Київський міжобласний апеляційний господарський суд
________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.07                                                                                            Справа №  03/2705а

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:          Рудченка С.Г. (доповідач по справі),

суддів:                                 Міщенко  П. К. суддів:                                 Тарасенко К. В.

.

при секретарі судового засідання –Огієнко В.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: Дмитренко О.С. –дов. № 626/06-4 від 02.04.2007 р., представник;

від відповідача: Поставничий Р.В. –дов. № 120-08/18 від 02.01.2007 р., представник,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову господарського суду Черкаської області від 26.10.2006 року,

по справі № 03/2705а  (суддя –Єфименко В.В.),

за  позовом    Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів,

м. Черкаси,

до                     відкритого акціонерного товариства «Азот», м. Черкаси,

про                  стягнення 1473678,00 грн.,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2006 р. Черкаське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі по тексту –ФСЗІ, позивач) звернулося до господарського суду Черкаської області з позовом до відкритого акціонерного товариства «Азот»(далі по тексту – ВАТ «Азот», відповідач) про стягнення з відповідача штрафних санкцій за незайняті інвалідами робочі місця з мотивів порушення останнім вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»на загальну суму 1473678,00 грн.

Постановою господарського суду Черкаської області від 26.10.2006 р. по справі № 03/2705а  відмовлено ФСЗІ у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним рішенням господарського суду Черкаської області, позивач звернувся до Київського міжобласного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 16.11.2006 року, в якій просить скасувати постанову господарського суду Черкаської області від 26.10.2006 р. по справі № 03/2705а, та прийняти нове рішення по справі, яким задовольнити позовні вимоги ФСЗІ про стягнення адміністративно-господарських санкцій в розмірі 1473678,00 грн. за незайняті 93 робочі місця інвалідами у 2005 р.

В обґрунтування апеляційної скарги зроблено посилання на те, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки висновки суду першої інстанції, щодо відсутності вини відповідача, є помилковими і такими що не відповідають вимогам ст.ст. 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 26.03.2007 року апеляційну скаргу Фонду прийнято до апеляційного провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні 03.04.2007 р. за участю представників сторін.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати постанову місцевого господарського суду та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач скористався наданим йому ст. 191 КАС України правом на подання заперечень на апеляційну скаргу, в яких зазначає, що місцевим господарським судом було правильно встановлено обставини справи і рішення прийняте у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача просив в задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, постанову місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга Фонду на постанову господарського суду Черкаської області від 26.10.2006 рок не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»№ 2606-ІІІ (далі –Закон), для підприємств (об’єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 15 до 25 чоловік –у кількості одного робочого місця.

Згідно зі ст. 18 Закону працевлаштування інвалідів на підприємствах здійснюється органами Міністерства праці України, Міністерства  соціального  захисту  населення  України,  місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів.

Стаття 20 цього Закону передбачає, що підприємства (об’єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ч. 1 ст. 19 Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального за хисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної за робітної плати на відповідному підприємстві (в об’єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Аналіз зазначених положень Закону дає підстави для висновку про те, що обов’язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжу ється його обов’язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі мі сця. Такий обов’язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в час тині першій статті 18 Закону.

Зі звіту відповідача про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2005 рік вбачається, що середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу підприємства у 2005 році становила 5412 осіб. Кількість робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів відповідачем згідно встановленого нормативу, що розраховується, виходячи з середньооблікової чисельності штатних працівників на підприємстві, а саме 5412 х 4% = 216,48, складає 216 місць, проте фактично на підприємстві у 2005 році працював тільки 123 інваліди.

Пунктами 5,  10,  11,  12,  13, 14 Положення про робоче місце інваліда  і про порядок працевлаштування інвалідів,  затвердженого постановою КМУ від 03.05.95 р. № 314 (далі по тексту –Положення),  передбачено,  що підприємства   інформують   центри   зайнятості,   місцеві  органи соціального захисту населення та відділення  Фонду  про  створення робочих  місць для працевлаштування інвалідів, а працевлаштування інвалідів  здійснюється  державною  службою зайнятості,  органами Мінсоцзахисту,  місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням повноважень, стану здоров’я, здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно було встановлено місцевим господарським судом, у зв’язку з наявністю вільних вакантних посад, підприємством відповідача, щомісячно протягом звітного періоду у визначеній законодавством України формі (3-ПН), відповідно до ст. 18 Закону, п. 10 Положення, до Черкаського міського центру зайнятості та ФСЗІ направлялася інформація про наявність вільних робочих місць (а.с. 33-59).

Пунктами 3, 14 Положення про робоче місце інваліда  і про порядок працевлаштування інвалідів,  затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 314 від 03.05.1995 р. передбачено, що робоче місце для інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Відповідно до п. 4 зазначеного Положення, місцеві органи соціального захисту населення разом із громадськими організаціями інвалідів з урахуванням рекомендацій МСЕК, побажань інвалідів, їхніх професійних навичок і знань готують пропозиції щодо створення нових робочих місць, у тому числі для роботи з гнучкими формами зайнятості, і передають їх відділенням Фонду соціального захисту інвалідів і центрам зайнятості.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що як позивачем так і компетентними органами працевлаштування інвалідів був порушений покладений на них зазначений вище обов’язок, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що останніми вказаний обов’язок належним чином виконувався.

Разом з тим, відповідно до ст. 17 Закону, інвалідам забезпечується право працювати на підприємствах із звичайними умовами праці, і неприпустимо використовувати працю інвалідів, коли за висновками МСЕК стан його здоров’я перешкоджає виконанню професійних обов’язків або загрожує погіршенням здоров’я інваліда.

Підприємство відповідача не можна відносити до підприємств із звичайними умовами праці, оскільки останнє хімічним підприємством, де застосовуються пожежовибухобезпечні та токсичні речовини, а також пов’язана із безпосереднім ризиком для життя та здоров’я персоналу відповідача. Підвищена небезпека підприємства визначається зберіганням значних об’ємів таких речовин як аміак, хлор та інші.

Згідно Закону України «Про об’єкти підвищеної небезпеки», Постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 р. № 956 «Про ідентифікацію та декларування безпеки об’єктів підвищеної небезпеки»відповідача віднесено до підприємства на якому діє два об’єкти підвищеної небезпеки:

-          об’єкт № 1 з першим класом підвищеної небезпеки –це промислова площадка, до якої входять всі основні цехи з міжцеховими комунікаціями та ряд допоміжних цехів;

-          об’єкт № 2 з другими класом підвищеної небезпеки –це цех очищення промислових стічних вод та склад хлору.

При дослідженні матеріалів справи колегією суддів апеляційної інстанції було встановлено те, що оскаржуване рішення прийняте з урахуванням вимог абз. 1 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відповідно до якого з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації, їм забезпечується право працювати на підприємствах (об’єднаннях), в установах і організаціях із звичайними умовами праці, в цехах і на дільницях, де застосовується праця інвалідів.

Доказів, що установи Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, місцеві ради, громадські організації інвалідів, направляли до підприємства інвалідів для працевлаштування, чи доказів відмови ВАТ «Азот»в працевлаштуванні інвалідів –сторонами не представлено.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що керівництвом підприємства виконано всі необхідні дії щодо самостійного розшуку та працевлаштуванню інвалідів, однак необхідна кількість їх не працевлаштована не з вини відповідача, тому апеляційна інстанція погоджується з висновками місцевого господарського суду, що штраф як адміністративного-господарська санкція не може бути застосовано до відповідача.

Приймаючи до уваги вищевказане, колегія суддів апеляційного господарського суду вирішила, що постанова господарського суду Черкаської області від 26.10.2006 р. у справі № 03/2705а прийнята при належному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи, та у відповідності до чинного матеріального і процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.

Згідно до ст.ст. 195, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду –без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись Розділом VII Прикінцеві та перехідні положення, ст.ст. 160, 165, 195, ст. 200, п.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В:

1.          Апеляційну скаргу Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову господарського суду Черкаської області від 26.10.2006 року у справі № 03/2705а залишити без задоволення, а зазначену постанову –без змін.

2.          Матеріали справи № 03/2705а повернути до господарського суду Черкаської області.

3.          Ухвала апеляційного господарського суду, відповідно до ст. 254 КАС України, набирає чинності з моменту її проголошення.

4.          Ухвала апеляційного господарського суду може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                         Рудченко С.Г.                                            Судді:                                                                                     Міщенко  П. К.  Судді:                                                                                     Тарасенко К. В.