ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

27 червня 2007 р.

№ 10/390/06

Вищий  господарський суд України у складі колегії
суддів:

головуючого, судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши
касаційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1

на                         постанову Запорізького
апеляційного господарського суду від 20.04.2007р.

у справі             №10/390/06

за позовом        Приватного підприємця ОСОБА_1

до                         Відкритого акціонерного
товариства "Мелітопольський завод холодильного

машинобудування
"Рефма"

про                       визнання дійсним
договору оренди,

та за зустрічним позовом
ВАТ "Мелітопольський завод холодильного
машинобудування

"Рефма"

до
Приватного
підприємця ОСОБА_1

про                        виселення з нежитлових
приміщень,

ВСТАНОВИВ:

Приватний підприємець ОСОБА_1
звернувся до Вищого господарського  суду
України з касаційною скаргою  на
постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 20.04.2007р. у
справі №10/390/06.

Вказана скарга не може бути
прийнята до розгляду і підлягає поверненню скаржникові з таких підстав.

Основні вимоги, що пред'являються
до форми і змісту касаційної скарги, викладені у статті 111 Господарського
процесуального кодексу  (ГПК) України.
Так, зокрема, відповідно до ч.4 названої статті, до касаційної скарги додаються
докази сплати державного мита.

В силу ст.46 ГПК України, державне
мито сплачується в доход держаного бюджету в порядку і розмірі, встановлених
законодавством України, при цьому, відповідно до ст.45 ГПК України, позовні
заяви і заяви про оскарження рішень, ухвал, постанов господарського суду
оплачуються державним митом, крім випадків, встановлених законодавством.

Розмір державного мита визначений
Декретом Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, а порядок сплати
-Інструкцією про порядок обчислення та справляння державного мита, яка
затверджена наказом Головної державної податкової інспекції України від 22
квітня 1993р.  №15.

За змістом ст.2 Декрету Кабінету
Міністрів України “Про державне мито”, одним з об'єктів справляння державного
мита є касаційна скарга на рішення та постанови суду.

Розмір ставок державного мита
визначений ст.3 вказаного Декрету. Зокрема, відповідно до підпункту “г” п.2
вказаної норми,  ставка державного мита з
касаційних скарг на рішення та постанови
встановлена у розмірі 50 відсотків ставки,  що підлягає сплаті у разі подання заяви для
розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового характеру -50
відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Так, в силу підпункту “а” п.2 ст.3
Декрету, з позовних заяв майнового характеру ставка державного мита встановлена
у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 6 і не більше 1500 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, а відповідно до підпункту “б” п.2 ст.3, з позовних
заяв немайнового характеру -5 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.37 Інструкції про
порядок обчислення та справляння державного мита, яка затверджена наказом
Головної державної податкової інспекції України від 22.04.93 №15, до  позовних
заяв  немайнового  характеру
відносяться вимоги,  що  не
підлягають  вартісній  оцінці
(про    звільнення самовільно
зайнятих приміщень, про надання площі в натурі,
спори, пов'язані з примушуванням прийняти передаточний баланс тощо).

У даній справі заявлено два
позови  (первісний та зустрічний)
немайнового характеру: про визнання дійсним договору оренди та про виселення з
нежитлових приміщень.

Як вбачається з матеріалів справи
рішенням господарського суду Запорізької області від 09.02.2007р. первісний
позов задоволено частково: визнано дійсним договір оренди НОМЕР_1 від
15.11.2004р., укладений між сторонами. У зустрічному позові відмовлено.

Відповідно до оскаржуваної
постанови Запорізького апеляційного господарського суду від 20.04.2007р.
рішення господарського суду Запорізької області від 09.02.2007р. скасовано
частково та ухвалено нове рішення, яким:

у первісному позові відмовлено
повністю;

зустрічний позов задоволено:
виселено ПП ОСОБА_1 з нежитлових приміщень загальною площею 211,8 кв.м., які
розташовані в будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з поданої скарги, ПП
ОСОБА_1 оспорює постанову суду апеляційної інстанції у повному обсязі та
просить залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Отже, до касаційної скарги,
скаржником мали бути додані докази сплати державного мита, обчисленого виходячи
із ставок державного мита з касаційних скарг, з урахуванням ставок державного
мита, встановлених для двох позовів немайнового характеру,
а саме у сумі 85,0 грн.

Разом з тим, до касаційної скарги
скаржником додана квитанція №000806 від 18.05.2007р., відповідно до якого до
державного бюджету сплачено державне мито лише у сумі 42,50 грн. за один позов
немайнового характеру, тобто менше ніж встановлено.

Допущене скаржником порушення є
підставою для повернення касаційної скарги.

Керуючись п.4    статті 1113 ГПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

1. Касаційну скаргу Приватного
підприємця ОСОБА_1  на постанову
Запорізького апеляційного господарського суду від 20.04.2007р. у справі
№10/390/06  та додані до неї документи
повернути.

2. Видати Приватному підприємцю
ОСОБА_1 довідку на повернення з державного бюджету 42,50 грн. державного мита, перерахованого
відповідно до квитанції №000806 від 18.04.2007р.

Головуючий, суддя
М.В.Кузьменко

Суддя
І.М.Васищак

Суддя
В.М.Палій