ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.10.07 р.                                                                               Справа № 11/230

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Л.Ф.Чернота

при секретарі судового засідання Острополець В.С.

За участю представників:

від позивача: Шахова А.О. – за довіреністю

від відповідача: Десятерик В.І. – за довіреністю

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Державного підприємства “Донецька залізниця” м.Донецьк

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства „Вугільна компанія „Шахта Красноармійська-Західна № 1” м.Красноармійськ, Донецької області

про стягнення  5359,44грн.

У судовому засіданні оголошено

перерву з 01.10.07р. по 02.10.07р.

згідно до ст.77 ГПК України

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Державне підприємство “Донецька залізниця” м.Донецьк, звернувся до господарського суду з вимогою стягнути з відповідача, Відкритого акціонерного товариства „Вугільна компанія „Шахта Красноармійська-Західна № 1” м.Красноармійськ, Донецької області, суму заборгованості в розмірі  5359,44грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на копії накопичувальних карток із зауваженнями, розрахунок ціни позову, витяг з „Типового технологічного процесу роботи товарної контори” та інше.

Через канцелярію суду з супровідним листом від 14.09.07р. за № 272 позивач надав до суду копію договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 14.12.05р. за № 514, укладеного з відповідачем.

12.09.2007р. Відповідач надав через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв’язку з неможливістю присутності представника у судовому засіданні.

Відповідач надав через канцелярію суду заперечення на позовну заяву від 27.09.07р.,              в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у запереченнях.

Представників сторін було ознайомлено з правами та обов’язками у відповідності із ст.22 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Справа слуханням була відкладена, згідно ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив, що 14.12.2005р. між сторонами був укладений договір за № 514 від 14.12.05р. з протоколом розбіжностей (надалі – Договір), згідно п.1.1. якого визначено, що предметом Договору є надання Залізницею Вантажовласнику послуг, пов’язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за               ці послуги.

За вказаним Договором (п.2.2., п.2.3.) Залізниця зобов’язується приймати до перевезення вантажі Вантажовласника, для чого подавати під навантаження вагони (контейнери), згідно із затвердженими планами і заявками Вантажовласника та надати Вантажовласнику, на підставі письмової заяви Вантажовласника, додаткові послуги, пов’язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатку до цього договору. Залізниця зобов’язується здійснювати розрахунки безготівкові та готівкою з Вантажовласником за перевезення вантажів і надані додаткові послуги, згідно з діючими тарифами, вести облік нарахованих і сплачених сум та надавати Вантажовласнику відповідні розрахункові документи через станцію Удачная, Чумаково, Красноармейськ.

Відповідно до п.7.5 Договір укладено терміном до 31 грудня 2006р. Кожна сторона має право розірвати Договір до закінчення терміну його дії з попереднім повідомленням іншої сторони не менше ніж за десять днів.

Пунктом 7.4 Договору передбачено, що усі зміни й доповнення до цього договору оформлюються в письмовій формі, підписуються сторонами і стають невід’ємною частиною договору після підписання.

14.12.05р. між сторонами були підписані Додаткові угоди №№ 1, 3, 4 з протоколами розбіжностей, № 2 та № 5. Також  27.12.06р. та 20.02.07р. сторонами підписані додаткові угоди № 1 від 27.12.2006р. та № 2 від 20.02.2007р.

Додатковою угодою № 1  від 27.12.2006р. строк дії договору продовжено сторонами до 31.12.2007р.

В додатковій угоді № 4 до Договору було визначено перелік послуг за виконання експедиторських операцій, які надаються згідно „Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України”. В пункті 3 таблиці додаткової угоди зазначалось, що вартість отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу складає 0,60грн. Зазначена Додаткова угода № 4 підписана з протоколом розбіжностей.

Відповідно до протоколу розбіжностей Відповідач запропонував п.3 Додаткової угоди № 4 виключити з її змісту, підставами для нарахування визначених послуг вважати договір та план перевезень, ф.ГУ-12. Однак, протокол узгодження розбіжностей не був підписаний між сторонами.

Згідно ст.23 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. № 457, відправники повинні подати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Відповідно до п.1.6 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України  від 21.11.2000р.  № 644, оформлені  відправником перевізні документи перевіряються і візуються начальником станції або уповноваженим ним працівником станції. Перевіркою встановлюються: наявність плану (дозволу) на перевезення, відсутність заборон і обмежень у даному напрямку перевезення, платоспроможність вантажовідправника, правильність заповнення бланків перевізних документів відповідно до цих Правил, наявність необхідних додаткових супровідних документів та дозволів на відправлення вантажу (митних, карантинних, санітарних та інших контролюючих органів). Візування здійснюється після зазначеної перевірки і передує укладанню договору перевезення.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно накопичувальних карток за період з січня по червень 2007р. позивач нарахував відповідачу збір за виконання експедиторської операції у вигляді отримання від станції дозволу (візи) на ввіз та навантаження вантажу на суму 5359,44грн., в т.ч. ПДВ 893,24грн. На зазначених накопичувальних картках є зауваження відповідача “с начисленной суммой сбора за получение от станции разрешения (визы) на ввоз и погрузку груза не согласен” з посиланням на ст.ст.17, 18, 22 Статуту залізниць України, Правила перевезення вантажів.

Стаття 307 Господарського кодексу України встановлює, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб’єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, порядок укладання яких встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або Правилами перевезень.

Пункт 62 Статуту залізниць України,  який трансформується з Правилами розрахунків за перевезення вантажів, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, встановив, що належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситись готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Пункт 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів (розділ 11 Правил перевезень вантажів) встановив, що отримані гроші ТехПД залізниця заносить на особовий рахунок платника і списує їх з рахунку в міру надходження розрахункових документів за здійснені перевезення і надані послуги.

Списування грошей з рахунку проводиться на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами і контейнерами.

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і платника.

Ст.8  „Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення” від 01.11.51р. (СМГС), яка визначає правила прийому вантажу до перевезення при міжнародних перевезеннях, у параграфі 7 зазначає, що в іншому прийом та відправлення вантажів здійснюється у відповідності з внутрішніми правилами, що діють на залізниці відправлення.

Згідно роз’яснень Президії Вищого господарського суду України за № 04-5/601 від 29.05.2002р. “Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею” визначено, що додаткові операції, пов’язані з перевезенням вантажів (завантаження,  розвантаження,  зважування, експедирування тощо), здійснюються залізницею на підставі окремих договорів, відповідно до частини другої ст.22 Статуту залізниць України та пунктами 8 і 9 Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, пунктом 1.3 Правил  перевезення вантажів навалом і насипом.

В тарифному керівництві № 1 “отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу” зазначено у розділі додаткових операцій, як експедиторська послуга.

Згідно протоколу розбіжностей Відповідач запропонував п.3 Додаткової угоди № 4 щодо надання послуги з отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу виключити з її змісту, підставами для нарахування визначених послуг вважати договір та план перевезень, ф.ГУ-12.

Відповідно до ч.7 ст.181 Господарського кодексу України якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов’язковим для сторін на підставі закону, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції   другої сторони вважаються прийнятими.

Зважаючи на той факт, що протокол узгодження розбіжностей не був узгоджений та підписаний між сторонами, відповідно до вимог ст.181 Господарського кодексу України, пропозиції Відповідача вважаються прийнятими.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.193 ГК України суб’єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

За вказаних обставин, позовні вимоги щодо стягнення суми 5359,44грн. не підлягають задоволенню.

Господарські витрати підлягають розподілу в порядку, що передбачений ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.5, 11, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст.181, 193 Господарського кодексу України, Статутом залізниць України, на підставі ст.ст.42, 43, 22, 33, 36, 43, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський  суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог – відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                         Чернота Л.Ф.