ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.07 р.                                                                                 Справа № 34/54пд

Постановлена у нарадчий кімнаті 26 червня 2007 р. о 16 год. 15хв.

По справі  34/54пд

Господарський суд Донецької області  у складі судді  Наумової К.Г.

При секретарі судового засідання –  Капустіні А.Б.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду адміністративну справу

за позовом                          Прокурора Петровського району м. Донецька в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Петровському районі (м. Донецька)

До                                         Відкритого акціонерного товариства “Брикет” (м. Донецьк) та

Приватного підприємства “Люкрос” (м.Харків)

Про                              визнання недійсним господарського зобов’язання як такого, яке виникло та виконане на підставі договору між відповідачами на суму 14260,60 грн.

Прокурор Петровського району м. Донецька звернувся в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Петровському районі (м. Донецька), далі за текстом ДПІ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства “Брикет” (м. Донецьк) та Приватного підприємства “Люкрос” (м.Харків) про визнання недійсним господарського зобов’язання, вчиненого з метою, яка суперечить інтересам держави та суспільства, яке виникло та виконане на підставі усного договору та стягнення з ПП „Люкрос” на користь ВАТ „Брикет” – 14260,60грн., а з ВАТ „Брикет” на користь держави вартість поставлених товарно-матеріальних цінностей, отриманих від ПП „Люкрос” за угодою у сумі 14260,60грн.

Ухвалою від 11.01.2007 року Вищий Господарський суд України частково задовольнив касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Брикет” скасував рішення господарського суду Донецької області від 31.08.06р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 23.11.06р. Справу направив на новий розгляд до господарського суду Донецької області за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Уточненнями до позовної заяви від 26.06.07р. № 472 позивач уточнив позовні вимоги та просить визнати недійсним господарське зобов’язання, вчинене з метою, яка суперечить інтересам держави та суспільства, яке виникло між ВАТ „Брикет” та ПП „Люкрос” на підставі договору №02/04-уг, стягнути з ПП „Люкрос” на користь ВАТ „Брикет” – 14260,60грн., стягнути з ВАТ „Брикет” у доход держави – 14260,60грн. – вартість поставлених товарно-матеріальних цінностей в асортименті від ПП „Люкрос” за спірним зобов’язанням.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги наступним.

Відповідно до договору від 02.04.2004р. № 02/04-уг ПП “Люкрос”, постачальник, передало ВАТ “Брикет”, покупцю, згідно специфікації від 02.04.04р. у кількості 5000,00тон вугілля марки АШ  на  загальну суму 950000,00грн.

Сторонами виконано зобов’язання за договором постачання на суму 14260грн. 20коп., з них ПДВ – 2376грн. 70коп., що підтверджується податковою накладною № Л06/09 від 06.09.04р., видатковою накладною № Л-06/09 від 06.09.04р.

Рішенням Стахановського міського суду Луганської області від 19.04.2005 р., яке набрало чинності 20.05.2005р., визнано недійсним запис № 30880 від 31.01.04р., який був зроблений Управлінням державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців Харківської міської ради про проведення державної реєстрації ПП „Люкрос”; статут ПП „Люкрос”; свідоцтво платника ПДВ № 29585189, всі первинні документи підприємства, податкові документи, а також встановлено, що Крикунов М.М. ніякого відношення до ПП „Люкрос” та наміру займатися господарською діяльністю від імені ПП „Люкрос” не мав.

На думку позивача, наведене є доказами того, що вся діяльність особи, яка діяла від імені ПП “Люкрос”, а відповідно і самого підприємства, мала на меті здійснення діяльності поза межами правової відповідальності, з приховуванням доходів та ухиленням від сплати податків й обов’язкових платежів до бюджету і державних цільових фондів від результатів своєї діяльності. Господарське зобов’язання  від 02.04.2004 р. було укладено та виконане відповідачами після набуття чинності Господарським Кодексом України, тому його дія розповсюджується на ці правовідносини, відповідно, господарське зобов’язання підлягає визнанню недійсним за ст. 207, 208 ГК України. Мету суперечну інтересам держави та суспільства переслідувало ТОВ “Люкрос”.

Перший відповідач проти позову заперечує посилаючись на наступне.

Між відповідачами укладено договір № 02-04-уг від 02.04.04р. на постачання вугілля на суму 950000,00грн. ПП „Люкрос” поставило ВАТ „Брикет” вугілля, що підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, товаро-транспортними накладними, актом приймання-передачі. Отриманий від ПП „Люкрос” товар, ВАТ „Брикет” переробив та реалізував ВАТ „Первухінський цукровий завод”, що підтверджується договором № 07/04-1 від 07.07.04р., видатковою накладною від 17.09.04р. № 139, актом приймання-передачі від 17.09.04р., квитанцією про отримання вантажу, сертифікатом якості, рахунком № 139 від 17.09.04р., актом приймання-передачі від 14.09.04р., видатковою накладною № 134 від 14.09.04р., квитанцією про отримання вантажу, сертифікатом якості, рахунком № 134 від 14.09.04р.

Рішенням Стахановського міського суду Луганської області від 19.04.2005 р., яке набрало чинності 20.05.2005р., по справі № 2-1652/05 установчі документи ПП “Люкрос” визнані недійсними. Зазначене рішення суду, на яке посилається позивач, було прийнято пізніше ніж був укладений спірний договір. У даному рішенні є посилання на кримінальну справу, яку було порушено на підставі ч.3 ст. 212 КК України, однак вирок по цій справі відсутній, та є рішення про відмову у порушенні кримінальної справи на підставі ст. 6 п. 2 КПК України. Перший відповідач вважає умисел ПП „Люкрос” на укладання договору з метою, суперечною інтересам держави та суспільства, недоведеним.

ДПІ також не надало належних та допустимих доказів, укладання угоди з метою, яка суперечить інтересам держави та суспільства відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду № 3 від 28.04.1978р. „Про укладання угоди з метою яка суперечить інтересам держави та суспільства”.

Несплата ПП „Люкрос” податків, не є підставою для визнання договору таким, що укладений з метою, яка суперечить інтересам держави та суспільства.

Другий відповідач, заперечення на позов не представив, у судове засідання не з’явився, представника у судове засідання не направив, хоча про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у відповідності зі ст.128 КАС України,  справу розглянуто на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, та заслухавши пояснення представників позивача та першого відповідача, суд –

ВСТАНОВИВ:

02.04.2004 року між відповідачами укладено Договір № 02/04-уг, відповідно якого ТОВ „Люкрос” зобов’язане поставити ВАТ „Брикет” вугілля марки АШ, згідно специфікації, а ТОВ „Брикет” прийняти та оплатити товар згідно специфікації (додаток №2 до даного договору), а саме: вугілля марки АШ у кількості 5000тон. за ціною 190грн. за тону, у загальній сумі 950000грн.

На виконання зазначеного договору ПП „Люкрос” поставило 69тон вугілля, що підтверджується, видатковою накладною від 06.09.04р. № Л-06/09, податковою накладною від 11.04.05р. на суму 14260грн. 20коп. з них 2376грн. 70коп. ПДВ, актом приймання-передачі від 06.09.04р., накладними Донецької залізниці № 50950044, посвідченням якості № 262 від 06.09.04р.

Виконання договору з боку ВАТ „Брикет” підтверджується платіжним дорученням № 863 від 18.08.04р. на суму 14457грн. 60коп. та банківською випискою філії „ДРУ” банку „фінанси та кредит” від 18.08.04р. з особового рахунку ВАТ „Брикет”. Кошти були перераховані на користь ПП „Люкрос”.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні, підтверджено факт отримання товару та виконання умов договору обома сторонами.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що договір постачання вугілля марки АШ, укладений між відповідачами 02.04.04р., виконано на суму 14260грн. 20коп. з них ПДВ - 2376грн. 70коп.

Першим відповідачем підтверджено, що відвантаження товару та його оплата, по наведеним вище документам, здійснювалась саме на виконання цього договору.

Статтею 207 Господарського кодексу України визначено, що  господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Вирішуючи спори про визнання господарських зобов’язань  недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання господарського зобов’язання недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту господарського зобов’язання вимогам закону; додержання встановленої форми господарського зобов’язання; правоздатність сторін за господарським зобов’язання; у чому конкретно п+олягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Необхідними умовами для визнання господарського зобов’язання  недійсним відповідно до статті 207 господарського кодексу України є її укладення з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

До угод, що підпадають під ознаки зазначеної статті, належать, зокрема, угоди, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами,  на придбання всупереч встановленим правилам предметів, вилучених з обігу або обіг яких обмежено, на приховування підприємствами, установами, організаціями чи громадянами, які набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, від оподаткування доходів або використання майна, що знаходиться у їх власності (користуванні), на шкоду інтересам суспільства, правам, свободі і гідності громадян.

Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягало завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського зобов’язання, якою із сторін і в якій мірі виконано господарське зобов’язання, а також вину сторін у формі умислу.

Наявність умислу у сторін (сторони) господарського зобов’язання означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного господарського зобов’язання і суперечність його меті інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Умисел юридичної особи визначається як умисел тієї посадової або іншої фізичної особи, що підписала договір від імені юридичної особи, маючи на це належні повноваження. За відсутності таких повноважень наявність умислу у юридичної особи не може вважатися встановленою.

Прокурор та ДПІ посилаються на те, що спірне господарське зобов’язання укладено з метою приховування доходів від оподаткування  та що зазначену мету переслідувало  ПП „Люкрос”.

У підтвердження того, що спірний договір з боку ПП „Люкрос” укладено з метою, суперечною інтересам держави та суспільства, позивач посилається на рішення Стахановського міського суду Луганської області від 19.04.2005 р., яке набрало чинності 20.05.2005р., по справі № 2-1652/05, яким визнано недійсним запис № 30880 від 31.01.04р., який був зроблений Управлінням державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців Харківської міської ради про проведення державної реєстрації ПП „Люкрос”; статут ПП „Люкрос”; свідоцтво платника ПДВ № 29585189, всі первинні документи підприємства, податкові документи.

Даним рішенням встановлено, що Засновник за статутними документами - Крикунов М.М. ніякого відношення до ПП „Люкрос” не мав, займатися господарською діяльністю від імені ПП „Люкрос”наміру не мав, свої документи передав молодому чоловіку 22-25 років, який назвався “Сергієм”та запропонував на його ім’я, по його документам зареєструвати підприємство. Всі витрати пов’язані з реєстрацією ПП “Люкрос” ніс “Сергій”.

У січні 2004року  Крикунов М.М. був призначений директором Приватного підприємства „Люкрос” з правом підпису фінансових та інших документів підприємства, які впливали на стан майна та активів цього підприємства. Разом з тим, Крикунов М.М. не мав наміру на здійснення керівництва та ведення фінансово–господарської діяльності підприємства. Фактично створеним підприємством не керував, фінансово–господарську діяльність не здійснював, звітність не здавав, печатки, реєстраційних документів підприємства ніколи не мав, статут не розробляв, свої грошові кошти або майно не вносив, здійсненням бухгалтерського та податкового обліку не займався.

З даного рішення вбачається, що предметом дослідження у даній справі є порушення вимог чинного законодавства, під час реєстрації ПП „Люкрос”, а не наявність протиправного умислу при укладенні господарського зобов’язання, що мало місце під час підприємницької діяльності суб'єкта підприємницької діяльності. Таким чином, даним рішенням не встановлено, що спірне господарське зобов’язання укладене сторонами або будь-якою зі сторін з метою приховування доходів від оподаткування.

Згідно зі ст. 72 КАС України, обставини, встановлені рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У рішенні суду відсутні обставини, встановлені у підтвердження того, що, укладаючи спірне господарське зобов’язання, сторони діяли з метою, яка суперечила інтересам держави та суспільства.

Факт створення підприємства з порушенням вимог закону  не можна ототожнювати з умислом при укладенні конкретного договору. Один лише факт визнання статуту, свідоцтва платника ПДВ, недійсним за рішенням суду, яке набрало чинності, або визнання недійсним запису про державну реєстрацію, без встановлення в судовому процесі обставин щодо стану виконання підприємством конституційного обов’язку сплачувати податки встановлені законом, за результатами господарської діяльності в цілому та по конкретній цивільно-правової угоди, зокрема не може бути достатньою підставою для визнання такого господарського зобов’язання недійсним з підстав, передбачених ст. 207 ГК України.

Інших доказів в обґрунтування, того, що господарське зобов’язання укладено ПП „Люкрос” з метою, яка суперечить інтересам держави та суспільства, суду не надано.

Доказів несплати податків ПП „Люкрос” по спірній угоді суду також ненадано.

Відповідно до ст.ст. 70, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а господарський суд повинен виходити з принципу змагальності процесу та належності та допустимості доказів.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Належних та допустимих доказів нарахування ПП „Люкрос” податкових зобов’язань з податку на прибуток та з податку на додану вартість за спірним господарським зобов’язанням, а саме рішення відповідного податкового органу, а також доказів встановлення вини осіб та притягнення осіб до встановленої відповідальності, а саме обвинувачувальний вирок суду, який набрав чинності, суду не надано.

За таких обставин, позовні вимоги Прокурора Петровського району м. Донецька в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Петровському районі (м. Донецька) до Відкритого акціонерного товариства “Брикет” (м. Донецьк) та Приватного підприємства “Люкрос” (м.Харків) про визнання недійсним господарського зобов’язання, вчиненого з метою, яка суперечить інтересам держави та суспільства, яке виникло між ВАТ „Брикет” та ПП „Люкрос” на підставі договору №02/04-уг, стягнення з ПП „Люкрос” на користь ВАТ „Брикет” – 14260,60грн., стягнення з ВАТ „Брикет” у доход держави – 14260,60грн. – вартості поставлених товарно-матеріальних цінностей в асортименті, отриманих від ПП „Люкрос” за спірним зобов’язанням, задоволенню не підлягають.

З урахуванням вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача не стягуються.

Враховуючи викладене та, керуючись ст. 207, 208 Господарським кодексом України,

ст. ст. 7 –12, 69-72, 94, 122-163, 254, та прикінцевими та перехідними положеннями   Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Прокурора Петровського району м. Донецька в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Петровському районі (м. Донецька) до Відкритого акціонерного товариства “Брикет” (м. Донецьк) та Приватного підприємства “Люкрос” (м.Харків) про визнання недійсним господарського зобов’язання, вчиненого з метою, яка суперечить інтересам держави та суспільства, яке виникло між ВАТ „Брикет” та ПП „Люкрос” на підставі договору №02/04-уг, стягнення з ПП „Люкрос” на користь ВАТ „Брикет” – 14260,60грн., стягнення з ВАТ „Брикет” у доход держави – 14260,60грн. – вартості поставлених товарно-матеріальних цінностей в асортименті, отриманих від ПП „Люкрос” за спірним зобов’язанням відмовити.

Зазначена постанова  може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Дана постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява та скарга подається на ім’я Донецького апеляційного адміністративного суду через Господарський суд Донецької області.

Постанову підписано  02 липня  2007 р.

Суддя