31 березня 2003 року ЗАТ “Рось” (позивач) та Управління  капітального будівництва Черкаської обласної державної адміністрації (відповідач) уклали договір  № 1 (Р-02-06.03-50),  за умовами якого позивач, як підрядник, зобов’язався виконати на свій ризик власними та залученими коштами та засобами загальнобудівельні роботи у відповідності до технічних  завдань та кошторисів,  які додаються до договору, а відповідач, як замовник, зобов’язався оплатити виконані роботи у відповідності з умовами цього договору.

Суд вважає,  що за своєю правовою природою договір № 1 від 31.03.2003 року є договором  будівельного підряду.

В  силу частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі –ГК України) зобов’язання,  що виникає між  суб’єктами господарювання, в силу якого один суб’єкт  зобов’язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського  характеру на користь іншого суб’єкта, або утриматися  від певних дій, а інший суб’єкт  має право вимагати від зобов’язаної сторони  виконання її обов’язку, є господарським зобов’язанням.

Згідно з частиною 1 статті 174 ГК України, господарські зобов’язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких,  які йому не суперечать.

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України  господарські договори укладаються за правилами,  встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, прийнятого 16.01.2003р., далі ЦК України, даний Кодекс  застосовується до цивільних відносин, що виникли після  набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України,  положення цього Кодексу  застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати  після набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України,  далі ГК України, цей Кодекс  застосовується до господарських відносин, які виникли після  набрання чинності його положеннями відповідно до цього розділу. До господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу  України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов’язків, які продовжують існувати  або виникли після набрання  чинності цими положеннями.

В частині 1 статті 317 ГК України вказано, що загальні умови договорів підряду  визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно статті 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов’язується  збудувати і здати у встановлений строк об’єкт або виконати  інші будівельні роботи відповідно до кошторисної документації, а замовник зобов’язується  надати підрядникові  будівельний майданчик  (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, прийняти об’єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.  Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель, споруд.

В пункті 2.1. договору вказано, що вартість робіт визначається згідно  кошторису, складеному відповідно з вимогами ДБН, загальна вартість якого складає  16 600,421 тис. грн.  Загальна вартість робіт по договору  складає з урахуванням  ПДВ 12 751 537 грн.

Відповідно до пункту 3.2. договору початком робіт вважається остання із дат –отримання авансу,  передачі проектної документації, передачі будівельного майданчика. Завершення будівництва –по мірі надходження коштів.

В подальшому сторони  укладали додаткові угоди до договору,  в яких вказували суми виконання робіт та джерела фінансування (бюджет розвитку, субвенція держбюджету).

В  пункті 2.4. договору та в додаткових угодах, підписаних сторонами, дійсно  вказувалися суми, на які підлягали виконанню роботи у 2003, 2004 роках.

Відповідно до пункту 4.1. відповідач зобов’язався до початку робіт перерахувати  підрядникові аванс в розмірі 30%  від річного обсягу робіт, при наявності коштів на рахунку фінансування, а також щомісяця на підставі актів  форми КБ-2в та довідки форми КБ-3 сплачувати підрядникові проміжні платежі за виконані роботи.

В пункті 4.2. визначено порядок оформлення та підписання сторонами актів виконаних робіт,  на підставі яких повинна проводитися оплата, та вказано, що Замовник  перевіряє правильність акту на протязі 5-х робочих днів  з дня його отримання та підписує, виходячи з реально виконаних робіт, або дає письмово обґрунтовану відповідь про причину відмови.

Як вбачається із матеріалів справи і  визнається сторонами, позивач виконував  роботи на вказаному об’єкті протягом 2003-2004 років, про що сторони укладали додаткові угоди, відповідач проводив розрахунки по пред’явлених актах про приймання виконаних робіт та довідках про вартість виконаних робіт та затрат.

Хід виконання робіт та проведення оплати по об’єкту  “Реконструкція обласної філармонії м. Черкаси”  відображений у Акті перевірки виконаних робіт по цьому об’єкту від 27 квітня 2006 року,  складеному повноважними представниками позивача, відповідача, управління культури і туризму облдержадміністрації, обласної філармонії.  У цьому акті також вказано про  виконання роботи ЗАТ “Рось”  понад план на суму 2 898 тис. грн. Позивачем подано суду акти  приймання виконаних підрядних робіт № 20 за серпень 2004 року, № 21 за вересень-жовтень 2004 року, № 22 за листопад 2004 року,  № 23 за січень-березень 2005 року та довідки на загальну суму  2 577 340,60 грн.

Відповідач не підписав їх, не подав письмову мотивовану відповідь про причини непідписання вказаних актів.  Доводи відповідача про заборону підписання актів без фінансування та включення у план не можуть спростовувати факти дійсного фактичного виконання робіт.

Представником відповідача у судовому засіданні 19.07.2007 року подано документи перевірки показників витрат, урахованих в актах ЗАТ “Рось” по об’єкту  “Реконструкція обласної філармонії м. Черкаси”, із якого вбачається,  що перевіркою підтверджено факт виконання позивачем робіт понад план на загальну суму 2 350 897,20 грн., в зв’язку  з чим проведення експертизи вартості фактично виконаних робіт  сторони вважають недоцільним.

Відповідно до частини 2 статті 79 ГПК України питання призначення судової експертизи є правом суду,  а не обов’язком.   Оцінивши докази у їх сукупності,  заслухавши пояснення та доводи представників сторін, суд  приходить до висновку про відсутність спору між сторонами щодо об’ємів та вартості фактично виконаних позивачем робіт, тобто про  достатність доказів у справі для прийняття рішення  по даному спору між сторонами, і не вбачає підстав для призначення  судової експертизи.

Як вбачається із матеріалів справи і не спростовано відповідачем, позивач надіслав відповідачу  акти виконаних робіт № 20, 21, 22, 23 по контракту № 1 від 31.03.2003р. на 48 аркушах та довідки до актів на 4 аркушах,  що підтверджується описом цінного листа, надісланого Управлінню капітального будівництва  08.04.2005р. (відповідно до поштового штемпеля).

З огляду на викладене та виходячи із припису статті 882  Цивільного кодексу України,  суд вважає,  що подані позивачем акти  № 20 за серпень 2004 року, № 21 за вересень-жовтень 2004 року, № 22 за листопад 2004 року,  № 23 за січень-березень 2005 року  є   належними   доказами фактичного виконання позивачем  робіт  на суму  2 350 897,20 грн., тобто з урахуванням зауважень та коригувань, внесених відповідачем та визнаних і підтверджених позивачем.  Зменшення суми позову є правом позивача.

Суд вважає необґрунтованими мотиви відмови відповідача від підписання акта, тому вважає обгрунтованою і законною вимогу позивача про стягнення із відповідача боргу в сумі  2 350 897 грн. 20 коп.

Заперечення відповідача щодо сплати коштів суд вважає безпідставними, виходячи із наступного.

Відповідно до пункту 15.7. договору № 1 від 31.03.2003 року, він діє до повного виконання сторонами передбачених ним обов’язків. У договорі відсутня умова щодо обов’язкового підписання додаткових угод чи  погодження  або затвердження якихось умов, навпаки, пунктом 3.3. договору  передбачено право  відповідача розірвати договір у разі  відставання  ходу робіт позивача  від терміну робіт. Суду не подано також доказів повідомлення відповідачем позивачу про  припинення робіт в зв’язку з неможливістю їх оплати, як це передбачено пунктами  3.4.,  12.1. договору.  Тобто із умов договору вбачається,  що у позивача не було в той момент законних підстав не виконувати  замовлену роботу.

Згідно частини 3 статті 5 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку,  додержуючись вимог законодавства.  А згідно частини  2 статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні  своїх прав особа зобов’язана  утримуватися від дій,  які  могли  б порушити права інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного Кодексу України  боржник вважається таким,  що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд  приходить до висновку,  що строк сплати  коштів визначений позивачем вірно –не пізніше 17.04.2005 року,  враховуючи дату надіслання відповідачу актів на підписання, виходячи із припису пункту 4.2. договору та статті 882 ЦК України. Отже, з  18 квітня 2005 року слід рахувати прострочення виконання відповідачем грошового зобов’язання по даному договору.

Суд вважає помилковими доводи відповідача щодо припинення  терміну договору,  оскільки такий висновок не ґрунтується на договорі чи додаткових угодах.  Факт відсутності підписаних сторонами додаткових угод на решту виконаних позивачем робіт,  без спеціальної про це угоди,  не може підтверджувати припинення дії договору,   виходячи із того,  що відповідно до  пункту 15.6. договору № 1 від 31.03.2003 року  договір дійсний  з моменту підписання і до повного виконання сторонами передбачених ним обов’язків.

Суд  вважає законною і обгрунтованою вимогу позивача про стягнення із відповідача відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за прострочення  відповідачем проведення розрахунку в установлений строк,  виходячи із наступного:

-  судом встановлено порушення відповідачем свого  зобов’язання щодо оплати   вартості виконаних позивачем  та  зданих відповідачем  робіт в установлений  угодою строк;

-  частиною 2 статті 20 ГК України  встановлено  можливість особи  захищати своє право способами,  передбаченими законом;

-  оплата за виконані роботи є грошовим зобов’язанням відповідача;

- вимога до відповідача про сплату цих сум  заявлена позивачем у позовній заяві і подання окремих  вимог законом не вимагається.

Отже,  суд приходить до висновку, що  з відповідача підлягає стягненню встановлений індекс інфляції в сумі 457 234 грн. за прострочення  виконання грошового зобов’язання  в період з 17.04.2005 року по 12.07.2007  року  та три проценти річних  в сумі  157 477 грн. 91 коп. за  цей же період.

Правомірною та обгрунтованою  є також вимога позивача про стягнення із відповідача неустойки, яка  відповідно до умови пункту 11.4. договору є пенею і повинна сплачуватися замовником за кожний день прострочки оплати вартості виконаних робіт. Однак, розрахунок неустойки виконаний позивачем невірно,  оскільки позивач провів розрахунок, виходячи із розміру,  вказаного у пункті 11.4. договору –0,5 % вартості виконаних робіт,   в той час , як  відповідно до статті 3 Закону України від 22.11.1996 року “Про відповідальність за невиконання грошового зобов’язання” (діючого  на даний час без змін)  розмір пені за невиконання грошового зобов’язання  повинен обмежуватися подвійною обліковою ставкою НБУ, яка діяла в період, за який розраховується пеня.  Крім цього, пеня (як і штраф, неустойка) за прострочення  сплати коштів за виконані роботи може нараховуватися лише за один рік,  виходячи із  встановленої статтею 258 ЦК України спеціальної  позовної давності  в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).   Таким чином,  належна до стягнення із відповідача пеня складає  413 629 грн. 09 коп.

Суд вважає обгрунтованою та правомірною вимогу  позивача про розірвання договору, з огляду на наступне.

В пункті 9 Прикінцевих та перехідних  положень Цивільного кодексу України, прийнятого 16.01.2003р., вказано,  що до договорів,  які були укладені до 1 січня 2004 року  і продовжують діяти після  набрання чинності Цивільним кодексом України,  застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав,  порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Згідно статті 206  Господарського кодексу України господарське зобов’язання може бути  розірвано сторонами відповідно до правил, встановлених статтею 188 цього Кодексу. Згідно статті 188 ГК України розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються,  якщо інше не передбачено законом або договором.  Тобто,  договір може бути розірваний за взаємною згодою сторін або рішенням суду.

В частині 2 статті 651 Цивільного Кодексу України  вказано,  що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках,  встановлених договором або законом.

З огляду на викладене, суд вважає, що заявлена позивачем вимога відповідає його праву, встановленому законом, ним доведено наявність істотних недоліків у замовника, вимога позивача про розірвання договору направлялася відповідачу і представники відповідача у судовому засіданні не заперечили проти розірвання договору, доводи позивача не спростовані відповідачем, тому вимога  про розірвання договору  № 1 від 31.03.2003 року підлягає задоволенню.

На підставі статті 49 ГПК України із відповідача підлягають відшкодуванню  позивачу понесені ним витрати  на сплату державного мита в сумі 25 585 грн.,  118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Виходячи з викладеного, керуючись статтями  49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.  Позов задовольнити частково.

2.  Розірвати  договір № 1 від 31 березня 2003 року, укладений  управлінням  капітального будівництва Черкаської обласної державної адміністрації  та закритим акціонерним товариством “Рось”.

3. Стягнути із управління  капітального будівництва Черкаської обласної державної адміністрації  (18000, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 223, ідентифікаційний код 04014217) на користь закритого акціонерного товариства “Рось” (18029, м. Черкаси, вул.30 років Перемоги, 70, ідентифікаційний код 14187396):   2 350 897 грн. 20 коп. боргу,  457 234 грн. інфляційних, 157 477 грн. 91 коп. три проценти річних,  413 629 грн. 09 коп. пені,  25 585 грн. витрат на сплату державного мита,  118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4.  В решті позову  відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського міжобласного апеляційного господарського суду.

Судді                                                                                           А.Д.Пащенко

Н.М.Курченко

І.А.Анісімов