ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2007 р.
№ 5/112(9/304)

Вищий господарський суд  України у складі колегії суддів:

головуючий суддя
Першиков Є.В.

судді
Данилова Т.Б.

Ходаківська І.П.

розглянув

касаційну скаргу
Приватного підприємства "Ювента"

на
постанову від 29.01.2007р.
Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у справі
№ 5/112 (9/304) господарського суду
Дніпропетровської області

за позовом
Приватного підприємства "Ювента"

до

Приватного підприємства "Лібра Транс"

про
стягнення 111 561, 04 грн.

за участю представників:

позивача – Залуцької Л.Г., за довіреністю

відповідача –Бойка Г.В., за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

ПП "Ювента" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з ПП "Лібра Транс" збитків в розмірі                    111 561,04 грн. (де 60 000 моральна шкода) за невиконання Відповідачем договору міжнародного перевезення вантажу (насіння гірчиці) щодо забезпечення збереження вантажу та доставлення вантажу у пункт призначення.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області                            від 19.10.2005р., яке залишене без змін постановою Дніпропетровського господарського суду від 13.12.2005р.,  позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з Відповідача 48 184,47 грн. збитків, 481,84 грн. витрат на державне мито, 50,84 грн. на інформаційно-технічне забезпечення.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.04.2006р. рішення від 19.10.2005р. та постанова від 13.12.2005р. скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В постанові Вищий господарський суд України зазначив, що суди дійшли правильного висновку щодо відшкодування перевізником вартості втраченого вантажу, проте судами не дано належної правової оцінки доводам Відповідача в частині необґрунтованого визначення Позивачем розміру збитків.

При новому розгляді Позивач збільшив свої позовні вимоги до                     115 781,68 грн. (де 52 170,69 грн. –вартість вантажу згідно біржового контракту № СГ/733/F від 13.08.2004р., 94,49 грн. –митний збір, 500 грн. –збір за реєстрацію біржового контракту, 3 016,50 –5% за 413 днів прострочки,              60 000 –моральна шкода).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області                         від 09.10.2006р. позов задоволено частково, стягнуто з відповідача суму                 55 781,68 грн. збитків (включаючи ціну вантажу за контрактом, митні збори, реєстраційний збір та 5 % річних), 557,82 грн. держмита, 56,85 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду         від 29.01.2007р. рішення господарського суду Дніпропетровської області              від 09.10.2006р. змінено, стягнуто з Відповідача 9 183,06 грн. збитків, 91,83 грн. державного мита, 9,71 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Апеляційний господарський суд, визначаючи суму збитків, виходив з того, що відшкодуванню підлягає вартість вантажу у сумі 432 грн. за 1 тону, яка визначена судом  через середню ринкову ціну насіння гірчиці товарного врожаю 2004р. згідно довідки Полтавської торгово-промислової палати, а також митний збір та 5% річних у сумі 448,57 грн.

ПП "Ювента" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.01.2007р. скасувати, а рішення господарського суду Дніпропетровської області залишити в силі.

Відповідно до розпорядження Заступника Голови Вищого господарського суду України Осетинського А.Й.  від 07.06.2007 р. у зв’язку зі значним завантаженням судді Савенко Г.В., яка входила до складу колегії, що призначала справу до розгляду, справа розглядається колегією суддів у наступному складі: головуючий –Першиков Є.В., судді – Ходаківська І.П., Данилова  Т.Б.

Розглянувши матеріали справи та касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи між ПП "Ювента" та ПП "Лібра Транс" шляхом обміну факсовими копіями був укладений договір № 60/21-04 від 21.04.2005р. "на транспортно-експедиційні послуги", згідно умов якого Позивач замовив, а Відповідач зобов'язався надати послуги перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні. Відповідно до заявки № 60 від 21.04.2005р. (додаток до договору) вантаж повинен бути доставлений по маршруту:  м. Полтава (Україна) –м. Дуйсбург (Німеччина) через пункт прикордонного переходу у м. Краковець.

Правовідносини між сторонами відповідно до укладеного між ними договору регулюються Конвенцією про договір міжнародної перевозки вантажів по дорогах від 19.05.1956р.

Після митного очищення вантажу у м. Франкфурт на Одері (Німеччина) (як це передбачено в накладній) Відповідачу повідомили, що йому слід направитись до м. Страйлен-Героген (Німеччина) для відібрання проб, а потім до м. Дуйсбург (Німеччина) для вивантаження.

Проте, 04.05.2005р. вантаж насіння гірчиці у кількості 20 тон був вивантажений Відповідачем іноземній особі фірмі "Євро-Фрахт" на складі у            м. Ессен (Німеччина), і до місця призначення досталений не був, у зв'язку з тим, що Відповідач, як він зауважує, тільки у місці митного оформлення дізнався про необхідність їхати до м. Страйлен-Героген для відібрання проб.

Відповідно до ст. 17 вищевказаної Конвенції транспортер несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу чи за його пошкодження, що трапилося в проміжок часу між прийняттям вантажу до перевезення та його вивантаженням, а також за прострочення доставки. В ст. 20 Конвенції встановлено, що правомочна сторона може, без обов'язкового надання інших доказів, вважати вантаж загубленим, якщо він не був доставлений протягом тридцяти днів після спливу встановленого граничного строку або, коли такого встановленого не було, протягом шестидесяти днів з дати прийняття вантажу перевізником.

Тому, як правильно встановлено попередніми інстанціями, перевізник зобов'язаний відшкодувати збитки вантажовідправнику згідно вимог ст. 23 застосовуваної Конвенції.

В касаційній скарзі Позивач вказує, що апеляційний господарський суд неправильно застосував норми матеріального права - ст. 23 Конвенції про договір міжнародної перевозки вантажів по дорогах стосовно визначення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню.

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу  заперечує, зазначаючи, що розмір збитків вірно визначений згідно даних Полтавської торгово-промислової палати, які додатково підтверджуються листом "Катеринославської" товарної біржі за № 2009-01 від 20.09.2006р., де вартість однієї тони насіння гірчиці на умовах DDU (доставлено, мито не сплачено) (ІНКОТЕРМС - 2000), включаючи ПДВ, складає 902,65 грн. тобто, якщо від цієї вартості відняти оплату послуг перевезення, то вартість 1 тони насіння гірчиці за біржовими даними не перевищує 432 грн., включаючи ПДВ.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.1 ст. 23 зазначеної Конвенції, якщо перевізник повинен відшкодувати шкоду заподіяну втратою вантажу, то розмір, що підлягає відшкодуванню визначається на підставі вартості вантажу в місці та під час прийняття його для перевезення.

При цьому згідно пункту 2 цієї ж статті Конвенції  розмір суми, що підлягає відшкодуванню, визначається на основі вартості вантажу у місці та у час прийняття його для перевозки, а вартість вантажу визначається на основі біржового котирування чи, за відсутністю такої, на основі  поточної ринкової ціни, чи, при відсутності і тієї і іншої, на основі звичайної вартості товару такого ж роду та якості.

Таким чином апеляційний суд вірно зазначив, що пунктом 1 статті 23 Конвенції встановлено місце та час, що беруться для визначення вартості вантажу, що підлягає відшкодуванню, а в порядку передбаченому пунктом 2 статті 23 Конвенції визначається власне сама вартість товару.

Апеляційним господарським судом у відповідності до ст. 23 Конвенції про договір міжнародної перевозки вантажів по дорогах, обґрунтовано застосовано дані з довідки Полтавської торгово-промислової палати № 24.14-18/10 від 11.01.2007р., які ґрунтуються на аналізі внутрішнього ринку Полтавської області, бази даних загальноукраїнського рекламно-інформаційного щотижневику "Пресс-биржа, електронної бази даних "АПК - Інформ" –"Проект аграрного маркетингу", а також відповідей на усні запити виробників і постачальників насіння гірчиці, і відповідно до яких середня ринкова ціна на насіння гірчиці товарного врожаю 2004р., станом на 25.04.2005р. становила 432 грн., в т.ч. ПДВ, за 1 тону.

Апеляційним господарським судом вірно застосовано ч. 4 ст. 23 вказаної Конвенції в частині відмови у відшкодуванні  реєстраційного збору, а також     обґрунтовано стягнуто 5% річних, що розраховані відповідно до  ч. 1 ст. 27  Конвенції.

Отже, перевіривши доводи касаційної скарги та доводи, викладені у відзиву до касаційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав для її  скасування не вбачається.

Відповідно до  ст.ст. 85, 111-5 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні за згодою сторін  оголошена  вступна   та резолютивна частини постанови.

Керуючись, ст.ст. 111-5,  111-9, 111-7, 111-11   Господарського процесуального кодексу України,   Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного підприємства "Ювента" залишити без задоволення.

Постанову від 29.01.2007р. Дніпропетровського апеляційного господарського суду  у справі № 5/112 (9/304) господарського суду  Дніпропетровської області залишити без змін.

Головуючий    суддя                                                                      Є. Першиков

Т. Данилова

І.  Ходаківська