СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

10 вересня 2007 року
Справа № 2-23/16261-2006А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Фенько Т.П.,

суддів                                                                      Волкова К.В.,

Черткової І.В.,

секретар судового засідання                                        Запорожець Т.О.

за участю представників сторін:

позивача:не з'явився

відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Джанкойської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Іщенко Г.М.) від 03.05.2007 по справі № 2-23/16261-2006А

за позовом           Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Северний Крим" (вул. Леніна, 14, с.Медведівка, Джанкойський р-н,96121)

до           Джанкойської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим (вул. Дзержинського, 30, місто Джанкой,96100)

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарський виробничий кооператив «Северний Крим»звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з адміністративним позовом до  Джанкойської об'єднаної державної податкової інспекції в АР Кримі і враховуючи подані уточнення позовних вимог 02.11.2006 просив суд визнати нечинними податкові повідомлення- рішення: №000083/23-1/0 від 18.02.2005 про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 26290,68 грн., у тому числі: основний платіж - 17527,12 грн., штрафні санкції - 8763,56 грн.; №000084/23-1/0 від 18.02.2005 про застосування штрафних санкцій в сумі 74205,64 грн. за нецільове використання податку на додану вартість.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Іщенко Г.М.) від 03.05.2007 року у справі № 2-23/16261-2006А за позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Северний Крим" до Джанкойської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції Джанкойська об'єднана державна податкова інспекція в Автономній Республіці Крим звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати, у задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно зроблені висновки про те, що позивач правомірно відобразив в загальній декларації суму придбання підприємством послуг наземних хімічних робіт (НХР) наземними обприскувачами за договором №01803 від 01.03.2002 і договором №25/04-1 від 25.04.2002 від ПТФ "Макон" по п/н №0000836 від 19.08.2002 на суму податку на додану вартість 17527,12 грн., а отже, порушив п.11.29 статті 11 Закону України "Про податок на додану вартість" та "Порядок акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками –платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1999 №271, який прийнятий на виконання п.11.29 Закону України "Про ПДВ".

Ухвалою від 03.09.2007 справа була відкладена на 10.09.2007.

Сторони в судове засідання не з'явились, про день слухання справи були сповіщені. Відповідач надав в суд телеграму про розгляд справи в відсутність свого представника. Судова колегія вважає можливим розглянути апеляційну скаргу у відсутність представників сторін, що не з'явились.

Розглянувши справу у порядку, передбаченому статтею 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, Джанкойською об'єднаною державною податковою інспекцією в АР Крим 16.02.2005 року проведено виїзну планову документальну перевірку дотримання вимог податкового та валютного законодавства Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Северний Крим»за період з 01.07.2002 по 30.09.2005, за результатами якої складено акт перевірки від 16.02.2005 за № 154/23-1/03760036/24.

Перевіркою виявлені порушення: підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7, пункту 11.21, пункту 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість", в результаті чого донараховано податок на додану вартість в сумі 17527,12 грн. та не перераховано на окремий рахунок та використане не за цільовим призначенням сум акумульованих коштів податку на додану вартість в розмірі 74205,64 грн., у зв'язку з чим були винесені спірні повідомлення- рішення.

Із акту перевірки слідує, що   у результаті вибіркової перевірки правильності визначення об'єкту оподаткування  встановлено,  що  підприємством  включалось в книгу придбання товарів (робіт, послуг) по загальній діяльності придбання послуг та робіт, які мають відношення реалізації сільськогосподарської діяльності власного виробництва, яка пільгується, а саме: у грудні 2002 придбання послуг наземних хімічних робіт наземними обприскувачами за договором №01/03 від 01.03.2002 і договором №25/04-1 від 25.04.2002 від ПТФ «Макон»по п/н №0000836 від 19.08.2002 на суму податку на додану вартість 17527,12грн. (є послугою сільськогосподарської діяльності для власного виробництва). Відповідач прийшов до висновку, що ці послуги є послугами сільськогосподарської діяльності власного виробництва, отже, позивач необгрунтовано  відобразив вказану  суму податкового  кредиту в Декларації №3 (загальна) з податку на додану вартість, що привело до заниження податкового зобов'язання за грудень 2002 на суму 17527,12грн. Відповідач вважає, що Сільськогосподарський виробничий кооператив «Северний Крим»зобов'язаний був відобразити вказану суму в Декларації №2 (спеціальна) з податку на додану вартість.

Судова колегія не підтримує позицію відповідача щодо того, що послуги, які були придбані позивачем є послугами сільськогосподарської діяльності для власного виробництва, оскільки вони прямо не мають відношення до реалізації сільськогосподарської діяльності власного виробництва.

А відповідно до вимог п.11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість»була зупинена дія пункту 7.7 статті 7, пункту 10.1 і пункту 10.2 статті 10 цього Закону в частині сплати до бюджету податку на додану вартість щодо операцій з поставки товарів (робіт, послуг) власного виробництва і продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік, становить не менше 50 відсотків загальної суми валового доходу підприємства. Зазначені кошти залишаються в розпорядженні сільськогосподарських товаровиробників і використовуються ними для придбання матеріально-технічних ресурсів виробничого призначення. У разі нецільового використання акумульованих коштів вони стягуються до Державного бюджету України в безспірному порядку.

Проаналізувавши це положення, судова колегія приходить до висновку, що воно застосовується щодо операцій з поставки товарів (робіт, послуг) власного виробництва, і аж ніяк до операцій щодо придбання послуг на розвиток власного виробництва.

Отже, відповідач не надав належної оцінки цьому факту і не прийняв до уваги, що позивач у вказаних договорах виступає в якості замовника послуг, а не постачальника.

Тому, враховуючи вище вказані судження, судова колегія переконана, що дія пільги відповідно до пункту 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість»не розповсюджується на вищевикладені операції, і у Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Северний Крим»не було законних підстав відображати податок на додану вартість в Декларації №2, по якої розрахунки з бюджетом не здійснюються.

Таким чином, Сільськогосподарський виробничий кооператив «Северний Крим»не занижував податкове зобов'язання за грудень 2002, обгрунтовано відобразив суму податку на додану вартість (податковий  кредит)  в розмірі  17527,12грн.  в Декларації №3  (загальна),  по якому здійснюються      розрахунки      з      державним бюджетом на загальних підставах.

Тому і штрафні санкції в сумі 8763,56грн., які нараховані на суму податку на додану вартість –17527,12 грн. є незаконними та необгрунтованими, отже податкове повідомлення-рішення Джанкойської ОДПІ від 18.02.2005 №000083/23-1/0 про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 26290,68 грн., у тому числі: основний платіж -17527,12грн., штрафні санкції - 8763,56грн. винесене з порушенням діючого законодавства України, що тягне за собою визнання його нечинним.

Що стосується податкового повідомлення-рішення №000084/23-1/0 від 18.02.2005р., яким до позивача застосовані штрафні санкції за нецільове використання податку на додану вартість в сумі 74205,64грн., то воно, на думку судової колегії, теж має бути визнане нечинним.

Як свідчать дані акту документальної перевірки, відповідач прийшов до висновку, що позивачем не перерахований на окремий (спеціальний) рахунок податок на додану вартість, а також використані не за цільовим призначенням акумульовані кошти податку на додану вартість в сумі 74205,64грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 №488 був доповнений абзац 2 пункту 4 Порядку акумуляції і використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками - платниками податків на додану вартість щодо операції з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1999р.№271.

Цим доповненням було визначено, що не перераховані на окремий рахунок суми вважаються такими, що використаються не за цільовим призначенням, і підлягають стягненню до державного бюджету в безспірному порядку.

Тобто, вказаною нормою чітко встановлена відповідальність сільгосптоваровиробників у разі не перерахування коштів на спеціальний рахунок - стягнення таких коштів до бюджету.

Судова колегія вважає за необхідне підкреслити факт перевищення відповідачем своїх повноважень, оскільки відповідальність за правильність обчислення, своєчасності уплати податків та зборів і дотримання законів про оподаткування несуть платники податків та зборів відповідно до законів України.

Отже, відповідач діяв в порушення частини 2 статті 19 Конституції України та статті13 Закону України "Про державну податкову службу в Україні".

Згідно з частиною 4 пункту 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість" Кабінету Міністрів України делеговані повноваження з визначення порядку акумуляції використання коштів, які залишаються у розпорядженні платника податку відповідно до пун 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість».

Отже, з аналізу норм Закону України «Про податок на додану вартість»вбачається, діючим законодавством не передбачено право Кабінету Міністрів України при визначенні порядку акумуляції та використанні коштів, які залишаються у розпорядженні платника податків визначати їх правовий статус, а також застосовувати до платника податку санкції.

Суд апеляційної інстанції вважає посилання у податковому повідомленні-рішенні на Постанови Кабінету Міністрів України №488 і №271, п.11.29 статті 11 Закону України "Про ПДВ" необгрунтованими, тому що ці норми законодавства не передбачають застосування штрафу за нецільове використання ПДВ і визначення такого штрафу як податкового зобов'язання, а передбачають стягнення суми податку на додану вартість до бюджету у безспірному порядку.

Керуючись ч. 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову та оцінивши надані сторонами докази в порядку ст.69,70,86 КАС України, судова колегія схиляється до позіції, що відповідач не довів правомірність донарахування позивачу податкових зобов'язань з ПДВ в сумі 26290,68 грн. та застосування штрафних санкцій за нецільове використання податку на додану вартість в сумі 74205,64 грн.

Тому, на думку суду апеляційної інстанції, є всі підстави визнати спірні повідомлення-рішення нечинними, а вимоги апеляційної інстанції такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а позовні вимоги визнані судовою колегією правомірними і обгрунтованими.

Керуючись статтями  24, 195, 198, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Джанкойської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 03.05.2007 у справі № 2-23/16261-2006А залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого Адміністративного суду України  протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя                                        Т.П. Фенько

Судді                                                                      К.В. Волков

І.В. Черткова