ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 липня 2007 р.

№ 18/301в

Вищий  господарський
суд  України  у
складі  колегії  суддів:

головуючого

Подоляк О.А.

суддів :

Козир Т.П., Мележик Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

ВАТ “Донецький завод по ремонту
транспортного устаткування”

на  постанову

від 10.04.2007 р. Донецького  апеляційного господарського суду

у
справі

№ 18/301в

за  позовом

ВАТ “Донецький завод по ремонту
транспортного устаткування” (надалі -Завод)

до

Приватного підприємця ОСОБА_1.
(надалі -Підприємець)

треті особи без самостійних вимог
на предмет
спору

Першотравнева районна
державна  адміністрація; ВАТ
спеціалізоване ремонтно-будівельне та монтажно-налагоджувальне
підприємство  “Донецьккомунекологія”

про

зобов'язання вчинити дії

за участю представників:

від позивача

-
не з'явились

від відповідача

-
не з'явились

від третіх осіб

-
не з'явились

В С Т А Н О В
И В:

В липні 2004 р. Завод звернувся до
суду з позовом до Підприємця про зобов'язання звільнити належний позивачу
об'єкт права власності -територію з твердим покриттям, загальною площею 0,0547
га, яка розташована у АДРЕСА_1, Першотравневого району.

В процесі розгляду справи позивач
неодноразово змінював позовні вимоги. За наслідком подання заяви № 1/01-314 від
27.10.2005 р. позивач просив суд зобов'язати відповідача відновити асфальтове
покриття на базі відпочинку “ІНФОРМАЦІЯ_1” (т. 2, а. с. 87-88).

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 13.02.2007 р. (судді: Мєзєнцев Є.І., Склярук О.І.,
Морщагіна Н.С.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 10.04.2007 р. (судді: Скакун О.А., Колядко Т.М.,
Мирошниченко С.В.), в позові відмовлено з підстав неправомірності та
необґрунтованості пред'явлених вимог.

Не погоджуючись з постановою, Завод
звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій
просить рішення і постанову скасувати та прийняти нове рішення про задоволення
позову, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм
матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами
норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого
господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судами, 25.06.2003 р. між ВАТ спеціалізованим
ремонтно-будівельним та монтажно-налагоджувальним підприємством
“Донецьккомунекологія” (продавець) та Заводом (покупець) укладено договір
купівлі-продажу території з твердим покриттям, відповідно до умов якого Завод
придбав територію з твердим покриттям (дороги, проїзди, тротуари, залізничні
шляхи) під умовним позначенням А18 та 39 під кодом контуру 86.5, загальною площею
2102,99 м2, яка розташована в АДРЕСА_1 Першотравневого району
Донецької області.

В свою чергу, 04.12.2003 р. між
Першотравневою районною державною адміністрацією (орендодавець) та Підприємцем
(орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець
передав, а орендар прийняв строком на 20 років у платне користування земельну
ділянку площею 0,0547 га, що розташована в АДРЕСА_1 Першотравневого району.
Державна реєстрація договору оренди відповідно до вимог ст. 18 Закону України
“Про оренду землі” здійснена 11.06.2004 р. Згідно розділу 2 цього договору
Підприємець отримав земельну ділянку для будівництва торгівельного комплексу.

Судами встановлено, що земельна
ділянка, якою користується Підприємець, частково розташована під належним Заводу
покриттям. Однак, позивачем не доведено факт, що пошкодження його майна
трапилось з вини відповідача. Суди врахували, що договір купівлі-продажу
території з твердим покриттям від 25.06.2003 р. не є доказом, що підтверджує
право позивача на земельну ділянку, на якій розташовано об'єкт, і позивачем не
доведено, що зазначене покриття є об'єктом нерухомості, яке пов'язане із
земельною ділянкою відповідним нерозривним фундаментом, а його переміщення
призведе до зміни його призначення. В свою чергу, право користування земельною
ділянкою набуте Підприємцем на законних підставах, правомірність яких не була
оскаржена позивачем у судовому порядку.

Суди підставно прийняли до уваги,
що предметом позову в даній справі є вимога про відшкодування шкоди, завданої
майну позивача, а саме відновлення пошкодженого асфальтного покриття.

Матеріали справи свідчать про те,
що вирішуючи спір, пов'язаний з відшкодуванням шкоди, суди вірно розподілили
між сторонами обов'язок доказування, правильно визначивши, які юридичні факти
повинен довести позивач або відповідач.

За загальними правилами судового
процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33 ГПК України).

Виходячи з цього, позивач повинен
був довести, зокрема, наявність шкоди і неправомірної  поведінки
відповідача,  безпосередній  причинний
зв'язок  між  правопорушенням та заподіянням шкоди.

Приймаючи рішення та постанову суди
взяли до уваги відсутність всіх елементів складу цивільного правопорушення, як
необхідної умови для задоволення позову у даній справі.

Висновки судів відповідають
фактичним обставинам та наявним матеріалам
справи,  нормам  матеріального
і  процесуального  права,
є законними та обґрунтованими.

Відповідно до п. 1 ст. 1119
ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має
право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без
задоволення.

Касаційна скарга залишається без
задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду
прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Перевіривши у відповідності до ч. 2
ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного
господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суди в порядку
ст. ст. 43, 47, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і
об'єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності;
дослідили подані сторонами в обґрунтування
своїх  вимог  і
заперечень докази;  належним  чином
проаналізували відносини сторін.

На підставі встановлених фактичних
обставин місцевим господарським судом з'ясовано дійсні права і обов'язки
сторін, правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні
правовідносини, обґрунтовано відмовлено в позові.

В свою чергу, суд апеляційної
інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, повторно розглядаючи справу,
повно з'ясував обставини, які мали значення для правильного розгляду поданої
апеляційної скарги. Висновки апеляційного суду ґрунтуються на доказах,
наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства.
Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає
положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами
та доповненнями.

Посилання оскаржувача на інші
обставини не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення ст. 1117
ГПК України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Твердження оскаржувача про
порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм
матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого
підтвердження, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та
обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115,
1117, 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ВАТ “Донецький
завод по ремонту транспортного устаткування” залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 10.04.2007 р. у справі № 18/301в залишити без змін.

Головуючий, суддя
О. Подоляк

С у д д і:
Т. Козир

Н. Мележик