ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 р.
№ 12/2092

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючий суддя
Муравйов О. В.

судді
Полянський А. Г.
Фролова Г. М.

розглянувши
касаційну скаргу
Приватного підприємства "Городоцький цукровий завод"

на постанову
Житомирського апеляційного господарського суду від 20.07.2007 року

по справі
№ 12/2092 Господарського суду Хмельницької області

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЛВЗ"

до
Приватного підприємства "Городоцький цукровий завод"

про
стягнення 104735,10 грн.

За участю представників сторін:

від позивача:
Серафимов І.М. –дов. №1728 від 11.10.2007 року

від відповідача:
не з’явився

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Вищого господарського суду України від 26.09.2007 року касаційна скарга Приватного підприємства "Городоцький цукровий завод" була прийнята до провадження новоутвореною колегією суддів у наступному тимчасовому складі: головуючий –Муравйов О. В., судді Фролова Г. М., Кривда Д. С., а розгляд справи був призначений на 16.10.2007 року.

У зв’язку з виходом судді Полянського А. Г. з відпустки, справа №12/2092 розглядається колегією суддів у постійному складі, утвореному розпорядженням від 25.08.2005 року № 02-20/13 Заступника Голови Вищого господарського суду України, у складі: головуючий –Муравйов О. В., судді Полянський А. Г., Фролова Г. М.

Відводів зазначеному складу колегії суддів не заявлено.

Представник відповідача в судове засідання 16.10.2007 року не з’явився, хоча про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений заздалегідь належним чином. Оскільки ухвалою Вищого господарського суду України від 26.09.2007 року явка представників сторін обов’язковою не визнавалася, додаткові документи від них не витребовувались, з врахуванням особливостей розгляду скарги судом касаційної інстанції, передбачених ст. 1117 ГПК України, колегія суддів вважає, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами відповідно до ст. 75, 1115 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "ХЛВЗ" звернулось до Господарського суду Хмельницької області з позовною заявою до Приватного підприємства "Городоцький цукровий завод" про стягнення з останнього 80000 грн. попередньої оплати за товар, 2780 грн. збитків за доставку товару, 16000 грн. штрафу, 1160 грн. пені, 4156,94 грн. різниці від встановленого індексу інфляції, 637,80 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 26.01.2007 року (суддя Шпак В. О.), залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 20.07.2007 року (головуючий суддя Щепанська Г. А., судді Іоннікова І. А., Ляхевич А. А.), по зовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЛВЗ" задоволені частково: стягнуто з Приватного підприємства "Городоцький цукровий завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЛВЗ" 80000 грн. попередньої оплати за товар, 2780 грн. збитків за доставку товару, 16000 грн. штрафу, 4156,94 грн. різниці від встановленого індексу інфляції, 637,80 грн. 3% річних; в задоволенні решти позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю "ХЛВЗ" відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими по справі рішенням та постановою, Приватне підприємство "Городоцький цукровий завод" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.01.2007 року та постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 20.07.2007 року скасувати та прийняти нове рішення, яким справу передати на новий розгляд до Господарського суду Хмельницької області.

В касаційній скарзі Приватне підприємство "Городоцький цукровий завод" посилається на порушення місцевим та апеляційним господарськими судами норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "ХЛВЗ" повністю заперечує підстави скасування судових рішень першої та апеляційної інстанцій і просить рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.01.2007 року та постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 20.07.2007 року залишити без змін, а касаційну скаргу Приватного підприємства "Городоцький цукровий завод" –без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на неї, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла наступного висновку.

Як встановлено місцевим та апеляційним господарськими судами, 26.10.2005 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ХЛВЗ" та Приватним підприємством "Городоцький цукровий завод" укладений договір поставки цукру - Контракт № 26/10.

Відповідно до умов договору Приватне підприємство "Городоцький цукровий завод" зобов’язалось поставити 20 тон цукру-піску рафінованого у жовтні-листопаді 2005 року.

Продавець зобов’язався забезпечити поставку на умовах EXW по цінам, в кількості і в строки, обумовлені контрактом, надати в повному обсязі супроводжу вальні документи, які підтверджують кількість, якість і вартість товару (п. п. 4.1, 4.2 контракту).

Покупець зобов’язувався прийняти весь товар згідно супроводжувальних до кументів (п. 4.3 контракту).

Місцевим судом встановлено, що на виконання п. 3.1 контракту від 26.10.2005 року позивач 02.11.2005 року на під ставі рахунку №152 від 26.10.2005 року платіжним дорученням № 3085 здійснив по передню оплату Приватному підприємству "Городоцький цукровий завод" в сумі 80000 грн. за 20 тон цу кру-піску рафінованого.

03.11.2005 року відповідач по видатковій накладній №1013 поставив позивачу 20 тон цукру та надав сертифікат відповідності №11А1.026.ХО29685-05, а також протокол випробувань зразків продукції №62-221/562 від 20.10.2005 року, в яких зазначено, що продукція відповідає вимогам ДСТУ 2213-93 (ГОСТ 22-94), ДР-97.

Доставку вантажу, як встановлено місцевим та апеляційним господарськими судами, здійснено ТОВ "Центрум" на підставі заявки ТОВ "ХЛВЗ" з оплатою за перевезення в розмірі 2780 грн.

Під час приймання товару покупцем 09.11.05 року виявлено невідповідність то вару ДСТУ 2213-93 по органолептиці, у зв’язку з чим 10.11.2005 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ХЛВЗ" напра вило Приватному підприємству "Городоцький цукровий завод" телеграму з проханням направити свого представника з належно оформленими документами, водночас попередивши, що в іншому випадку прийом товару буде відбуватися з експертом Торгово-промислової палати.

Відповіді на телеграму, що визнається касаційною інстанцією, відповідач не надіслав, для прийняття то вару та складання акта свого представника не направив.

Актом експертизи №1-189, проведеної Харківською Торгово-промисловою палатою 18.11.2005 року, встановлено, що партія цукру-піску рафінованого у кількості 400 мішків вагою 20 тон, не відповідає вимогам ДСТУ 2213-97(ГОСТ 22-94) за показником кольору.

Крім того, невідповідність цукру-піску рафінованого ДСТУ 2213-93

(ГОСТ22-94) за кольоровістю була підтверджена державною випробувальною ла бораторією харчової і сільськогосподарської продукції ДП "Харьківстандартметрологія". Протоколом випробувань №2741/Д від 18.11.05 року

встановлено, що поданий зразок цукру-рафінаду за кольоровістю не відповідає

вимогам ДСТУ 2213-93 (ГОСТ 22-94), оскільки за нормою кольоровості одиниць оптичної густини (одиниць ICNMSA) має бути не більше 78%, а фактично становить 129,5.

08.12.2005 року позивач направив відповідачу вимогу №2073 про повернення на підставі статті 268 Господарського процесуального кодексу України суми, сплаче ної за поставлений товар.

Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЛВЗ" та зобов’язуючи відповідача повернути 80000 грн. попередньої оплати за поставлений цукор, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що наявними у справі доказами підтверджується поставка відповідачем позивачу неякісного товару.

При цьому, як вбачається з прийнятих судових рішень, суди застосували ча стину 5 статті 268 Господарського кодексу України та статтю 678 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 678 ЦК України у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару.

Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом.

Частиною 5 статті 268 ГК України передбачено, що у разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми.

Положення ч. 5 ст. 268 ГК України є спеціальною нормою законодавство порівняно з положеннями ч. 2 ст. 678 ЦК України.

Правові наслідки відмови покупця від прийняття товару передбачені частиною 8 ст. 268 ГК України.

Суд касаційної інстанції вважає, що застосування правових наслідків поставки неякісного товару у вигляді вимоги про повернення сплаченої за товар грошової суми можливе лише за умови одночасної відмови від прийняття товару.

Однак ані судом першої інстанції, ані судом апеляційної інстанції зазначені обставини досліджені не були: в рішенні та постанові, що оскаржуються відповідачем, не встановлено, що позивач як покупець відмовився від прийняття товару.

Зазначене свідчить про неповне з'ясування обставин справи та неправильне застосування наведених вище норм матеріального права, що відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України є підставою для скасування прийнятих у справі рішення та постанови.

Для вирішення даної справи по суті, судам необхідно було встановити чи відбувся факт відмови від прийняття товару з боку позивача та в який саме спосіб.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції в силу положень ст.ст. 1115, 1117 ГПК України не дають їй права встановлювати або вважати доведеними об ставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи на но вий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об’єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залеж ності від встановленого, застосувати відповідні норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Городоцький цукровий завод" задовольнити.

Постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 20.07.2007 року по справі № 12/2092 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.01.2007 року по справі № 12/2092 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до Господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя

О. В. Муравйов

Судді

А. Г. Полянський

Г. М. Фролова