ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"21" серпня 2007 р.
Справа № 6/68-12А.

Господарський суд Волинської області у складі  головуючої судді, заступника голови господарського суду Волинської області  Пахолюк В.А., при секретарі Дем’як В.М. за участю представників сторін:

Позивача Логвінова  А.Є. головного лікаря;

Відповідача : Чабарая Р.В. –головного спеціаліста-юрисконсульта дов. від 29.05.2007р., Вихор О.О. –заступника начальника дов. від 29.05.2007р., Романюк Т.В. –головного спеціаліста дов. № 01-12/558 від 02.07.2007р.

розглянувши справу

За позовом  Ківерцівської  районної санітарно-епідеміологічної станції

До відповідача Державної інспекції з контролю за цінами у Волинській області

Про скасування рішення  № 21-К від 04.12.2006р.

В судовому засіданні з 20.08.2007р. до 21.08.2007р. до 14.00 год. було оголошено перерву для поданя сторонами додаткових доказів  у справі.

Встановив:

Позивач –Ківерцівська  районна санітарно-епідеміологічна станція звернулась із позовом до Державної інспекції з контролю за цінами у Волинській області  про рішення № 21-К Державної  інспекції з контролю за цінами у Волинській області від  04.12.2006р.  про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін як таке , що суперечить закону.

В підтвердження позовних вимог, позивач посилається на те, що Ківерцівська районна санітарно-епідеміологічна станція у період з 01.11.2005р. по 31.05.2006р. надавала платні послуги за тарифами, які сформовані відповідно до Постанови КМУ України від 27.08.2003р. № 1351.

При формуванні ціни  на підставі п.7.1.ст.7 та п.п.6.1.1. ст. 6 Закону України від 03.04.1997р. № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість»додано  податок на додану вартість, який становить 20 % бази оподаткування.

20 % ПДВ у ціні на послуги це не є націнка, як стверджує Державна інспекція з контролю за цінами, а це є податок, який  є обов’язковий  для включення при формуванні цін.

При цьому позивач   звертає увагу на те, що  Державна податкова інспекція України листом від 15.09.2003р. № 8101/5/15-2416, який  має силу нормативного акта (на підставі Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»,«Про державну податкову службу в Україні», наказу ДПА України від 12.04.2003р. № 176 «Про затвердження порядку надання  роз’яснень окремих положень податкового законодавства») та  Державна санітарно-епідеміологічна служба України Міністерства охорони здоров’я України листом № 05-20/143 від 09.02.2005р.

повідомили, що : «враховуючи, що тарифи ( прейскуранти) на роботи, що виконуються та  надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби, затверджені Постановою КМУ від 27.08.2003р. № 1351 без урахування податку на додану вартість, тому при здісненні зазначених операцій до ціни необхідно додавати цей податок».

Відповідач - Державна інспекція з контролю за цінами у Волинській області   позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що  відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів тарифів на послуги, що надаються за плату закладами санітарно-епідеміологічної служби, податок на додану вартість в розмірі 20 % окремим рядком понад тариф не  виділено. Таким чином, вказаний податок було включено до складу тарифів ( тариф визначався з урахуванням податку на додану вартість).

Крім того, вважає, що  в період з 11.05.2006р. по 31.05.2006р.  відповідач неправомірно застосовував  вільні ціни , оскільки застосовував тарифи, які були відмінені постановою КМУ від  11 .05.2006р. № 662.

В судове засідання  сторони подали письмове клопотання про  розгляд справи  по суті у даному судовому засіданні відповідно до п.3 ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників  позивача, відповідача  судом встановлено.

З 24.10.2006р. по 02.11.2006р. у  Ківерцівській санітарно-епідеміологічній станції  головним держінспектором Яскевич Н.Ю. на підставі посвідчення

№ 213 від 24.10.2006., виданого  Державною інспекцією з контролю за цінами у Волинській області було проведено перевірку  з питання додержання державної дисципліни цін.

04.12.2006р. Державна  інспекція з контролю за цінами у Волинській області   за результатами перевірки Ківерцівської районної санітарно-епідеміологічної станції  прийняла рішення «Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін». Даним рішенням постановлено вилучити у  Ківерцівської районної санітарно-епідеміологічної станції  2735 грн.28 коп.  в доход державного бюджету  та стягнуто штраф у сумі 5470 грн.56 коп.

Підставою для прийняття такого рішення  стало те, що у період з 01.1.2005р. по 30.01.2006р. при нарахуванні плати за надані платні послуги до фіксованих розмірів тарифів,  нараховувались непередбачені законодавством націнки в розмірі 20 % ( неправомірно застосовувались вільні ціни у період дії регульованих).Внаслідок чого із споживачів понад установлені тарифи безпідставно отримано кошти у сумі 2674,08 грн.

Крім того, у  період з 11.05.06р. по 31.05.2006р. неправомірно застосовувались вільні ціни у період дії регульованих ( застосовувались тарифи, які відмінені постановою КМУ від 11.05.2006р. № 662).Необґрунтовано одержана виручка у сумі 61,20 грн.

Всього  необґрунтовано одержана виручка в результаті порушення п.п.1-27,128-208,478-607, затверджених постановою КМУ від 27.08.2003р. № 1351 «Про затвердження тарифів на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами санітарно-епідеміологічної служби»,п.п.1-256, затверджених постановою КМУ від 11.05.06р. № 662 «Про внесення змін до постанови КМУ від 15.10.2002р. № 1544 і від 27.08.2003р. № 1351»в сумі 2735,28 грн.

За  вказані порушення на підставі  ст.14 Закону України «Про ціни і ціноутворення»та ч.15 ст.2 Закону України «Про державний бюджет України на 2006р.» до відповідача  застосовано адміністративно-господарську санкцію у вигляді вилучення  отриманої виручки  в результаті порушення державної дисципліни цін  в доход  державного бюджету та  стягнуто штраф.

Між тим,  в силу п.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства  України – у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства  та ( або)  визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов’язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв’язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації ( Роз’яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 року № 01-5/35 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів” з послідуючими змінами та доповненнями внесеними  Роз’ясненнями та рекомендаціями Президії Вищого господарського суду України).

Предметом   оскаржуваного рішення  є застосування до  суб’єкта господарювання адміністративно-господарських санкцій.

Види адміністративно-господарських санкцій , порядок їх застосування  та  підстави оскарження  визначено ст.ст.238-241,249 Господарського кодексу України.

Підставою для  застосування  санкції  є вчинення учасником  господарських відносин правопорушення ( ст.218 Господарського кодексу України). Під правопорушенням, розуміється порушення учасником господарських відносин норм законів ( підзаконних нормативних актів), що регулюють господарські відносини, в тому числі і додержання державної дисципліни цін.

Між тим, із матеріалів справи та пояснень представників сторін в діях Ківерцівської санітарно-епідеміологічної станції  порушень державної дисципліни цін не вбачається.

Ківерцівська санітарно-епідеміологічна станція  у перевіряємому періоді   при наданні послуг за плату  застосовувала регульовані тарифи, визначення яких  закріплено у ст.191 Господарського кодексу України.  Найменування  послуг , які надавались затверджені Постановою КМУ від 27.08.2003р. № 1351 із послідуючими змінами відповідно до Постанови КМУ від 11.05.2006р. №662.

Судом встановлено, що  до   тарифу  Ківерцівська СЕС  нараховувала не націнку, як зазначено про це в  оскаржуваному рішенні ,  а  податок на додану  вартість.

В судовому засіданні  досліджено про те, що Ківерцівська СЕС перебувала на податковому обліку до 30.01.2006р. і  сума отриманого податку сплачена  нею  до бюджету в повній сумі (  копії платіжних доручень № 288 від 16.11.2005р, № 318 від 14.12.2005р,  № 1 від 24.01.2006).

Водночас, націнка  про застосування якої  зазначає відповідач у рішенні за правовою природою  є доходом, який призначений для покриття витрат на реалізацію продукції ( товарів), обслуговування споживачів та отримання прибутку.

У відповідності до п.6.1.1. Закону № 168/97 –ВР   податок  на додану вартість становить 20 % бази оподаткування, визначеної ст.4 цього Закону, та додається до ціни товарів ( робіт, послуг).Зазначене жодним чином не суперечить змісту п.4.1. Закону № 168/97-ВР, а саме «за винятком податку на додану вартість, що включаються в ціну товарів ( робіт. послуг) згідно  із законами України з питань оподаткування».

За таких обставин, посилання відповідача на те, що 20 % ПДВ  вже було включено до  тарифу при його формуванні  є  таким, що суперечить   порядку формування самого тарифу і не стосується діяльності   господарюючого суб’єкта.

З огляду на наведені приписи законодавства, тарифи на роботи і послуги, що виконуються і надаються  за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби, збільшуються на суму податку на додану вартість.

Перелік підстав  для застосування економічних та фінансових ( штрафних) санкцій органами  державного контролю за цінами  визначені Інструкцією, яка затверджена Наказом Міністерства економіки і міністерства фінансів України від 03.12.2001р. № 298/519. Дана інструкція не передбачає  застосування  санкцій  за  нарахування податку, а тому  відсутні передбачені законом підстави для застосування до позивача фінансових санкцій  за неправомірне застосування націнки.

Не відповідає  закону   п.2 оскаржуваного  рішення  про те, що  СЕС неправомірно застосовувались вільні ціни у період дії регульованих , з посиланням на те, що застосовувались тарифи, які відмінені постановою КМУ від 11.05.2006р.

№ 662, а тому  необґрунтовано одержана виручка в сумі 61 грн.20 коп.

Згідно  п.2 ст. 190 Господарського кодексу України вільні ціни  визначаються  суб’єктами господарювання самостійно за згодою сторін. Із матеріалів справи

( додаток № 14 до акту перевірки) та пояснень представників сторін  вбачається,  що СЕС  надавала  платні послуги  найменування яких були  передбачені і  Постановою КМУ  № 1351 від 27.08.2003р. і Постановою КМУ №662 від 11.05.2006р. і   застосовувались  згідно  наказу Ківерцівської  СЕС № 36 –а/од від 11.05.2003р. та  наказу № 60-аод від 31.05.2006р., тобто були регульовані, однак фактично змінювався лише сам розмір тарифу.

А тому  у відповідача були  відсутні правові підстави   вважати, що  СЕС  було застосовано  вільні ціни, посилаючись на те,  що  дія постанови КМУ № 1351 з 11.05.2006р. була припинена у часі.

Враховуючи викладене,  рішення  № 21-К від 04.12.2006р. про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін   прийняте з  порушенням норм  ст.190,191,238,249 Господарського  кодексу України, ст.6 Закону України «Про систему оподаткування», закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97-ВР ,  Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових ( штрафних )санкцій органами  державного контролю за цінами, а тому відсутні правові підстави  до Ківерцівської СЕС застосовувати  відповідальність на підставі ст.14 Закону України «Про ціни і ціноутворення».

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної  влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах  повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст.21 Цивільного кодексу України ,п.2 ст.249 Господарського кодексу України суд визнає незаконний та скасовує  акт індивідуальної дії , який виданий органом державної влади, органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам  законодавства і порушує  законні права  або  інтереси.

Враховуючи викладене, позовна вимога про скасування рішення № 21-К від 04.12.2006р. підставна та підлягає до задоволення.

В силу ст.94 КАС України, судові витрати по сплаті державного збору підлягають до стягнення з бюджету Ковельської міської ради, водночас позивач в судовому засіданні не наполягає на їх поверненні.

На підставі наведеного, ст.19 Конституції України, ст.ст.21 Цивільного кодексу України ,ст.189-192,249 Господарського кодексу України,  ст.6 Закону України «Про систему оподаткування», Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97-ВР ,  Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових ( штрафних )санкцій органами  державного контролю за цінами,,  та керуючись ст.ст. 2, 158 –163, п.6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов задовольнити.

2. Скасувати рішення № 21-К Державної  інспекції з контролю за цінами у Волинській області від  04.12.2006р.  про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін, як таке, що суперечить закону.

3.Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про її апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк, встановлений КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд  першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження даної постанови суду подається протягом десяти днів з дня складення її у повному обсязі . Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заступник голови

господарського суду,судя                                                  Пахолюк В.А.

Повний текст постанови

виготовлено та підписано 23.08.2007 р.