ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.09.07 р.                                                                               Справа № 11/228

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Л.Ф.Чернота

при секретарі судового засідання Острополець В.С.

За участю представників:

від позивача: Ахметова Н.В. – за довіреністю

від відповідача: Цвітун М.М. – за довіреністю

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Закритого акціонерного товариства “Макіївкокс” м.Макіївка

до відповідача: Державного підприємства “Донецька залізниця” м.Донецьк

про: стягнення 1028,86грн.

У судовому засіданні оголошено перерву з

20.08.07р. по 19.09.07р., згідно ст.77 ГПК України

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Закрите акціонерне товариство “Макіївкокс” м.Макіївка, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача,  Державного підприємства “Донецька залізниця” м.Донецьк, про стягнення вартості вагової нестачі вугільного концентрату марки “К” в сумі 1028,86грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на комерційний акт № БН 684740/186 від 29.03.07р., копію залізничної накладної № 49247338, копію рахунку-фактури № 11892 від 31.03.07р., копію платіжного доручення № 1321 від 30.03.07р., ст.ст.110, 113, 114, 129 Статуту залізниць України та інше.

Відповідач надав відзив № 2022/874 від 16.08.07р., в якому проти позовних вимог заперечує, посилаючись на вимоги ст.ст.24, 111 Статуту залізниць України.

Представників сторін було ознайомлено з правами та обов’язками у відповідності із ст.22 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Ст.33 Господарського процесуального кодексу України зазначає - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Справа слуханням була відкладена, згідно ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив, що за залізничною накладною № 49247338  у  вагоні № 63784110пв  зі станції Макіївка Донецької залізниці на адресу позивача (ст. призначення Ясинувата Донецької залізниці) було відправлено вугільний концентрат марки “К” у кількості : вага брутто -83800кг,  тара з бруса - 21800кг, вага нетто – 62000кг, вантажовідправником якого зазначено ТОВ “Енергоімпекс”.

При прибутті вантажу на станцію Ясинувата Донецької залізниці було здійснено комісійну видачу вантажу.

При комісійній видачі вантажу було виявлено нестачу вугільного концентру                  марки “К” у  вагоні № 63784110пв  у кількості 2250кг.

Відповідно до ст.129 Статуту залізниць України був складений комерційний акт                     № БН 684740/186 від 29.03.07р.

Згідно комерційного акту № БН 684740/186 від 29.03.07р.: при переважуванні виявилось – вантаж вугілля, завантаження навалом, вага: у вагоні 63784110пв брутто 81550кг, тара з документа 21800кг, нетто 59750кг, що менш зазначеного в документі на 2250кг.

У вагоні ліворуч над 3-6 люками  поглиблення 1300мм*1200мм*900мм.

Переважування вантажу здійснювалося на справних перевірених 150т електронних вагах.

Комерційний акт підписаний начальником станції, ст. прийомоздавачем станції,  прийомоздавачем та вантажоодержувачем.

З огляду на норми чинного законодавства слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язується доставити довіреній йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його управомоченій на отримання вантажу особі.

У випадку порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (ст.920 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.924 ЦК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 12 Закону України “Про залізничний транспорт” та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Відповідальність перевізників за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України, встановлено ст.23 ЗУ “Про залізничний транспорт”.

Згідно ч.2 ст.23 ЗУ “Про залізничний транспорт” та ст.113 Статуту залізниць України  передбачає, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до ст.26 вищезазначеного закону обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складання актів визначаються Статутом залізниць України.

Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт (ст.129 Статуту залізниць України).

Отже, саме комерційний акт є підставою для застосування матеріальної відповідальності до перевізника.

Таким чином, відповідач не довів, у розумінні ст.ст.33, 36 Господарського процесуального кодексу України, що нестача вантажу виникла з причин незалежних від перевізника.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування,  не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, сума вагової нестачі вугільного концентрату марки “К” складає 1028,86грн.                    із розрахунку (2,25т * 526грн. (вартість 1т вугільного концентрату марки “К”) + ПДВ =                            = 1028,86грн.).

Тому, вимоги позивача підлягають задоволенню.

Господарські витрати підлягають розподілу в порядку, що передбачений ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.909, 920, 924, 925 Цивільного кодексу України, Законом України “Про залізничний транспорт”, Статутом залізниць України та на підставі ст.ст.42, 43, 22, 33, 36, 43, 49,  77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський  суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги – задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства “Донецька залізниця” м.Донецьк (адреса: вул.Артема, 68, м.Донецьк, 83000, код ЗКПО 01074957) на користь Закритого акціонерного товариства “Макіївкокс” м.Макіївка (адреса: вул.Горького, 1, м.Макіївка, Донецької області, 86106, код ЗКПО 32598706) вартість вагової нестачі вугільного концентрату марки “К” в сумі 1028,86грн., витрати по сплаті державного мита в сумі 102,00грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00грн.

Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя