ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

25.06.07                                                                                           Справа №  17/196-07

За позовом  Приватного підприємства "Перевізник"

до                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Трипілля-Агро"

про                стягнення 18 140,79 грн.

Суддя  Суховий В.Г.

Представники:

позивача:         Гурба М.В.;

відповідача:    не з’явився.

СУТЬ СПОРУ:

В провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа              № 17/196-07 за позовом Приватного підприємства "Перевізник" (далі - Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трипілля-Агро" (далі - Відповідач) про стягнення 18 140,79 грн. заборгованості, з яких 14 870 грн. –основний борг, 1 655,26 грн. –пеня, 1 323,43 грн. - інфляційні та 292,10 грн. –3% річних.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем своїх зобов’язань по Договору купівлі-продажу від 27.07.2006р. щодо оплати отриманого товару (агрегат АКШ - 3,6).

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.05.2007р. порушено провадження у справі № 17/196-07 та призначено до розгляду на 25.06.2007р.

В судовому засіданні 25.06.2007р. представник позивача позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач свого представника в судове засідання 25.06.2007р. не направив, про причини неявки суд не повідомив, витребувані документи суду не надав, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином ухвалою господарського суду про порушення провадження у справі від 21.05.2007р. за адресою: (08722, Київська обл.,  Обухівський район, с. Трипілля, вул. Дружби, 6), що підтверджується повідомленням про вручення від 15.06.2007р. № 05799820.

Таким чином відповідач вважається належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо  відзив  на  позовну  заяву  і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд в с т а н о в и в:

27 липня 2006р. між Приватним підприємством "Перевізник" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трипілля-Агро" було укладено Договір купівлі-продажу (далі Договір). Відповідно до умов Договору (п. 1.1) предметом даного договору є купівля-продаж товарів.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.6 Договору найменування товарів: агрегат АКШ –3,6 в кількості 1 шт. Загальна сума поставки: двадцять дев’ять тисяч сімсот сорок грн.

Відповідно до п. 3.1 Договору сторона 2. (Товариство з обмеженою відповідальністю "Трипілля-Агро") зобов’язується провести оплату за отриманий товар в сумі: 29 740 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок сторони 1. (Приватне підприємство "Перевізник") – 14 870 грн., а залишкову вартість 50% - 14 870 грн. проплатити на протязі 30 к. д. з моменту підписання договору.

Отже зазначений Договір є підставою для виникнення у його сторін зобов’язань.

На підставі Договору купівлі-продажу від 27.07.2006р. позивач продав, а відповідач купив за довіреністю серія ЯМВ № 206844 від 31.07.2006р. товар (агрегат АКШ –3,6) в кількості 1 шт. на загальну суму –29 740 грн., що підтверджується накладною № 80 від 02.08.2006р., яка підписана сторонами Договору та засвідчена їх печатками (належним чином завірені копії в матеріалах справи).

Відповідач за отриманий товар розрахувався частково, а саме сплатив позивачу 14 870 грн., що підтверджується випискою з банку за 27.07.2006р. (копія в матеріалах справи).

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий товар згідно з Договором купівлі-продажу від 27.07.2006р. станом на 25.06.2007р. (день слухання справи)  становить –14 870 грн. (29 740 грн. –14 870 грн.).

Згідно зі статтею 173 ГК України господарським визнається зобов’язання, що виникає між суб’єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб’єкт (зобов’язана сторона, у тому числі боржник) зобов’язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб’єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб’єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

За змістом положень частини першої та частини сьомої статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача  заборгованості за одержаний товар за Договором купівлі-продажу від 27.07.2006р. в сумі 14 870 грн. є обґрунтованими, документально підтверджуються, тому підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Тому господарський суд задовольняє позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 1 323,43 грн. - інфляційних та 292,10 грн. –3% річних.

Згідно з ч.2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб’єкт господарювання за порушення господарського зобов’язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч.1. ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання згідно з ч.2 ст. 217 та ч.1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч.6 ст. 231 ГК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 3.2 Договору за прострочення оплати замовник сплачує пеню в розмірі 0,5 % від суми боргу за кожен день прострочки.

Судом встановлено, що поданий позивачем розрахунок пені згідно з Договором купівлі-продажу від 27.07.2006р. не можна вважати обґрунтованим, оскільки він здійснений з 28.08.2006р. по 23.04.2007р., що не враховує вимог п. 6 ст. 232 ГК України щодо терміну нарахування пені (шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано).

Згідно з розрахунком господарського суду Київської області пеню необхідно обраховувати з 28.08.2006р. по 27. 02.2007р. включно, що складає - 1274,33 грн. (14 870 грн. –борг X 2 X 8.5 % - розмір облікової ставки НБУ:100:365 - кількість днів в році X 184 –кількість прострочених днів ).

Тому господарський суд частково задовольняє позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені у розмірі –1274,33 грн.

На підставі ст. 49 ГПК України судові (господарські) витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трипілля-Агро" (код 32152863) на користь Приватного підприємства "Перевізник" (код 32116558) 14 870 грн. - основного боргу, 1274,33 грн. –пені, 1 323,43 грн. –інфляційних та 292,10 грн. - 3% річних, а також судові витрати: держмито у розмірі 178,17 грн. та  115,52 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

3.          В частині позову про стягнення 380,93 грн. пені відмовити.

Суддя                                                                                          Суховий В. Г.