ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 липня 2007 р.

№ 2-2407/06

Вищий господарський суд України
у складі колегії суддів:

головуючого

Кривди Д.С.,

суддів:

Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

розглянувши касаційну скаргу

ОСОБА_3

на постанову

від 27.04.07 Київського
апеляційного господарського суду

та на рішення

від 30.11.06 Печерського
районного суду м. Києва

у справі

№2-2407/06

за позовом

ОСОБА_1

до

1. ОСОБА_2 2. ОСОБА_3

третя особа

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сервіс Телеком"

про

визнання недійсним правочину про
відчуження частки у статутному фонді ТОВ "Сервіс Телеком" від
30.03.04, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

за участю представників сторін

від позивача:

ОСОБА_4, ОСОБА_5, дов.

від відповідача 1:

у засідання не прибули

від відповідача 2:

ОСОБА_6, дов.

від третьої особи:

Крепель Д.І., дов.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Печерського
районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за участю в якості
третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс
Телеком" про визнання недійсним укладеного між відповідачами правочину про
відчуження частки у статутному фонді ТОВ "Сервіс Телеком".

Позов мотивовано тим, що позивач є
учасником ТОВ "Сервіс Телеком" з часткою в статутному фонді 25%, а
07.04.04 ОСОБА_2 підписано заяву про вихід з ТОВ "Сервіс Телеком" та
передачу належної їй частки в розмірі 15% ОСОБА_3. Позивач вважає, що спірний
правочин про відчуження частки в розмірі 15% статутного фонду ТОВ "Сервіс
Телеком" укладено без дотримання вимог щодо попереднього отримання згоди
інших учасників товариства, чим було порушено його переважне право купівлі
частки пропорційно до розміру своєї частки. Про намір відчужити частку позивач
не повідомлявся, своєї згоди на відчуження частики не давав.

Представник ОСОБА_3 та третьої
особи позов не визнав, посилаючись на те, що заява ОСОБА_2 про її намір відчужити
свою частку була направлена ТОВ "Сервіс Телеком", і позивач надав
згоду на укладення оспорюваного правочину, оскільки підписав договір
купівлі-продажу частки від 30.03.04, Протокол зборів учасників від 07.04.04 та
нову редакцію Статуту ТОВ "Сервіс Телеком" від 13.07.04.

Рішенням від 30.11.06 Печерського
районного суду м. Києва (суддя Бернацька Ж.О.), яке залишено без змін
постановою від 27.04.07 Київського апеляційного господарського суду (колегія
суддів у складі: Зеленін В.О. -головуючий, Рєпіна Л. О., Смірнова Л. Г.) позов
задоволено, визнано недійсним укладений між відповідачами договір
купівлі-продажу частки в статутному фонді ТОВ "Сервіс Телеком" від
30.03.04, повернувши сторони цього договору у первинний стан.

Судові рішення мотивовані
встановленням обставин недодержання при укладанні спірного договору визначеного
законом порядку відчуження часток вкладу товариства.

Ухвалою від 26.06.07 Вищий
господарський суд України порушив касаційне провадження за касаційною скаргою
ОСОБА_3, в якій заявлено вимоги про скасування рішення і постанови та відмову в
задоволенні позову новим рішенням.

Касатор доводить, що висновок судів
першої та апеляційної інстанцій про порушення порядку відчуження часток вкладу
товариства не відповідає обставинам у справі та законодавству. Зокрема, касатор
доводить, що як учасник ТОВ "Сервіс Телеком" мав право на придбання
частки вкладу, і переважне право позивача не порушено.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, Вищий
господарський суд України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню
частково, виходячи з наступного.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 07.04.04 ОСОБА_2 підписано заяву про вихід з 01.03.04 з
ТОВ "Сервіс Телеком" та передачу належної їй частки в розмірі 15%
ОСОБА_3, розмір відчужуваної частки та ціна її продажу в заяві не зазначені.

Окрім того, 01.03.04 ОСОБА_7 також
підписала заяву про вихід з ТОВ "Сервіс Телеком" та відчуження
належної їй частки в розмірі 10% ОСОБА_3

Таким чином, ОСОБА_3 набуто частку
у розмірі 25% статутного фонду ТОВ "Сервіс Телеком", в результаті
чого його частка стала складати 55% статутного фонду ТОВ "Сервіс
Телеком".

За його згодою позивача було
допитано в якості свідка. Як свідок позивач пояснив про необізнаність його щодо
заяви від 28.11.03 про намір вийти зі складу учасників ТОВ "Сервіс
Телеком", частка не пропонувалася йому до продажу, а також зазначив про
надання йому 07.04.04 ОСОБА_3 для підпису завчасно підготовленого Протоколу
зборів учасників ТОВ "Сервіс Телеком" НОМЕР_1 з поясненням
необхідності його підписання зміною юридичної адреси товариства, а справжня
мета підписання протоколу позивачу не повідомлялася. Новий розподіл часток між
учасниками ОСОБА_3 пояснив потребами товариства, вказавши, що насправді не буде
виключення з товариства тих учасників, які відчужили свої частки на його
користь. Свідком також зазначено, що фактично збори учасників не скликались,
про порядок денний зборів учасники не повідомлялися, збори не проводилися;
відповідно, не доповідались питання, зафіксовані в протоколі, не проводилося
опитування та голосування із зафіксованих в протоколі питань.

Положеннями ст.ст. 145, 147, 148 ЦК
України визначено повноваження органу управління товариством з обмеженою
відповідальністю, відчуження часток учасників товариства, вихід учасника з
цього виду господарського товариства.

Зокрема, згідно зі ст. 147 ЦК
України учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи
іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному
або кільком учасникам цього товариства. Учасники товариства користуються
переважним правом купівлі частки (її частини) учасника пропорційно до розмірів
своїх часток, якщо статутом товариства чи домовленістю між учасниками не
встановлений інший порядок здійснення цього права. Купівля здійснюється за
ціною та на інших умовах, на яких частка (її частина) пропонувалася для продажу
третім особам. Якщо учасники товариства не скористаються своїм переважним
правом протягом місяця з дня повідомлення про намір учасника продати частку (її
частину) або протягом іншого строку, встановленого статутом товариства чи
домовленістю між його учасниками, частка (її частина) учасника може бути
відчужена третій особі.

Крім того, відповідно до ст. 53
Закону України "Про господарські товариства" учасник товариства з
обмеженою відповідальністю може за згодою решти учасників відступити свою
частку (її частину) одному чи кільком учасникам цього ж товариства, а якщо інше
не передбачено установчими документами, то і третім особам. Учасники товариства
користуються переважним правом придбання частки (її частини) учасника, який її
відступив, пропорційно їх часткам у статутному фонді товариства або в іншому
погодженому між ними розмірі.

При розгляді справи ОСОБА_3,
посилаючись на протокол зборів учасників ТОВ "Сервіс Телеком" від
07.04.04, статут ТОВ "Сервіс Телеком" (Державна реєстрація 22.04.04
№24587205) та засновницький договір, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8
13.04.04, доводив, що позивач та інші учасники товариства були обізнані про
відчуження частки ОСОБА_2 йому як іншому учаснику товариства.

Обставини обманних дій з боку
ОСОБА_3 судом не встановлено, тому доводи позивача про неусвідомлення ним
вчинення дій при зміні учасників товариства, засновницьких документів
товариства не є підставою для висновку про порушення відповідачами ст. 53
Закону України "Про господарські товариства", вимог ст.ст. 147, 148
ЦК України та відхилення доводів ОСОБА_3 як таких, що не відповідають
обставинам у справі і законодавству без їх обговорення.

Відповідно до ст. 230 ЦК України,
якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий
правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона
замовчує їх існування.

Наявність або відсутність таких
обставини не отримали правової оцінки при розгляді справи, а висновок про
наявність факту обману позивача не визначено. Також не встановлені обставини
щодо проведення чи непроведення зборів учасників ТОВ "Сервіс Телеком"
07.04.04, участі позивача при посвідченні договору купівлі-продажу від
30.03.04, виключення зі складу учасників товариства ОСОБА_2, підписання нових
засновницьких документів, а також бажання позивача прийняти участь у купівлі
частки ОСОБА_2 чи ОСОБА_7

Відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 2
ст. 205, ч. 1 ст. 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Згідно зі ст. 214 ЦК України особа,
яка вчинила односторонній правочин, має право відмовитися від нього, якщо інше
не встановлено законом. Якщо такою відмовою від правочину порушено права іншої
особи, ці права підлягають захисту. Особи, які вчинили дво- або багатосторонній
правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках,
передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його
умови повністю ними виконані. Відмова від правочину вчиняється у такій самій
формі, в якій було вчинено правочин. Правові наслідки відмови від правочину
встановлюються законом або домовленістю сторін.

Одночасно, ст. 215 ЦК України
визначає підставою недійсності правочину недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.
203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але
одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Задовольняючи позов, суди першої та
апеляційної інстанцій не встановили тих обставин, з якими закон пов'язує
визнання правочину недійсним, тобто невідповідність оспорюваного позивачем
правочину законодавству, яке регулює корпоративні правовідносини.

Тобто суди не дотримались вимог
процесуального законодавства щодо повного і всебічного встановлення усіх
обставин справи та правильного застосування законодавства, тому рішення і
постанова підлягають скасуванню як такі, що не відповідають нормам
матеріального та процесуального права.

Оскільки касаційна інстанція
обмежена у праві оцінки доказів та встановленні фактичних обставин справи, а
право оцінки доказів належить до повноважень судів першої та апеляційної
інстанцій з додержанням принципу рівності сторін у процесі, справа підлягає
направленню на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення на
підставі відповідних доказів усіх суттєвих обставин щодо правовідносин, які
існують між сторонами, із застосуванням норм законодавства, що регулюють такі
правовідносини.

Керуючись ст.ст. 108, 1115,
1117, 1119-12 ГПК України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу задовольнити
частково.

2.          Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 30.11.06 та постанову Київського апеляційного господарського суду від
27.04.07 у справі №2-2407/06 скасувати, а справу передати на новий розгляд до
господарського суду м. Києва.

Головуючий
Д.Кривда

Судді
Г.Жаботина

А.Уліцький