КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2007                                                                                           № 48/300

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Андрієнка  В.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Косинський В.М., довіреність б/н від 20.03.2007р.,

від відповідача - Андрикевич Т.М., довіреність №50 від 14.05.2007р.,   від відповідача -  Морозова В.В., довіреність № 73 від 30.07.2007р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкрите акціонерне товариство "Київспецтранс"

на рішення Господарського суду м.Києва від 28.08.2007

у справі № 48/300

за позовом                               Київське міське територіальне відділення Антимонопольного комітету України

до                                                   Відкрите акціонерне товариство "Київспецтранс"

про                                                  стягнення штрафу в розмірі 15000 грн. та пені у розмірі 11250 грн.

Суть рішення і скарги:

Київське міське територіальне відділення Антимонопольного комітету України (надалі – КМТВ АКУ, Позивач) звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства “Київспецтранс” (надалі – ВАТ “Київспецтранс”, Відповідач) про стягнення штрафу в розмірі 15 000,00 грн. та пені в розмірі 11 250,00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.08.2007р. у справі № 48/300 позов КМТВ АКУ було задоволено в повному обсязі, а саме: стягнуто з ВАТ “Київспецтранс” в доход Державного бюджету України штраф в розмірі 15 000,00 грн. та пеню в розмірі 11250,00 грн., а також, стягнуто з Відповідача в доход Державного бюджету України державне мито в сумі 262,50 грн. та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Відповідач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 28.08.2007р. у справі № 48/300 та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити Позивачеві в задоволенні його вимог.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було неповно з”ясовано всі обставини, які мають значення для справи, а самі висновки суду, викладені в його рішенні, не відповідають цим обставинам справи. Крім того, на думку заявника, судом першої інстанції було також порушено норми матеріального та процесуального права і не застосував ті норми, які підлягали застосуванню, зокрема, ст.ст. 180 і 181 Господарського кодексу України (надалі – ГК України), ст.ст. 638 і 649 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України), ст.ст. 4-3, 33, 34, 38 і 43 Господарського процесуального кодексу України (надалі – ГПК України) та ст.ст. 36 і 46 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, що є підставами для скасування такого судового рішення.

Позивач надав суду свій відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення господарського суду м. Києва від 28.08.2007р. у даній справі є законним, об”єктивним і таким, що відповідає дійсним обставинам справи, а тому просив залишити це рішення без змін, а подану на нього Відповідачем апеляційну скаргу – без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вказувалось вище, Київське міське територіальне відділення Антимонопольного комітету України звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства “Київспецтранс” про стягнення штрафу в розмірі 15 000,00 грн. та пені у розмірі 11 250,00 грн. і рішенням господарського суду міста Києва від 28.08.2007р. у справі № 48/300 позов КМТВ АКУ було задоволено в повному обсязі.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, зокрема, виходив з того, що дії Позивача по застосуванню до Відповідача адміністративно-господарської відповідальності та нарахування пені за невиконання припису, на підставі Рішення КМТВ АКУ, є правомірними,  а тому вимоги Позивача про стягнення з Відповідача штрафу у сумі 15 000,00 грн. та пені в розмірі 11 250,00 грн. є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

У зв”язку з цим, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, Рішенням Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України № 2/6-П від 14.03.2007р. “Про визнання порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу” (надалі – Рішення) на Відповідача було накладено штраф у розмірі 15 000 грн. за вчинення порушення, передбаченого п. 2 ст. 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, як дій суб”єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку прийому рідких побутових відходів, що можуть призвести до ущемлення інтересів інших суб”єктів господарювання, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Вказаним Рішенням було встановлено, що Відповідач, відповідно до Статуту, затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів відповідно до протоколу № 9 від 6-11 квітня 2005 року та зареєстрованого Подільською районною у м. Києві державною адміністрацією за № 1002225 від 26.04.2005р., є юридичною особою і на його балансі знаходиться станція по прийому рідких побутових відходів (надалі – Станція).

Також, згідно вказаного Рішення, Відповідач відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України “Про захист економічної конкуренції” займає монопольне (домінуюче) становище на ринку прийому рідких побутових відходів на Станцію, з часткою на ринку - 100 %, з географічними межами ринку - м. Київ.

Вказане Рішення було прийнято Позивачем за результатами розгляду справи № 68-6/11.06 від 24.11.2006р. “Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції ВАТ “Київспецтранс”, за результатами розгляду заяв суб”єкта підприємницької діяльності - Білуна В.І., який до цього неодноразово звертався до Відповідача з листами від 27.06.2006р. № 2885 та від 17.07.2006р. № 3155, з проханням укласти договір на скид рідких побутових відходів на Станцію, проте Відповідач листом від 27.07.2006р. № 1522/01 без відповідного обґрунтування відмовив Білуну В.І. в укладенні договору на скид рідких побутових відходів.

Свідченням того, що Відповідач відмовляв в укладанні договору зі споживачами на скид рідких побутових відходів було також звернення до КМТВ АКУ іншого споживача – Аналітичного центру “АКАДЕМІЯ”.

Таким чином, за висновоком Позивача, дії Відповідача як єдиного в м. Києві суб”єкта господарювання, який здійснює прийом рідких побутових відходів на Станцію, що полягають у відмові в укладанні договору на скид рідких побутових відходів на Станцію із Заявником, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п.2 ст.50 та ч. 1 ст.13 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, як дії суб”єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що можуть призвести до ущемлення інтересів інших суб”єктів господарювання, які були б неможливі за умов існування значної конкуренції на ринку, у зв”язку з чим на Відповідача було накладено штраф у розмірі 15 000 грн.

Відповідно до ст.1 Закону України “Про захист економічної конкуренції” (надалі – Закон), під економічною конкуренцією (конкуренцією) розуміється змагання між суб”єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб”єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб”єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб”єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Відтак, недопущенням, обмеженням чи усуненням конкуренції є такі дії суб”єктів господарювання, внаслідок яких виявляється неможливим змагання суб”єктами господарювання між собою в наданні споживачам найвигідніших умов, а з іншого боку -не допускають, усувають або обмежують можливість споживачів вибирати між різними продавцями, покупцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 згаданого Закону, суб”єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; або він не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб”єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар”єрів для доступу на ринок інших суб”єктів господарювання, наявнос ті пільг чи інших обставин.

В даному випадку, як видно з Рішення Позивача, частка Відповідача на ринку товару складає 100 %.

Пунктом 2 частини 1 статті 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції” передбачено, що порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є, зокрема, зловживання монопольним становищем.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України “Про захист економічної конкуренції” зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб”єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб”єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України “Про захист економічної конкуренції” зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Статтею 51 Закону цього також передбачено, що порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Органи Антимонопольного комітету України накладають штрафи на юридичних осіб, зокрема, за порушення, передбачені п. 2 ст. 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб”єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. У разі наявності незаконно одержаного прибутку, який перевищує десять відсотків зазначеного доходу (виручки), штраф накладається у розмірі, що не перевищує потрійного розміру незаконно одержаного прибутку.

Розмір незаконно одержаного прибутку, згідно ст. 52 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, може бути обчислено оціночним шляхом.

Крім того, згідно ч.3 ст.56 Закону, особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

З Рішення Позивача видно, що згідно звіту про фінансові результати за 2006 рік дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) Відповідача становила 25 529,9 тис. грн., у зв”язку з чим, останньму було правомірно визначено Позивачем розмір штрафу – 15000,00 грн., який повнен був бути сплаченим 23.05.2007р. Однак, станом на 12.07.2007р. штраф Відповідачем сплачений не був.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Однак, як було встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, Відповідач Рішення не оскаржував та покладеного на нього штрафу не сплатив.

В той же час, відповідно до ч.2 ст. 56 Закону рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов”язковими до виконання.

Згідно ч. 5 ст. 56 Закону за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності дій Позивача по застосуванню до Відповідача адміністративно-господарської відповідальності та нарахування пені за невиконання припису, зазначеного в Рішенні.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, обов”язок доказування та подання доказів розподіляється  між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Проте, в даному випадку, Відповідач, всупереч вимог вказаної норми закону, не надав суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційній скарзі.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 28.08.2007р., яке було прийнято по даній справі, у зв”язку з повним з”ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду дійсним обставинам справи, а також у зв”язку з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим. Підстав, для скасування або зміни вказаного судового рішення та задоволення апеляційної скарги ВАТ “Київспецтранс”, суд апеляційної інстанції не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32 - 34, 36, 91, 92, 99, 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Київспецтранс” залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 28.08.2007р. у справі №48/300 за позовом Київське міське територіальне відділення Антимонопольного комітету України до Відкритого акціонерного товариства “Київспецтранс” про стягнення штрафу в розмірі 15 000,00 грн. та пені у розмірі 11 250,00 грн.,  – без змін.

2. Справу № 48/300 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

15.10.07 (відправлено)