ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.08.07

Справа № 14/267-07.

За
позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Фуд Центр”

До
відповідачів:  1. Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи

ОСОБА_1

2. Суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_2

3. Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи
ОСОБА_3

Про
стягнення 1712 грн. 57 коп.

СУДДЯ   Миропольський С.О.

За
участю представників:

від
позивача: не з'явився

від
відповідачів: 1. ОСОБА_4

2. не з'явився

3. не з'явився

Суть
спору: позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 1
712 грн. 57 коп., в тому числі: 963 грн. 29 коп. - основного боргу, 490 грн. 62
коп. - пені, 10 грн. 62 коп. - інфляційних збитків, 7 грн. 22 коп. - 3% річних,
240 грн. 82 коп. - штрафу, за неналежне виконання договору купівлі-продажу
НОМЕР_1 від 20 12.2005р.

Позивач
подав заяву про збільшення позовних вимог в якій просить стягнути з відповідача
заборгованість в розмірі 1 830 грн. 17 коп., в тому числі 1061 грн. 01 коп. -
основного боргу, 490 грн. 62 коп. - пені, 25 грн. 86 коп. - інфляційних
збитків, 11 грн. 86 коп. - 3% річних, 240 грн. 82 коп. - штрафу, за неналежне
виконання договору купівлі-продажу НОМЕР_1 від 20 12.2005р.

Відповідач
у відзиві на позовну заяву вимоги позивача не визнає посилаючись на те, що з
травня 2006р. він ніяких замовлень товару у позивача не здійснював і в
господарських відносинах з ним не перебував. Треті особи пояснення по справі не
надали, в попередньому судовому засіданні пояснили, що вони не отримували копії
позовних матеріалів.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши
надані докази, суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.12.2005р.
між позивачем та першим відповідачем був укладений договір купівлі-продажу
НОМЕР_1, відповідно до п. 2.1. якого позивач зобов'язався передати у власність,
а відповідач прийняти товар, здійснювати його своєчасну оплату.

Згідно
п. 3.2. договору відповідач зобов'язався здійснювати оплату за отриманий товар
по факту отримання товару відповідно накладних, при цьому оплаті підлягає вся
фактично одержана покупцем партія товару.

Відповідно
до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і
відповідно до умов договору.

Згідно
з ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог,
що у певних умовах звичайно ставляться.

Позивач
в підтвердження своєї позиції по справі, пояснив, що 28.12.2006р. згідно
видаткової накладної НОМЕР_2 передав у власність першого відповідача товар на
загальну суму 963 грн. 29 коп., але як він зазначив розрахунків з боку першого
відповідача станом на 09.04.2007р. здійснено не було.

Враховуючи
те, що перший відповідач розрахунків так і не здійснив позивач подав заяву про
збільшення розміру позовних вимог за порушення строків сплати отриманого товару
та просить суд стягнути з першого відповідача 1061 грн. 01 коп. - основного
боргу, 490 грн. 62 коп. - пені, 25 грн. 86 коп. - інфляційних збитків, 11 грн.
86 коп. - 3% річних, 240 грн. 82 коп. - штрафу.

Перший
відповідач в обґрунтування своєї позиції по справі подав письмове пояснення в
якому вважає, що позовні вимоги безпідставні та не підлягають задоволенню
виходячи з наступного:

-
перевіркою, проведеною Білопільським РВ УМВС України в Сумській області було
встановлено, що перший відповідач ніякої підприємницької діяльності в магазині
з травня місяця 2006 р. не здійснював, поставок товару від позивача не заявляв,
товар не приймав;

-
посилання позивача, щодо заборгованості за поставлений товар згідно видаткової
накладної НОМЕР_2 від 28.12.2006р. в сумі 963 грн. 29 коп. на якій ґрунтується
позов безпідставні так як особа, яка підписала зазначену накладну не мала
жодних повноважень на отримання товару від позивача в трудових або підрядних
відносинах з першим відповідачем не перебувала;

-  статтею 34 Господарського кодексу України
визначено, що належним доказом отримання товару повинна бути видаткова накладна
за підписом особи, яка працює у першого відповідача та має відповідні
повноваження на отримання товару згідно довіреності, що в свою чергу має бути
оформлена відповідно до п. 1,2 Інструкції «Про порядок реєстрації виданих,
повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей» затвердженої
Наказом Міністерства фінансів України № 99 від 16.05.1999р.

Тобто відповідно до положень зазначеної
інструкції підприємства, установи та організації, їхні відділення, філії, інші
відособлені підрозділи та представництва іноземних суб'єктів господарської
діяльності (далі-підприємство) при отриманні сировини, матеріалів, палива,
запчастин, інвентарю, худоби, насіння, добрива, інструментів, товарів основних
засобів та інших товарно-матеріальних цінностей, а також нематеріальних
активів, грошових документів і цінних паперів (надалі - цінності) відпускаються
покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів, в свою
чергу, довіреність особам, що не працюють на даному підприємстві, може бути
видана з дозволу керівника підприємства, якщо підприємство, де працює дана
особа, видало їй довіреність на одержання тих саме цінностей і такої ж
кількості з цього підприємства.

Суд
вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню з огляду
на наступне:

Відповідно
до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується
передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для
використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних
з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується
прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною
2 ст. 689 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний
вичинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його
боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено
договором або актами цивільного законодавства.

Крім того відповідно вищевказаної постанови
Білопільського РВ УМВС України в Сумській області було встановлено, що перший
відповідач в травні місяці 2006р. за усною домовленістю з другим відповідачем
прийняв рішення про надання йому в оренду приміщення магазину, проведення
ревізії товарно-матеріальних цінностей товарів та передачі їх в користування,
але фактичного прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей зроблено не
було, а договір було складено лише в листопаді 2006р.

Тобто, за вказаних умов, позивач взагалі не
повинен був передавати товар, відповідно до накладної НОМЕР_2 від 28.12.2006р.,
другому та третьому відповідачу, як матеріально-відповідальним особам,
оскільки, вони не мали відповідних повноважень на отримання товару.

Відповідно
до ст. 33 Господарського процесуального кодексу, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Позивачем не було надано доказів в обґрунтування своєї позиції по справі, тому
позовні вимоги позивача в частині стягнення 1061 грн. 01 коп. - основного боргу
є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи
вищенаведене, позовні вимоги щодо стягнення 490 грн. 62 коп. - пені, 25 грн. 86
коп. - інфляційних збитків, 11 грн. 86 коп. - 3% річних, 240 грн. 82 коп. -
штрафу також задоволенню не підлягають.

На
підставі викладеного, керуючись ст. ст. 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

1.
В задоволенні позову - відмовити.