ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

11.07.07                                                                                           Справа  № 7/238-3492

Львівський апеляційний господарський суд,  в складі колегії:

головуючого-судді:                                  Бойко С.М.,

суддів:                                                         Марко Р.І.,

Бонк Т.Б.,

при секретарі Чаплик І.,

з участю представників

від позивача:  з”явився,

відповідача : з”явився,

розглянув апеляційну скаргу Бучацької міжрайонної державної податкової інспекції в особі Монастириського відділення, м.Монастириська

на постанову господарського суду Тернопільської області від 10.11.2006 року, суддя Стадник М.С., в справі № 7/238-3492,

за позовом державного підприємства «Ковалівський спиртовий завод», с.Ковалівка Монастириського району

до відповідача: Бучацької міжрайонної державної податкової інспекції в особі Монастириського відділення, м.Монастириська

про скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 18.06.2006 року,

в с т а н о в и в :

постановою господарського суду Тернопільської області від 10.11.2006 року частково задоволено позов  державного підприємства «Ковалівський спиртовий завод»до  Бучацької міжрайонної державної податкової інспекції в особі Монастириського відділення про  скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 18.06.2006 року в частині 22500 грн. суми зменшення бюджетного відшкодування по податку на додану вартість, здійсненого податковим органом за безпідставне включення позивачем до податкового кредиту ПДВ по придбаній мелясі, власником якої продавець не був і  поставка не підтверджена первинними документами на перевезення продукції, а також за безпідставне включення  до складу податкового кредиту суми податку, які у відповідних звітних періодах його постачальниками не були задекларовані до сплати та не були сплачені до бюджету.

Постанова суду мотивована тим, що податковим органом не доведено порушення визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість, оскільки позивачем процедуру сторнування (зобов'язання з ПДВ/ податковий кредит) та розрахунків з бюджетом проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.

В частині зменшення бюджетного відшкодування по податку на додану вартість на суму 21428,50 грн. згідно спірного рішення в позові відмовлено з підстав того, що бюджетному відшкодуванню підлягає фактично сплачена отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді частина такого від'ємного значення (тобто частина перевищення суми податкового кредиту попереднього звітного податкового періоду над сумою податкового зобов'язання такого звітного податкового періоду), а тому суми ПДВ включені позивачем до бюджетного відшкодування в травні 2006р. безпідставно, оскільки оплата постачальникам за поставлену продукцію проводились у грудні 2005р. та березні 2006р.

В апеляційній скарзі скаржник (відповідач)  просить постанову суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю, з підстав неповного з”ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права, апелюючи тим, що позивачем віднесено до складу податкового кредиту податок на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "Група компаній" Техсервіс” в порушення п.п.7.2.3 п.7.2 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість", оскільки суми податку на додану вартість, віднесені до податкового кредиту не знаходять підтвердження в податкових зобов'язаннях продавця (ТОВ "Група компаній" Техсервіс”) цих товарів, а податкова накладна не виконує своєї законодавчо встановленої функції і її оригінал не підтверджується копією. Також позивачем безпідставно включено до податкового кредиту 4166,67 грн. податку на додану вартість, сплаченого ТОВ "Інтелтрейд" в квітні 2006 р. згідно платіжних доручень № 974 від 21.04.2006р. на суму 2166,67 грн., від 25.04.2006р. на суму 500 грн., № 51 від 27.04.2006р. на суму 833,33 грн., № 20 від 28.04.2006р. на суму 666,66 грн. у вартості меляси отриманої в грудні 2005р. та січні 2006р.,  оскільки продавець не був власником меляси і поставка не підтверджена первинними документами на перевезення продукції, а тому податкова накладна також не виконує своєї законодавчо встановленої функції.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить в її задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що позивачем дотримані всі вимоги Закону України «Про податок на додану вартість», а тому відсутні підстави для зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість  на суму 22500 грн.та прийняття оскаржуваного рішення в цій частині.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, які підтримали свої позиції, пояснення дали аналогічні, викладені в письмових поясненнях та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга податкового органу  задоволенню не підлягає.

Підставою прийняття податкового повідомлення -рішення №/0 від 18.06.2006 року, яким позивачу  зменшено бюджетне відшкодування в сумі 43928,50 грн., є зафіксований в акті перевірки № 105-23/00375059 від 11.08.2006р.  факт порушення позивачем п.1.8. ст. 1, пп. 7.2.3. п.7.2., пп. 7.4.1. п.7.4. пп.7.7.2., пп.7.7.5 п.7.7., пп. 7.8.1. п.7.8. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість".

Зокрема, актом перевірки зафіксовано зайве включення позивачем до бюджетного відшкодування в травні 2006р.: 21428,50 грн. податку на додану вартість, сплаченого постачальникам протягом  грудня 2005р.та березня 2006р. за отримані товарно-матеріальні цінності згідно платіжних доручень від 06.12.2005р. на суму 16136 грн., від 21.03.2006р. на суму 500 грн., від 22.03.2006р. на суму 2500 грн., від 31.03.2006р. на суму 1275,50 грн. та 1017 грн., оскільки сума від”ємного значення по ПДВ виникла не в попередньому періоді , а раніше, у зв’язку з чим платник податку мав право дану суму включити до податкового кредиту, але не мав права  заявляти її до відшкодування; 4166,67 грн. податку на додану вартість, сплаченого ТОВ "Інтелтрейд" в квітні 2006 р. згідно платіжних доручень №974 від 21.04.2006р. на суму 2166,67 грн., від 25.04.2006р. на суму 500 грн., №51 від 27.04.2006р. на суму 833,33 грн., № 20 від 28.04.2006р. на суму 666,66 грн. у вартості меляси отриманої в грудні 2005р. та січні 2006р.,  оскільки продавець не був власником меляси і поставка не підтверджена первинними документами на перевезення продукції, а тому податкова накладна не виконує своєї законодавчо встановленої функції; підприємством в травні 2006р. безпідставно включено до  бюджетного відшкодування 18333,33 грн. ПДВ, сплаченого згідно платіжних доручень № 14 від 25.04.2006р. та № 17 від 28.04.2006р у вартості  придбаної меляси від ТОВ "Група компаній" Техсервіс”, яке згідно інформаційної довідки ДПІ в Оболонському районі м. Києва ПДВ по даній операції податок в бюджет не сплачувало, а однією з обов’язкових підстав  включення підприємством сум податку до відшкодування є сплата цих сум до державного бюджету України.

Проте, такий висновок податкового органу частково не відповідає встановленим обставинам по справі та вимогам діючого законодавства.

Відповідно до п.п.7.7.1. ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість" від  3 квітня 1997 року №168/97-ВР (в редакції, що діяла на час виникнення у позивача права на відшкодування) суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню  з  бюджету,  визначаються  як різниця  між  загальною  сумою  податкових зобов”язань, що виникли у зв'язку з будь-якою поставкою товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додну вартість" подактовий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку у звітному періоді, у зв"язку із придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації, а згідно  п.п.7.4.5 вказаної  статті не дозволяється включення до складу податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) –актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

У разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами. Керуючись п.7.5 ст.5 вищенаведеного Закону, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: за вимогами п.п.7.5.1. дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

У відповідності до п.п.7.2.6. п.7.2. ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Наявні в матеріалах справи податкові накладні містять усі необхідні реквізити передбачені п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” та підтверджують сплату сум ПДВ позивачем в ціні товару, який придбавався, що відповідає вищезазначеним вимогам.

Правомірність включення  позивачем в травні 2006р. до податкового кредиту  суми 4166,66 грн. ПДВ, підтверджується  податковою накладною №6 від 15.01.2006р. виданою ТОВ „Інтелтрейд”  на поставлену в січні 2006р . на виконання договору №27-12 від 27.12.2005р. по видатковій накладній №РН-0000006 від 15.01.2006р. мелясу на загальну суму 357495,60 грн. в тому числі 59582,60 грн. ПДВ. Поставлена продукція оплачена позивачем частково в квітні 2006р. в сумі 25000 грн. в тому числі 4166,67 грн. ПДВ., що підтверджується актом перевірки та копіями виписок Тернопільської філії комерційного банку "Приватбанк" Монастириського відділення за 21.04.2006р., 25.04.2006р., 28.04.2006р..

Покликання скаржника на те, що ТОВ "Інтелтрейд" ТОВ не мало права виписувати податкову накладну, оскільки фактично не відпускало продукцію і не було власником продукції (меляси),  є безпідставним, оскільки податковим органом  не доведено відсутність в ТОВ „Інтелтрейд” права власності на мелясу.

З наведеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про правомірність включення позивачем до податкового кредиту податку на додану вартість в розмірі 4166,66 грн. відповідно до вищевказаних податкових накладних, оскільки позивачем процедуру сторнування (зобов'язання з ПДВ/ податковий кредит) та розрахунків з бюджетом проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Правомірність включення позивачем до податкового кредиту 18333,33 грн. ПДВ підтверджується  податковою накладною, виданою ТОВ  "Група компаній "Техінсервіс" в квітні-травні 2006р.на підтвердження виконання договору №06-04-18 від 18.04.2006р. щодо поставки меляси, вартість якої оплачена позивачем частково в сумі 110000грн. в тому числі 18333,33 грн. ПДВ згідно платіжних доручень №14 від 25.04.2006р. та №17 від 28.042006р.

Покликання податкового органу  на непідтвердження позивачем права на податковий кредит з огляду на фактичну несплату податку до бюджету контрагентом позивача(ТОВ "Група компаній" Техсервіс”)  є безпідставним, оскільки діючим податковим законодавством не передбачена відповідальність покупця(в даному випадку –позивача)  за несплату податків контрагентами угод.

Закон України «Про податок на додану вартість»не пов»язує право на віднесення до податкового кредиту, сплачених сум ПДВ в ціні товару, окрім тих, підстав, які викладені у змісті цього закону.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону "Про податок на додану вартість" платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у пп. "а", "в", "г", "д" п. 10.1 ст. 10, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (п. 10.2 ст. 10 Закону).

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладення штрафних санкцій.

Покликання податкового орагну на відсутність товарно-транспортних накладних та шляхових листів є також необгрунтованим, оскільки це може бути лише підставою для обґрунтування незаконності облікування транспортних видатків, а не вартості придбаних товаро-матеріальних цінностей, вартість, факт отримання та  оплату яких в спірному випадку підтверджено самим податковим органом в акті перевірки.

З наведеного, висновок податкового органу про безпідставність включення позивачем до складу податкового кредиту податку на додану вартість  на суму 22500 грн. не відповідає встановленим обставинам по справі та вимогам діючого законодавства, а тому податкове повідомлення-рішення №/0 від 18.06.2006 року в цій частині  підставно скасовано місцевим судом.

Щодо зменшення бюджетного відшкодування по податку на додану вартість на суму 21428,50 грн. згідно спірного рішення, то відповідно до п.п.7.7.2. п.7.7. ст.7. Закону України «Про податок на додану вартість»якщо у наступному податковому періоді сума визначена  п.п.7.7.1 п.7.7. ст.7 даного закону має від’ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає сума рівна ПДВ сплаченого постачальникам у попередньому періоді, а залишок від’ємного значення використовується в якості податкового кредиту у наступному податковому періоді.

Як вбачається з акту перевірки, оплата позивачем постачальникам за поставлену продукцію проводились у грудні 2005р. та березні 2006р., а тому суми ПДВ включені позивачем до бюджетного відшкодування в травні 2006р. (правомірність включення яких до податкового кредиту на підставі первинних документів податковою інспекцією не заперечується), в порушення пп.7.7.2. п.7.7. ст.7 вищевказаного закону.

З наведеного, податковим органом правомірно зменшено позивачу суму бюджетного відшкодування на 21428,50 грн. згідно податкового повідомлення-рішення №/0 від 18.06.2006 року, а тому в цій частині вказане рішення відповідає вимогам діючого законодавства і місцевим судом підставно відмовлено в його скасуванні в цій частині.

З вищенаведеного доводи скаржника про скасування постанови місцевого суду є безпідставними.

Постанова місцевого суду прийнята у відповідності з вимогами  діючого законодавства, а тому підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 198,200,205,206 КАС України, суд,

ухвалив :

постанову господарського суду Тернопільської області від 10.11.2006 року в  справі за номером 7/238-3492 залишити без змін, а апеляційну скаргу Бучацької міжрайонної державної податкової інспекції в особі Монастириського відділення –без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи  повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя:                                                                      С.М. Бойко

Судді:                                                                                                Т.Б.Бонк

Р.І.Марко