ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

28.03.07                                                                                           Справа№ 5/170-16/41А

Господарський суд Львівської області у складі судді Іванчук С.В. при секретарі судових засідань Сухович Ю.О. розглянув у відкритому судовому засіданні справу

За позовом ДПІ у Личаківському районі м. Львова, м. Львів;

до відповідача 1 Приватного підприємства „Паліром”,м.Львів

до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю „Багатопрофільного підприємства „Авангард”,м.Київ

про визнання недійсним договору

Представники сторін:

Від позивача –Томашівський О.Г.-представник

Від відповідача: не з”явився

Від відповідача: не з”явився

Представнику позивача , роз’яснено процесуальні права та обов’язки, передбачені ст.ст.49,51 КАС України, зокрема, право заявляти відводи. Заяви та клопотання в тому числі про технічну фіксацію судового процесу не поступали.

Суть спору:    Позовні вимоги заявлено ДПІ у Личаківському районі м. Львова до відповідачів Приватного підприємства „Паліром”,м.Львів та Товариства з обмеженою відповідальністю „Багатопрофільного підприємства „Авангард”,м.Київ про визнання недійсним договору та застосування ст.208 ГК України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених обставин, просить позов задоволити повністю.

Відповідач ПП „Паліром”,м.Львів будь-яких пояснень на вимогу суду по суті заявлених позовних вимог не надав, позовні вимоги по суті не оспорив, вимоги ухвали суду не виконав, у судове засідання не з’явився хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи ,що підтверджується поштовим повідомленням про вручення.

ТзОВ „БП „Авангард” явку повноважного представника в судове засідання не забезпечено, хоча останньому повідомлялось про час та місце судового розгляду за юридичною адресою вказаною в довідці Головного міжрегіонального управління статистики у м.Києві за №12-1-7/385 від 28.02.2007 року.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу при відсутності відзиву на позовну заяву та представника відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин та вирішення спору по суті.

Дослідивши  матеріали справи , заслухавши пояснення представників сторін,  господарський суд Львівської області в с т а н о в и в:

У відповідності до вимог п.11 ст.10 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”, органи державної податкової служби уповноважені подавати до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними, а тому справа згідно п.8 ст.3 КАС України, розглядається за правилами цього Кодексу.

Заслухавши представника позивача, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам виходив з наступного.

За результатами проведеної ДПІ у Личаківському районі м.Львова виїзної позапланової перевірки  ПП”Паліром” з питань дотримання вимог податкового  законодавства при здійсненні взаєморозрахунків з  ТзОВ БП „Авангард” за період з 01.01.2004 року по 01.06.2006 року складено акт за №215/23-0/33285912 від 04.07.2006 року, в якому виявлено факт проведення господарських операцій з ТзОВ БП „Авангард”, установчі документи якого визнано недійсними за рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 17.04.2006 року.

Між ТзОВ БП „Авангард” та ПП”Паліром” укладено договір№4/07-2 комісії від 04.07.05р. Підтвердженням виконання умов згаданого договору є податкові накладні №110 від 26.07.05р.,№143 від 29.08.05р. та №166 від 15.09.05р на загальну суму 191684,12 грн.( в т.ч. ПДВ-31947,35). В акті перевірки податковою інспекцією зазначено, що суми податку на додану вартість по зазначених податкових накладних включені до податкового кредиту відповідного періоду, відображеного у реєстрі отриманих податкових накладних, та відповідають даним податкової декларації з ПДВ за липень –вересень 2005 року

При  прийнятті  постанови,  суд  виходив  з наступного :

У відповідності до вимог ч.1 ст.207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Необхідними умовами для визнання зобов‘язання недійсним відповідно до ч.1 ст.207 ГК України, є, зокрема, його вчинення з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність вчинення зобов‘язання і суперечність його мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Умисел юридичної особи, в даному випадку, визначається за умислом тієї особи, що укладала угоду, на підставі якої виникло таке зобов‘язання.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 25.07.02р №1056 „Про заходи щодо забезпечення однакового і правильного застосування законодавства про податки” ,зазначено про те,що доказами в підтвердження спрямованості умислу на приховування від оподаткування прибутків та доходів можуть бути, зокрема, надані податковим органам відомості про відсутність підприємства за юридичною та фактичною адресою, про визнання недійсними в установленому чинним законодавством порядку установчих (статутних) документів, про неподання податкової звітності до органів державної податкової служби, про скасування (припинення) державної реєстрації підприємства та інше.

Орган державної податкової служби в підтвердження умислу ТзОВ „БП „Авангард” надав, наступні докази:

-Акт за №2114 від 30.05.2006 року про анулювання Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість ТзОВ БП „Авангард”;

-Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 17.04.2006 року у справі за №2-2632/2006, яким визнано недійсним Статут ТзОВ „БП „Авангард”з моменту його реєстрації та свідоцтво про реєстрацію плтаники податку ТзОВ „БП „Авангард” з моменту внесення в реєстр платників податку на додану вартість.

Зокрема, в рішенні Шевченківського районного суду м.Києва від 17.04.2006 року у справі за №2-2632/2006 зазначено, що ТзОВ „БП „Авангард” було зареєстровано на громадянина Гуленка В.Д., який не створював його. Окрім того, в рішенні зазначено, що згаданий громадянин не підписував установчих та бухгалтерських документів.

Даючи правову оцінку згаданим доказам, які в своїй сукупності свідчать про  спрямованість умислу ТзОВ „БП „Авангард” на приховування від оподаткування прибутків та доходів, суд приходить до висновку, що органом державної податкової служби надано достатньо доказів для встановлення мети згаданого підприємства, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, при укладенні спірної угоди.

В матеріалах справи наявна довідка Головного міжрегіонального управління статистики у м.Києві за №12-1-7/385 від 28.02.2007 року, згідно якої станом на 28.03.07 року числиться ТзОВ „БП „Авангард”.

Орган державної податкової служби на вимоги суду не представив жодного доказу в підтвердження умислу ПП”Паліром” на приховування від оподаткування прибутків та доходів.

Даючи правову оцінку, вимогам позивача, суд виходив з того, що документи, які в своїй сукупності підтверджують умисел ТзОВ „БП „Авангард” на приховування від оподаткування прибутків та доходів, офіційно стали відомі після укладення та виконання спірного договору.

За таких обставин, органом державної податкової служби, не доведено мети ПП”Паліром”, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, при укладенні спірної угоди.

Окрім того, орган державної податкової служби просив, застосувати наслідки передбачені ст.208 ГК України, за наявності наміру у обох сторін.

Однак, в судовому засіданні було встановлено, що намір на укладення спірної угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, був наявний лише в ТзОВ „БП „Авангард”.

Згідно ч.1 ст.208 ГК України, у разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави. Враховуючи те, що в дохід держави, за наявності наміру лише у ТзОВ „БП „Авангард”, повинно бути стягнуто послуги, які не можуть бути повернуті в натурі, а частина 1 статті 208  ГК України не передбачає такого наслідку як відшкодування їх вартості грошима, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про застосування наслідків передбачених  частиною 1 статті 208 ГК України належить відмовити.

Окрім того, суд звертає увагу і на те, що частиною 1 статті 208 ГК України передбачено застосування санкцій лише судом.Це правило відповідає нормі ст.41 Конституції України, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки санкції, передбачені цією частиною, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими санкціями як такі, що відповідають визначенню частини першої статті 238 ГК України.

Тому, суд вважає, що такі санкції можуть застосовуватись лише протягом строків встановлених ст.250 ГК України.

Згідно ст.250 ГК України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи те, що остання податкова накладна була виписана 15.09.2005 року, більше ніж за один рік до звернення органу державної податкової служби до суду для застосування конфіскаційних наслідків передбачених ч.1 ст.208 ГК України, суд вважає, що минули строки застосування, передбачені ст.250 ГК України, таких наслідків.

За таких обставин, господарський суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання недійсним господарського зобов‘язання за наявності наміру на вчинення спірного господарського зобов‘язання з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства лише у однієї із сторін,  підставні і обґрунтовані, а тому адміністративний позов в цій частині підлягає до задоволення. В іншій частині в позові належить відмовити за недоведеністю.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, зокрема, частин 2 та 3, судові витрати у формі судового збору, з відповідачів не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1.          Позов задоволити частково.

2.          Визнати недійсним договір №4/07-2 комісії від 04.07.05р. укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю „Багатопрофільне підприємство „Авангард” та Приватним підприємством „Паліром”,м.Львів.

3.          В іншій частині в позові відмовити.

4. Постанову може бути оскаржено в порядку, визначеному главою 1 розділу ІV КАС України.

Суддя