ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2007 р.
№ 42/440

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. –головуючого, Плюшка І.А., Самусенко С.С., за участю представника заявника –Тютюнника С.В. дов № 104/35 від 15.05.2007 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 5 липня 2007 року у справі господарського суду м. Києва за скаргою ВАТ "Харцизький трубний завод" на дії ДВС у Шевченківському районі м. Києва, зацікавлена особа  - ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України",

У С Т А Н О В И В:

ВАТ "Харцизький трубний завод" звернувся зі скаргою на дії державної виконавчої служби у Шевченківському районі міста Києва, в якій просив визнати недійсною постанову № 906/16 від 17 січня 2007 року про зупинення виконавчого провадження.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 7 травня 2007 року скаргу задоволено. Визнано недійсною постанову ДВС у Шевченківському районі м.Києва № 906/16 від 17 січня 2007 року про зупинення виконавчого провадження.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 5 липня 2007 року апеляційну скаргу ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду м. Києва від 7 травня 2007 року залишено без задоволення, а ухвалу - без змін.

Постанова обґрунтована тим, що предметом спору у даній справі було стягнення безпідставно набутого майна, а не стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок неповних розрахунків за енергоносії, у зв’язку з чим, за висновком суду, підстави для зупинення виконавчого провадження відсутні.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 5 липня 2007 року та ухвалу господарського суду м. Києва від 7 травня 2007 року і прийняти нове рішення, яким відмовити ВАТ "Харцизький трубний завод" в задоволенні скарги на дії ДВС.

Стверджує, що судом неправильно застосовано положення п. 15 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження".

Наголошує, що сам лише факт включення підприємства-боржника до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу є достатнім для зупинення виконавчого провадження на підставі п. 15 ч. 1 ст. 34  Закону України "Про виконавче провадження".

У судове засідання представники позивача та ДВС не з’явились.

Від ВАТ "Харцизький трубний завод" надійшло клопотання провести розгляд справи без участі його представника.

Враховуючи, що про час і місце розгляду касаційної скарги сторони повідомлені належним чином, суд вважає можливим розглянути касаційну скаргу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення представника ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", обговоривши доводи касаційної скарги та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 17 січня 2007 державним виконавцем Державної виконавчої служби у Шевченківському районі м. Києва винесено постанову № 906/16 про зупинення виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду міста Києва № 42/440 від 7 листопада 2006 року.

Оскаржувана постанова про зупинення виконавчого провадження мотивована тим, що Дочірню компанію “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” внесено до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 34 Закону України “Про виконавче провадження” підставою обов’язкового зупинення виконавчого провадження визначено внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно Закону України “Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу”.

Оскаржувані ухвала та постанова мотивовані тим, що дія п. 15 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" не поширюється на правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, оскільки предметом позову і стягнення у виконавчому провадженні є вартість безпідставно набутого майна, а не борг за енергоносії.

Даний висновок суди попередніх інстанцій обґрунтовують положеннями ч. 2 ст. 2 Закону України “Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу”, відповідно до якої дія цього Закону поширюється на підприємства паливно-енергетичного комплексу, а також інших учасників розрахунків, які мають або перед якими є заборгованість, що виникла внаслідок неповних розрахунків за енергоносії.

Однак, Вищий господарський суд України приходить до висновку, що суди не врахували того, що положення даної статті стосуються лише підстав включення підприємств паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно Закону України “Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу”.

Суди залишили поза увагою ту обставину, що положення  п. 15 ч. 1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження" не пов'язують факт включення підприємств в Реєстр підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно Закону України “Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу” з підставами виникнення заборгованості підприємства паливно-енергетичного комплексу, стягнення якої відбувається в період, протягом якого підприємство перебуває в даному реєстрі.

Крім того, з оскаржуваних судових рішень не вбачається, що суди перевірили наявність підстав, які б свідчили про законність дій органу державної виконавчої служби по зупиненню виконавчого провадження та, відповідно, не вбачається, що суди перевірили, чи брав участь скаржник, на момент зупинення виконавчого провадження, в процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" і чи не закінчився термін її дії та чи діяв орган державної виконавчої служби на момент винесення оскарженої постанови у точній відповідності із Законом України "Про виконавче провадження".

Відтак, викладене свідчить, що оскаржувані судові рішення є такими, що прийняті з порушенням ст.ст. 38, 43, 65, 84 і 105 ГПК України та внаслідок неправильного застосування п. 15 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", тому визнати їх законними та обґрунтованими не можна, а отже вони підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду необхідно врахувати наведене, встановити дійсні обставини справи та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117 –11112, Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 5 липня 2007 року і ухвалу господарського суду м. Києва від 7 травня 2007 року.

Справу передати до господарського суду м. Києва на новий розгляд в іншому складі суддів.

Головуючий                                                                                  Т. Козир

Судді                                                                                     І. Плюшко

С. Самусенко