ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"18" вересня 2007 р.
Справа №  11/558/07

м. Миколаїв

За позовом:
Товариства  з обмеженою відповідальністю “Пулінг”

(01015, м.Київ,
вул.Старонаводницька,6, кв.74)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця  ОСОБА_1

(АДРЕСА_1)

ІІІ особа без самостійних вимог на предмет спору на боці
позивача:

Товариство  з обмеженою відповідальністю “Електрозв'язок”

(м.Донецьк, пр.Київський, 6)

Суддя Василяка
К.Л.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

від
позивача: Матюшенко М.В. - довіреність від 01.08.2007р.

від
відповідача: ОСОБА_2 -довіреність від 27.06.2007р.

від
Ш особи:

Суть спору:
стягнення 40409,57 грн.

Відповідач у відзиві на позов
позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що при виконанні умов договору
транспортного експедирування він не порушив його умов та правил перевезення
вантажу. Нестачу товару пояснює крадіжкою, яку він не міг передбачити.

У судовому засіданні 11.09.2007р. у
відповідності до ст.77 ГПК України було оголошено перерву.

Заслухавши представників сторін,  вивчивши надані ним матеріали  справи,
суд -

в с т а н о в
и в:

13 листопада 2006 року  позивач та
відповідач уклали договір транспортного експедирування №НОМЕР_1, за
умовами якого відповідач - „транспортний експедитор”, взяв на себе обов'язок за
дорученням та за рахунок замовника виконати чи організувати або забезпечити виконання
транспортно-експлуатаційних послуг, що пов'язані з виконанням, організацією та
забезпеченням перевезень вантажу автомобільним транспортом на території
України.

Пунктом 2.4 названого договору його
учасники погодили, що „транспортний експедитор” організовує охорону вантажів
під час їх перевезення. Відповідальність транспортного експедитора за
зберігання вантажу виникає з моменту прийняття транспортним експедитором
вантажу для виконання послуг транспортного експедирування.

13 листопада 2006 року відповідач
підписав заявку -транспортне завдання №НОМЕР_2, з якого вбачається, що ним
погоджено перевезення побутової техніки, згідно ТТН з м.Києва до м.Донецька, з
датою завантаження автомобіля 13 листопада 2006 року, та яку зобов'язався
доставити до пункту призначення за два дні, тобто 13-14 листопада 2006 року.

В цей же день, перевізник отримав
для перевезення вантаж -побутову техніку, що підтверджується накладними
№НОМЕР_3 та №НОМЕР_4 з оформленням товарно-транспортної накладної  №НОМЕР_5.

Маршрут слідування автомобіля було
визначено з м.Києва до  м.Донецька, пункт
розвантаження м.Авдіїївка, Індустріальний проїзд, 26.

14 листопада 2006 року під час
приймання вантажу вантажоодержувачем -товариством „Електрозв'язок»було виявлено
недостачу товарно-матеріальних цінностей, про що було складно акт про виявлення
недостачі вантажу під час розкриття автофургону, в якому засвідчено стан
автофургону: зірвана пломба правих дверей причепу, пошкоджено замок дверей
причепу та порізано тент причепу. З названого акту також вбачається відсутність
60 одиниць вантажу.

Акт підписано особами, що були
присутні під час розкриття фургону, в тому числі і самим перевізником -ПП
ОСОБА_1 без зауважень.

З пояснень представника відповідача
під час судового розгляду справи слідує, що нестача вантажу виникла в
результаті крадіжки його під час перевезення.

Про скоєння злочину ОСОБА_1 було
подано заяву до Авдієвського МВ УМВС України в Донецькій області, але матеріали
було надіслано в іншу область для прийняття рішення, яке до часу розгляду справи
не прийнято. З цього приводу ним подано позов до Центрального районного суду
м.Миколаєва, в якому просить визнати бездіяльність посадових осіб МВС та
прийняти відповідне рішення, яку прийнято до розгляду.

Приймаючи рішення по справі судом
взято до уваги наступне.

Факт перевезення вантажу в
кількості вказаній в супровідних документах не оспорюється відповідачем, як і
не оспорюється кількість товару, який визнано як нестачу.

Причиною нестачі названо крадіжку.

Сторони не заперечують наявність
між ними правовідносин, що виникли з договору перевезення.

Згідно п. 4.2.7 договору
перевезення відповідач зобов'язався забезпечити збереження вантажу з моменту
його прийняття та до моменту видачі вантажу отримувачу.

Взяті на себе зобов'язання не були
виконані перевізником.

Пунктом 5.2 договору його учасники
також записали, що транспортний експедитор несе відповідальність за втрату,
пошкодження вантажу відповідно до Статуту автомобільного транспорту УРСР,
господарського кодексу України.

Стаття 140 Статуту автомобільного транспорту
України передбачає, що вантажовідправник і вантажоодержувач мають право вважати
вантаж втраченим і вимагати відшкодування за його втрату, якщо цей вантаж не
було видано вантажоодержувачу протягом 30 днів після закінчення строку доставки
при міжміському перевезенні.

Статтею 314 господарського кодексу
України передбачено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та
пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата,
нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Посилання відповідача на те, що
нестача сталась в результаті крадіжки цінностей, що перевозились, тобто вибули
у нього мимо його волі та не з його вини до уваги судом не приймаються,
оскільки на день розгляду справи відсутні будь-які докази факту крадіжки. Саме
звернення з заявою до правоохоронних органів
не може бути таким доказом.

Відповідно до положень статті 623
ЦК України боржник, що порушив зобов'язання має відшкодувати кредиторові
завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Позивач визначив розмір завданих
йому збитків у вигляді вартості товару, нестача якого була виявлена під час
його приймання вантажоотримувачем в сумі 40409,57 грн. При цьому, заявник
виходив з відпускної вартості товару, тобто ціни його реалізації.

Така позиція позивача не
приймається судом до уваги та не може бути покладена в основу при прийнятті
рішення, оскільки враховуючи, що товар вантажоотримувачем сплачено не було, то
завдані позивачеві збитки слід визначити в розмірі прямих його витрат
пов'язаних з придбанням ним товару, який виявлено як нестачу.

З наданих позивачем матеріалів
вбачається, що ним було сплачено за цей товар 40202,08 грн., що і становить
суму прямих збитків.

За таких обставин позовні вимоги
підлягають задоволенню частково.

Судові витрати підлягають розподілу
пропорційно задоволених вимог.

Враховуючи клопотання відповідача
про відстрочення виконання рішення, суд вважає за можливе задовольнити його
враховуючи те, що у суді Центрального району знаходиться на розгляді його
заява,  в якій він просить визнати
бездіяльність посадових осіб МВС та прийняти відповідне рішення, за його заявою
про факт вчинення крадіжки, а також як зазначено в клопотанні про надання
можливості вирішити спір шляхом укладання мирової угоди, про що відповідач не
заперечує.

Керуючись ст.ст. 44,49,82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И
В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Фізичної
особи-підприємця
ОСОБА_1,АДРЕСА_1(ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер за ЄДРФО НОМЕР_6)
на користь Товариства  з обмеженою
відповідальністю “Пулінг”, 01015, м.Київ, вул.Старонаводницька,6, кв.74 (р/р
62 в ВАТ АКБ “Райффайзен Банк Аваль” м. Києва, МФО 322904, ) 40202,08 грн. збитків, 401,67 грн. держмита та 117,30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В решті позову відмовити.

4.          Відстрочити виконання рішення до 18
жовтня 2007 року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

У разі подання  апеляційної скарги, або внесення апеляційного
подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду
справи апеляційною інстанцією.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Суддя
К.Л.Василяка