ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

31 липня 2007 р.

№ 10/2

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Н. Волковицької -головуючого
Т. Гоголь

Л. Рогач

за участю представників:

позивача

не з'явився, про час і місце
слухання справи повідомлений належним чином.

відповідача

не з'явився, про час і місце
слухання справи повідомлений належним чином.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1

на постанову

від 26.03.2007 року Львівського апеляційного
господарського суду.

у справі

№ 10/2 господарського суду Рівненської
області.

за позовом

Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1

до
про

Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_2  стягнення
27417,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності
-фізична особа ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Рівненської області з
позовом про стягнення з Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_2 8803,72 грн. неустойки за прострочення терміну усунення недоліків
товару, не отриманий прибуток, моральну шкоду та зобов'язання відповідача
замінити товар або повернути кошти.

На вимогу суду позивач уточнив
позовні вимоги та просив стягнути з Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_2 неустойку, не отриманий прибуток, а також зобов'язати
повернути кошти в розмірі вартості плотера -6396,00 грн.

Рішення від 31.05.2005 року
господарського суду Рівненської області та постанова від 12-22.09.2005 року
Львівського апеляційного господарського суду у даній справі скасовані
постановою від 31.01.2006 року Вищого господарського суду України, а справа
направлена на новий розгляд до господарського суду Рівненської області.

Під час нового розгляду справи
позивач подав уточнення суми позовних вимог, в яких просив стягнути з
відповідача 6396,00 грн. вартості неякісного товару (принтера - плотера),
5445,35 грн. не отриманого прибутку, 3935,68 грн. збитків, пов'язаних з
додатковими витратами на придбання якісного плотеру та 11640,72 грн. пені за
прострочення терміну гарантійного ремонту.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 28.04.2006 року позов було задоволено частково.
Стягнуто з підприємця ОСОБА_2 на користь підприємця ОСОБА_1 6396,00 грн.
вартості принтера-плотера та 5445,35 грн. не отриманого прибутку.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 10.07.2006 року рішення господарського суду Рівненської
області скасоване в частині стягнення з відповідача коштів в розмірі 5445, 35
грн. не отриманого прибутку, в решті рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського
суду України від 21.11.2006 року рішення від 28.04.2006 року та постанова від
10.07.2006 року залишені без змін в частині стягнення з відповідача 6396,00
грн. В решті постанова від 10.07.2006 року Львівського апеляційного
господарського суду скасована, а справа в цій частині направлена на новий
розгляд до Львівського апеляційного господарського суду.

За результатами повторного розгляду
постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.03.2007 року
рішення господарського суду Рівненської області від 28.04.2006 року в частині
стягнення 5445,35 грн. не отриманого прибутку скасовано та прийнято нове
рішення, яким у задоволенні позову в частині стягнення 5445,35 грн., 3935,68
грн. додаткових витрат та 11640,72 грн. пені відмовлено.

Суб'єкт підприємницької діяльності
-фізична особа ОСОБА_1 подав до Вищого господарського суду України касаційну
скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного
господарського суду в частині відмови у стягненні 5445, 35 грн. не отриманого
прибутку, 11642,72 грн. пені, 3935,68 грн. додаткових витрат та залишити в силі
рішення господарського суду Рівненської області від 28.04.2006 року в частині
стягнення 5445,35 грн.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу
доводами про порушення апеляційним господарським судом норм матеріального
права, заявник зазначив, що судом не прийняті до уваги приписи частини 3 статті
147, частини 1-2 статті 217, частини 1 статті 220, частини 1-2 статті 224,
частини 1-2 статті 230 , частини 5 статті 231 Господарського кодексу України,
пункту 5 статті 709 Цивільного кодексу України.

Заслухавши доповідь судді
-доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності
юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та
постанові у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117
Господарського процесуального кодексу України,
касаційна інстанція рішення місцевих господарських судів та постанови
апеляційних господарських судів переглядає за касаційною скаргою (поданням) та
на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно статті 11112
Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у
постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під
час судового розгляду справи.

Однак в порушення зазначених
приписів апеляційний господарський суд при повторному розгляді справи вимоги,
викладені в постанові Вищого господарського суду від 21.11.2006 року не
виконав.

Так, скасовуючи частково постанову
від 10.07.2006 року Львівського апеляційного господарського суду у даній
справі, Вищий господарський суд України зазначив, що в частині позовних вимог
про стягнення не отриманого прибутку в розмірі 5445,35 грн., апеляційний суд
рішення господарського суду скасував з огляду на те, що такі вимоги не
підтверджені належним чином, відповідно до вимог статті 33 Господарського
процесуального кодексу України. Долучені позивачем до матеріалів справи копії
прибуткових касових ордерів (т.2, а.с. 27-108), є доказом оприбуткування ним
реальних грошових коштів, а не доказовою базою не отриманого прибутку.

При цьому в порушення
пунктів 7, 8 статті 105 Господарського процесуального кодексу України в
постанові не зазначені доводи, за якими апеляційна інстанція не погодилась з
висновками суду першої інстанції з цього приводу, а також доводи за якими
апеляційною інстанцією відхилені докази, на які посилалась перша інстанція.

Поза увагою апеляційного
господарського суду, також, залишились висновки господарського суду першої
інстанції в частині позовних вимог про стягнення 3935,68 грн. збитків,
пов'язаних з додатковими витратами на придбання якісного плотеру та 11640,72
грн. пені за прострочення терміну гарантійного ремонту.

У постанові касаційної інстанції,
також, зазначалось, що апеляційним судом допущені порушення вимог статті 101
Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою у процесі
перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково
поданими доказами повторно розглядає справу.

Незважаючи на це Львівський
апеляційний господарський суд у постанові від 26.03.2007 року знов обмежився висновком,
що надані прибуткові касові ордери, не можуть виступати належними і допустимими
доказами обґрунтування величини заявленої суми збитків та відмовив у
задоволенні позову в цій частині з огляду на те, що позивачем заявлено вимогу
без належного обґрунтування її величини.

Аналогічно відмовлено в частині
стягнення 3935,68 грн. збитків, пов'язаних з додатковими витратами на придбання
якісного плотеру з огляду на те, що відсутній безпосередній причинний зв'язок
між необхідністю придбання якісного товару та можливістю придбання
такого товару лише за кредит.

Відмовляючи у задоволенні вимог про
стягнення 11640,72 грн. пені за прострочення терміну гарантійного ремонту суд
вказав, що ці вимоги не ґрунтуються на нормах статей 230, 231 Господарського
кодексу України, а заявлений до стягнення розмір не доведений належними та
допустимими доказами.

Такі висновки суду суперечать
нормам процесуального законодавства та порушують положення статей
55 Конституції України, 15, 16 Цивільного кодексу України, згідно з якими кожна
особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України передбачено, що доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 38
Господарського процесуального кодексу України якщо подані сторонами докази є
недостатніми, господарський суд зобов'язаний витребувати від підприємств та
організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні
для вирішення спору.

Але апеляційний суд не тільки не
здійснив всіх можливих заходів для забезпечення повного, об'єктивного та
всебічного з'ясування обставин справи, а і залишив поза увагою докази, надані
позивачем на вимоги ухвали суду від 19.02.2007 року (т. 3 а.с. 14-63), серед
яких розрахунок неустойки з посиланням на пункт 5 статті 709 Цивільного кодексу
України (а.с. 24), не отриманого прибутку в сумі 2601,00 грн. (т.3 а.с. 37-38),
розрахунок понесених збитків (т.3, а.с. 41).

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи та прийнятті
судового рішення не взято до уваги та не надано належної правової оцінки всім
доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть спору, свідчить про не
з'ясування судом всіх обставин, які мають суттєве значення для правильного
вирішення господарського спору. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного
суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 року № 11
"Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши
всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини
справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Неповне з'ясування всіх обставин
справи, які мають значення для справи, позбавляє касаційну інстанцію можливості
перевірити юридичну оцінку обставин справи та застосування норм матеріального
права попередніми інстанціями.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази, постанова у справі
підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до апеляційного
господарського суду.

Під час нового розгляду справи
апеляційному суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і
перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від
встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне
судове рішення.

Керуючись статтями 1117,
пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111,
11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 26.03.2007 року у справі № 10/2 господарського суду
Рівненської області скасувати.

Справу направити на новий розгляд
до Львівського апеляційного господарського суду.

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 задовольнити частково.

Головуючий
Н. Волковицька

Судді
Т.
Гоголь

Л. Рогач