ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

14.09.07р.

Справа № А9/144-07

За позовом  Управління Пенсійного фонду України в Нікопольському районі             Дніпропетровської області,  м.Нікополь Дніпропетровської області

до   Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних

випадків на виробництві та професійних захворювань України

в м.Нікополі Дніпропетровської області, м.Нікополь Дніпропетровської області

про зобов"язання до прийняття до заліку суми 4737 грн. 96 коп.

Суддя  Подобед І.М.

Представники сторін:

Від позивача - Хвостова І.В. - ю/к, довіреність № 10323/06-33 від 29.12.06р.

Від відповідача - Ткачук Ю.А. - юрист, довіреність № 1 від 22.01.07р.

СУТЬ СПОРУ:

Управління Пенсійного фонду України в Нікопольському районі Дніпропетровської області звернулось у червні 2007 року із позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Нікополі Дніпропетровської області, в якому просить господарський суд зобов’язати відповідача прийняти до заліку суму 4737,96 грн. витрат позивача за період 01.01.05р. по 31.01.07р., пов’язаних з виплатою громадянину Степаненко П.М. пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Відповідач позов не визнає. Вказує у запереченнях на позов, що нещасний випадок із громадянином Степаненко П.М. стався поза межами України, а ФССНВУ, згідно до чинного законодавства, здійснює відшкодування виплачених сум тільки в межах України. Вказує також, що відповідно до встановленого порядку передбачено  здійснення відповідних розрахунків на централізованому рівні між ФССНВУ та ПФУ тобто Відділення виконавчої дирекції в м. Нікополі не є належним відповідачем. Вважає, що адміністративний позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України. Посилається на роз’яснення Міністерства юстиції України та Головного науково-експертного управління Апарату Верховної Ради України, які вказують на те, що підстави для відшкодування ФССНВУ виплачених ПФУ пенсій по інвалідності  внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання громадян, які травмовані на території іншої держави –відсутні.

12.09.07р. Позивач доповнив позовні вимоги поясненнями, в яких вказав, що Відповідачу були надані всі документи відповідно до вимог ст. 35 Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, для проведення відшкодування, обґрунтованість якого встановлена також згідно рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2005р. у справі №3/42.  Вважає, що згідно рішення Конституційного суду України від 12.07.2000р. №9-рп 2000, положення частини першої статті 7 Закону України „Про міжнародні договори України” від 22.12.1993р. визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), тобто ухвалення спеціального закону про ратифікацію Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць СНД  в галузі пенсійного забезпечення  від 13.03.1992р. не потребується. Вказує також, згідно діючого порядку відшкодування витрат акт щомісячної звірки витрат є підставою для узагальнення та узгодження Головним управлінням ПФУ та Управлінням виконавчої дирекції ФССНВУ відповідної довідки, яка в свою чергу є підставою для перерахування коштів на централізованому рівні. Вважає посилання Відповідача на позицію Верховного Суду України у постанові від 20.03.07р. безпідставними, так як дані пропозиції носять рекомендований, а не обов’язковий характер, а представлені копії цих документів не засвідчені в установленому законом порядку, представлені із неофіційного видання, тому як наслідок відповідач не несе ніякої відповідальності за їх достовірність. Зазначає, що вимоги про зобов’язання прийняти до заліку витрати, що підлягають відшкодуванню, відповідають вимогам змісту п.п. 2 і 3 ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства України та є правом Позивача вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод. Просить суд визнати поважними причини недотримання річного терміну та поновити процесуальний строк для звернення до адміністративного суду із цим позовом, посилаючись на те, що частина зобов’язань виникла ще в період дії Цивільного кодексу України із загальною тривалістю позовної давності у три роки і її обмеження строком в один рік суттєво порушує право на захист. Посилається також на положення ст. 268 Цивільного кодексу України, яка встановлює вимоги, на які не поширюється позовна давність. Вказує, що згідно рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2005р. №3/42 підлягають відшкодуванню ФССНВУ на користь ПФУ витрати по виплатах пенсій громадянину Степаненко П.М. за період з 01.02.2003р. по 31.12.2004р. на суму 3417,93 грн., що це рішення було оскаржено в апеляційному, а потім в касаційному порядку, тому Позивач чекав вирішення названої справи, розгляд якої закінчився лише у серпні 2007 року, для остаточного підтвердження обґрунтованості своїх вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, суд –

ВСТАНОВИВ:

Під час виконання своїх трудових обов’язків Степаненко Петро Митрофанович, який працював в радгоспі Вороніно Биховського району Могильовської області одержав виробничу травму, що підтверджується актом форми Н-1 від 17.06.1974р., в якому встановлено вину підприємства у нещасному випадку.

Внаслідок отриманої виробничої травми потерпілого Степаненко П. М. визнано інвалідом ІІІ групи та призначено йому пенсію по інвалідності.

Протягом з 01.01.05р. по 31.01.07р. Управлінням Пенсійного фонду України в Нікопольському районі Дніпропетровської області (далі –Позивач), який зобов”язаний проводити виплату пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв’язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, громадянину Степаненко П.М. була виплачена пенсія та понесені витрати на її доставку в загальному розмірі 4737,96 грн., що підтверджується відповідними розрахунками Позивача, які є в матеріалах справи.

Статті 21, 28 Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності”, передбачають обов’язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров’я або у разі його смерті при настанні страхового випадку, виплачуючи особам, які перебували на його утриманні пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій, у зв’язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Позивач надавав Відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Нікополі Дніпропетровської області (далі –Відповідач) щомісячно списки для проведення розрахунків, але сума заборгованості по виплаті пенсій не була прийнята Відповідачем до заліку із посиланням на те, що отримана громадянином Степаненко П.М. травма під час його праці в Білорусії (державі СНД), а тому пенсія (страхові виплати) повинні отримуватися за рахунок коштів країни, на території якої було отримано трудове каліцтво.

З урахуванням встановлених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 4 Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” передбачено, що якщо міжнародним договором України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством про страхування від нещасного випадку, то застосовуються норми міжнародного договору.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення” від 13.03.1992 року встановлено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Статтями 3 та 5 цієї Угоди встановлено, що усі витрати, пов’язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення, а дія цієї Угоди поширюється на  всі види  пенсійного забезпечення громадян, які встановлені  або будуть встановлені законодавством держав –учасниць Угоди.

Згідно ст. 1 Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” і ст. 85 Закону України ”Про пенсійне забезпечення”, страхові внески громадян, які отримали інвалідність на підприємствах країн  Співдружності Незалежних Держав, підлягають виплаті по місцю їх проживання, а витрати Пенсійного Фонду України по виплаті цих пенсій підлягають відшкодуванню Фондом соціального страхування України.

Механізм відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, визначено Порядком відшкодування витрат (далі –Порядок), який затверджено постановою правління Пенсійного фонду, правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків від 04.03.2003 № 5-4/4 і зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.05.2003 за № 376/7697.

В основу цього механізму покладено щомісячне проведення органами Пенсійного фонду з відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків в районах та містах обласного значення звірок витрат на відповідні виплати до 10 числа, наступного за звітним (пункт 5 Порядку). Акти цих звірок подаються головним управлінням Пенсійного фонду та управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, які узагальнюють і узгоджують довідку про відшкодування відповідних витрат та до 20 числа, наступного за звітним, подають її Пенсійному фонду та Фонду страхування від нещасних випадків (пункт 6 Порядку).  Зазначена довідка є підставою для перерахування Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідних коштів Пенсійному фонду до 25 числа місяця, наступного за звітним (пункт 7 Порядку).

Таким чином, у зазначеному Порядку передбачено здійснення відповідних розрахунків на централізованому рівні, тобто між Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України і Пенсійним фондом.

Відповідно до статті 55 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, спірні питання з приводу нарахування страхових внесків і пені, стягнення недоїмки, неприйняття до заліку витрат в рахунок страхових внесків та з інших питань тощо, вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Як вбачається із матеріалів справи, Позивач звернувся до адміністративного суду 19.06.07р., тобто із пропуском річного строку, встановленого ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, щодо відшкодування грошових коштів на виплату та доставку пенсії громадянину Степаненко П.М., що були сплачені за період з 01.01.05р. по 01.06.06р.

Частиною 2 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку встановленому цим Кодексом.

Згідно Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що цей Кодекс набирає чинності з 1 вересня 2005 року за винятком, встановленим пунктом 2 цього розділу. Водночас Прикінцеві та перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України не встановлюють правил про застосування строку звернення до суду, встановленого ст. 99 цього Кодексу, внаслідок чого права Позивача на звернення до суду суттєво обмежено, оскільки відповідно до положень ст. 257 Цивільного кодексу України, була встановлена загальна позовна давність у три роки.

З урахуванням цих обставин суд вважає за необхідне визнати поважною причину пропуску Позивачем  строку звернення до суду і вирішити цю справу по суті.

Решта доводів Відповідача відхиляються судом з тих підстав, що згідно рішення Конституційного Суду України від 12.07.2000р. №9-рп 2000 положення частини першої статті 7 Закону України „Про міжнародні договори України від 22.12.1993р. визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), тобто ухвалення спеціального Закону про ратифікацію Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. не потребується.

Відповідно до вищевказаного Порядку відшкодування перерахування грошових коштів здійснюється на централізованому рівні, чому перешкоджають неправомірні дії Відповідача, який безпідставно відмовив Позивачу у прийнятті до заліку зазначених грошових коштів. За таких умов саме Позивач наділений правом на звернення до суду за захистом свого порушеного права і обраний ним спосіб захисту порушеного права, узгоджується із приписами п.2 ч.3 ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності та вирішує справи на підставі Конституції та Законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною  Радою України. Отже суд не може посилатись на роз’яснення будь-яких державних органів, які не є нормативно-правовими актами.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених обставин, із яких вбачається що Відповідач в порушення вищевказаних положень чинного законодавства не прийняв до заліку суму 4737 грн. 96 коп. понесених Позивачем за період з 01.01.05р. по 31.01.07р. витрат на виплату пенсії громадянину Степаненко П.М., позовні вимоги Позивача до Відповідача про зобов’язання Відповідача виконати такі дії є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Судові витрати у справі, сплату яких позивач не здійснював, з відповідача не стягуються, відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 5, 7-12, 19, 69-71, 87, 163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити Управлінню Пенсійного фонду України в Нікопольському районі Дніпропетровської області строк звернення до адміністративного суду.

Позов задовольнити.

Зобов’язати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Нікополі Дніпропетровської області прийняти до заліку суму 4737 грн. 96 коп. витрат Управління Пенсійного фонду України в Нікопольському районі Дніпропетровської області за період з 01.01.05р. по 31.01.07р., пов’язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві громадянину Степаненко Петру Митрофановичу.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

І.М. Подобед

Повний текст постанови підписано – 15.10.07р.