ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

06.07.2007р.

м.Київ

№ 29/313-А

За позовом             Товариство з обмеженою
відповідальністю "ПерміКо"

До                           Державна податкова інспекція у
Голосіївському районі м. Києва

Предмет
адміністративного позову

скасування рішень

Суддя

Секретар судового засідання Вознюк
М.В.

Представники:

Від позивача:     Зикова М.В. -представ. (дов.
справі);

Від відповідача: Самойленко
Ю.В.  -гол.  держ. под. інспектор (дов. в справі)

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС
України в судовому засіданні 06.07.2007 о 12 год. 53 хв. проголошено вступну та
резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі
відкладено на 12.07.2007р. на 16 год. 00 хв., про що повідомлено сторонам після
проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні.

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського
суду з позовом, в якому просить скасувати рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій №/0 та №/0 від 04.05.2006.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач не порушував п. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг", оскільки видача товару та оплата товару проводились в різних
приміщеннях за іншими адресами.

Крім того, позивач  зазначає, що відповідач застосовуючи штрафні
санкції за порушення Закону України “Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та
послуг”  порушив строки застосування
адміністративно -господарських санкцій передбачених ст. 250 Господарського
кодексу України.

Відповідач проти позову заперечує,
посилаючись на те, що вибірковою перевіркою первинних документів у позивача
встановлено факт реалізації побутової техніки на загальну суму 9000 грн. за
готівкові кошти без застосування реєстратора розрахункових операцій, що
призвело до порушення  п.1, п. 2 ст.3  Закону України “Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та
послуг”   та факт здійснення готівкових
розрахунків без торгового патенту, що призвело до порушення п. 1 ст. 3 Закону
України “Про патентування деяких видів підприємницької діяльності”. За вказані
порушення до позивача спірними рішеннями застосовано штрафні санкцій на
підставі норм законодавства.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення
спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у
Голосіївському районі міста Києва
проведено  перевірку щодо контролю
за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового
обігу суб'єктами підприємницької діяльності - ТОВ “Перміко”, за результатами
якої складено акт від 25.04.2006р. № 26500212/2306.

У ході перевірки встановлено що, на
момент перевірки в офісі фірми велась оптово -роздрібна торгівля  побутової техніки по безготівкову розрахунку.
Вибірковою  перевіркою  первинних бухгалтерських документів  встановлено факт реалізації  побутової
техніки  на загальну суму 9000
грн. за готівкові кошти без застосування реєстратора розрахункових операцій (на
місці проведення розрахунків не встановлений) без видачі  розрахункового документу  встановленої форми в тому числі згідно
прибуткових касових ордерів  від
18.01.2004р. № 2, від 14.01.2004р. № 3, від 15.01.2004р. № 4.

Торговий патент на проведення
діяльності у сфері роздрібної (оптової) торгівлі не придбавався (до перевірки
не пред'явлений).

За результатами перевірки Державною
податковою інспекцією у Голосіївському районі міста Києва 04.05.2006р. прийняті
рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /0,  яким
за порушення п. 1 ст.3 Закону України
"Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" до
позивача застосовано суму штрафних санкцій у розмірі 61,93 грн.; №
/0, яким за порушення п. 1, п.2 ст.3 Закону України "Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" та на підставі
п. 11 ст.11   Закону України
"Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг" до позивача застосовано суму штрафних
санкцій  у розмірі 45000,00 грн.

Позовні
вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи с наступного:

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач здійснює оптово-роздрібну торгівлю
побутовою технікою.

Відповідно до ст.3 Закону України
“Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг” суб'єкти підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу
товарів (надання послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг
зобов'язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання
послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені
у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням
відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок (п.1 ст.3);
видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або
відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму
проведеної операції (п.2 ст.3).

З матеріалів справи вбачається, що
позивач в січні 2004 року не проводив дані розрахункові операції через РРО, а
виписував прибуткові касові ордери (копії в справі).

Відповідно до  ст. 9 зазначеного Закону в редакції станом на
січень 2004 року (період, який перевірявся) реєстратори розрахункових операцій
та розрахункові книжки не застосовуються: 1) при здійсненні торгівлі продукцією
власного виробництва та наданні послуг підприємствами, установами і
організаціями усіх форм власності, крім підприємств торгівлі та громадського
харчування, у разі проведення розрахунків у касах цих підприємств, установ і
організацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею
відповідних квитанцій, підписаних і завірених печаткою у встановленому
порядку;  2) при виконанні усіх
банківських операцій (крім операцій з купівлі-продажу іноземної валюти);  3) при виконанні операцій з купівлі-продажу
іноземної валюти у разі, якщо ці операції виконуються у касах уповноважених
банків з оформленням розрахункових документів відповідно до нормативних актів
Національного банку України;  4) при
продажу проїзних і перевізних документів із застосуванням бланків суворого
обліку на залізничному (крім приміського) та авіаційному транспорті з
оформленням розрахункових і звітних документів та на автомобільному транспорті
з видачею талонів, квитанцій, квитків з нанесеними друкарським способом серією,
номером, номінальною вартістю, а також при продажу білетів державних лотерей
через електронну систему прийняття ставок, що контролюється у режимі реального
часу Державним казначейством України, та квитків на відвідування
культурно-спортивних і видовищних закладів; 5) при продажу товарів (наданні
послуг) суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами,
оподаткування доходів яких від такої діяльності здійснюється за фіксованим
розміром податку шляхом придбання патенту відповідно до законодавства з питань
оподаткування прибутковим податком з громадян, якщо такі суб'єкти не здійснюють
продаж підакцизних товарів (крім пива на розлив); 6) при продажу товарів
(наданні послуг) суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами,
оподаткування доходів яких здійснюється відповідно до законодавства з питань
оподаткування суб'єктів малого підприємництва (в тому числі шляхом отримання
свідоцтва про сплату єдиного податку), якщо такі суб'єкти не здійснюють продаж
підакцизних товарів (крім пива на розлив), за умови ведення такими особами книг
обліку доходів і витрат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за
поданням державного органу, уповноваженого провадити державну регуляторну
політику;  7) при продажу товарів
(наданні послуг) суб'єктами підприємницької діяльності, які придбали
спеціальний торговий патент відповідно до законодавства з питань патентування
деяких видів підприємницької діяльності, якщо такі суб'єкти не здійснюють
продаж підакцизних товарів (крім пива на розлив);  8) при продажу товарів (крім підакцизних)
(наданні послуг) особами, які отримали пільговий торговий патент для продажу
товарів (наданні послуг) відповідно до законодавства з питань патентування
деяких видів підприємницької діяльності, за умови ведення такими особами книг
обліку доходів і витрат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за
поданням державного органу, уповноваженого провадити державну регуляторну
політику, у разі коли такі особи не є платниками податку на додану вартість
згідно із законодавством;  9) при здійсненні
фізичними особами торгівлі продуктовими або промисловими товарами за готівкові
кошти на ринках, якщо такі фізичні особи сплачують ринковий збір відповідно до
законодавства;  10) при продажу у
кіосках, з лотків та розносок газет, журналів та інших видань, листівок,
конвертів, знаків поштової оплати, якщо питома вага такої продукції становить
понад 50 відсотків загального товарообігу за відсутності продажу алкогольних
напоїв та підакцизних непродовольчих товарів, а також при продажу жетонів та
проїзних квитків у касах метрополітену; 11) при продажу води, молока, квасу,
олії та живої риби з автоцистерн, цистерн, бочок та бідонів; страв та
безалкогольних напоїв у їдальнях і буфетах загальноосвітніх навчальних закладів
і професійно-технічних навчальних закладів під час навчального процесу.

Вказаний перелік є вичерпним і
діяльність позивача не підпадає під жодний з вказаних підпунктів.

За таких обставин, суд вважає, що
позивач порушив вимоги п. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг" та повинен був проводити операції з продажу товарів через РРО.

Однак, перевірки була проведена
податковим органом 25.04.2006 року, порушення було встановлене за січень 2004
року. За наслідками перевірки до позивача
застосовані штрафні санкції.

У відповідності до ст. 1
Господарського кодексу України цей Кодекс визначає основні засади
господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у
процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання,
а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері
господарювання.

Згідно ст. 2 Господарського кодексу
України учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання,
споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені
господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації,
які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них
організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Під господарською діяльністю у
цьому Кодексі (ст.3 Кодексу) розуміється діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію
продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають
цінову визначеність. Сферу господарських відносин становлять
господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські
відносини. Під організаційно-господарськими відносинами у цьому Кодексі
розуміються відносини, що складаються між суб'єктами господарювання та
суб'єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління
господарською діяльністю.

Відповідно до ст.8 Кодексу держава,
органи державної влади та органи місцевого самоврядування не є суб'єктами
господарювання. Рішення органів державної влади та органів місцевого
самоврядування з фінансових питань, що виникають у процесі формування та
контролю виконання бюджетів усіх рівнів, а також з адміністративних та інших
відносин управління, крім організаційно-господарських, в яких орган державної
влади або орган місцевого самоврядування є суб'єктом, наділеним господарською
компетенцією, приймаються від імені цього органу і в межах його владних
повноважень.

Господарська компетенція органів
державної влади та органів місцевого самоврядування реалізується від імені
відповідної державної чи комунальної установи. Безпосередня участь держави,
органів державної влади та органів місцевого самоврядування у господарській
діяльності може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.19
Господарського Кодексу суб'єкти господарювання мають право без обмежень
самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству.
Суб'єкти господарювання підлягають державній реєстрації відповідно до цього
Кодексу та закону.

Держава здійснює контроль і нагляд
за господарською діяльністю суб'єктів господарювання у т.ч у таких сферах:

збереження та витрачання коштів і
матеріальних цінностей суб'єктами господарських відносин - за станом і
достовірністю бухгалтерського обліку та звітності;

фінансових, кредитних відносин,
валютного регулювання та податкових відносин - за додержанням суб'єктами
господарювання кредитних зобов'язань перед державою і розрахункової дисципліни,
додержанням вимог валютного законодавства, податкової дисципліни;

виробництва і праці - за безпекою
виробництва і праці, додержанням законодавства про працю; за пожежною,
екологічною, санітарно-гігієнічною безпекою; за дотриманням стандартів, норм і
правил, якими встановлено обов'язкові вимоги щодо умов здійснення господарської
діяльності.

Органи державної влади і посадові
особи, уповноважені здійснювати державний контроль і державний нагляд за
господарською діяльністю, їх статус та загальні умови і порядок здійснення
контролю і нагляду визначаються законами та зобов'язані здійснювати
інспектування та перевірки діяльності суб'єктів господарювання неупереджено,
об'єктивно і оперативно, дотримуючись вимог законодавства, поважаючи права і
законні інтереси суб'єктів господарювання.

Податковим повідомленням-рішенням
від 04.05.2006р. № /0, яке оспорюється позивачем,  до позивача застосовані саме
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ст. 238 ГК України
за  порушення  встановлених
законодавчими  актами  правил здійснення господарської діяльності  до
суб'єктів  господарювання
можуть  бути  застосовані
уповноваженими органами державної влади або органами місцевого
самоврядування адміністративно-господарські санкції,   тобто
заходи
організаційно-правового  або  майнового характеру,  спрямовані
на  припинення   правопорушення   суб'єкта господарювання та ліквідацію його
наслідків.  Види   адміністративно-господарських   санкцій,
умови  та порядок  їх
застосування  визначаються   цим
Кодексом,   іншими законодавчими
актами.  Адміністративно-господарські
санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Види адміністративно-господарських
санкцій передбачені ст. 239 ГК України,
а саме органи державної влади та органи місцевого  самоврядування відповідно  до
своїх  повноважень  та
у  порядку,  встановленому законом,  можуть застосовувати до  суб'єктів
господарювання  такі
адміністративно-господарські санкції:
вилучення прибутку (доходу); адміністративно-господарський штраф;    стягнення зборів (обов'язкових
платежів);  зупинення операцій за
рахунками суб'єктів господарювання; застосування антидемпінгових заходів;  припинення експортно-імпортних операцій;      застосування індивідуального режиму
ліцензування; зупинення  дії  ліцензії
(патенту) на  здійснення  суб'єктом господарювання певних видів
господарської діяльності; анулювання
ліцензії   (патенту)  на
здійснення   суб'єктом
господарювання окремих видів господарської діяльності;      обмеження або зупинення діяльності
суб'єкта господарювання; скасування
державної  реєстрації  та
ліквідація   суб'єкта
господарювання; інші
адміністративно-господарські санкції,
встановлені  цим Кодексом та іншими
законами.

Пунктом 5 розділу  IX „Прикінцеві положення” Господарського
кодексу України   передбачено, що
положення Господарського кодексу України щодо відповідальності за порушення
правил здійснення господарської діяльності, а також за порушення господарських
зобов'язань застосовуються у разі, якщо ці порушення були вчинені після
набрання чинності зазначеними положеннями, крім випадків, коли за порушення
господарських зобов'язань була встановлена інша відповідальність договором,
укладеним до зазначеного в пункті 1 цього розділу строку.

Положення Господарського кодексу
України щодо відповідальності за порушення, зазначені в абзаці першому цього
пункту, вчинені до набрання чинності відповідними положеннями цього Кодексу
стосовно відповідальності учасників господарських відносин, застосовуються у
разі якщо вони пом'якшують відповідальність за вказані порушення.

Статтею 250 ГК України встановлені
строки застосування адміністративно-господарських санкцій. Зокрема зазначеною
статтею встановлено, що адміністративно-господарські     санкції
можуть    бути застосовані до
суб'єкта господарювання протягом
шести  місяців  з дня
виявлення  порушення,  але  не
пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими  актами  правил здійснення господарської діяльності,  крім випадків,  передбачених законом.

Тобто, зазначеною статтею
Господарського кодексу України пом'якшено відповідальність суб'єктів
господарювання за порушення встановлених термінів розрахунків у сфері
зовнішньоекономічної діяльності шляхом обмеження терміну, на протязі якого може
бути нарахована штрафна санкція.

Як зазначалось раніше, порушення
позивачем здійснювались в період  з
13.01.2004р. по 15.01.2004 року. Зазначені порушення були виявлені
відповідачем  в Акті № 26500212/2306 від
25.04.2006р.    Тобто з моменту, коли
порушення було встановлено вперше, пройшло більше одного року, отже, для
застосування штрафних санкцій не має підстав, оскільки спливли строки,
передбачені ст. 250 ГК України для застосування такого виду штрафних санкцій.

У відповідності до п. 2 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта  владних повноважень обовязок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову. Доказів правомірності
застосування штрафних санкцій за порушення позивачем вимог законодавства в
січні 2004 року в 2006 році, тобто майже через 2,5 роки відповідач суду не
надав.

Щодо порушення позивачем п. 1 ст. 3
Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької
діяльності" слід зазначити наступне:

Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону
України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності"
патентуванню підлягає торговельна діяльність, що здійснюється суб'єктами
підприємницької діяльності або їх структурними (відокремленими) підрозділами у
пунктах продажу товарів. Під торговельною діяльністю у цьому Законі слід
розуміти роздрібну та оптову торгівлю, діяльність у торговельно-виробничій
(громадське харчування) сфері за готівкові кошти, інші готівкові платіжні
засоби та з використанням кредитних карток.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

До матеріалів справи не надано
доказів, які б підтверджували наявність у позивача торгового патенту (копія в
матеріалах справи відсутня). Крім того, позивач взагалі ні в позовній заяві, ні
в додаткових поясненнях не надає жодних обґрунтувань щодо відсутності вказаного
порушення.

З урахуванням викладених обставин,
позовні вимоги  є  такими, що підлягають задоволенню частково.

У звязку з  частковим задоволенням позову відповідно до
вимог ст.  94 Кодексу адміністративного
судочинства України судові витрати у розмірі 3,40 грн. судового збору
підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України у розмірі 1 грн.
70 коп.

На підставі викладеного та
керуючись  ст. ст.  71, 94, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, Господарський суд міста Києва, -

П О С Т А Н О
В И В:

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Скасувати податкове повідомлення
-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва №
/0 від 04.05.2006 р.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ПерміКо” (03124, м.
Київ, вул. Г. Севастополя, 5-А, рахунки відсутні  судові витрати у розмірі  1,70 грн. (одна гривня сімдесят копійок).

Відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим
Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному
обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про
апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної
скарги.

Суддя

І.В. Усатенко                          Дата підписання
постанови  12.07.2007р.