ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.07                                                                                        Справа №  22/334/07

Суддя   Скиданова Ю.О.

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Делішес” (95015, м. Сімферополь, вул. Севастопольська, 31),

До відповідача: приватного виробничого підприємства “Пилява” (69027, м. Запоріжжя, вул. Островського, 20)

про стягнення 19390,95 грн.

Суддя Скиданова Ю.О.

Представники:

Від позивача         Міндіч М.О. –представник, довіреність № 7від 03.09.2007 р.

Від відповідача     Не з’явився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача на користь позивача 7285,96 грн. основного боргу за договором поставки №12/01 від 12.01.2007 р., 316,59 грн. втрат від інфляції, 11788,40 грн. неустойки.

Ухвалою суду від 22.08.2007 р. порушено провадження по справі №22/334/07, судове засідання призначено на 22.10.2007 р..

У судовому засіданні 22.10.2007 р. розгляд справи судом закінчено, на підставі ст. 85 ГПК України суддею оголошено вступну та резолютивну частину рішення, за згодою представника позивача.

За клопотанням позивача судовий розгляд справи проводився без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір поставки №12/01 від 12.01.2007 р., згідно умов якого позивач  поставив  відповідачу товар на загальну суму 7285,96 грн. який був прийнятий відповідачем на підставі доручення суворої звітності, що також позивач підтверджує товарно-транспортними накладними. Однак відповідач свої зобов’язання за договором належним чином не виконав, у зв’язку з чим за ним рахується заборгованість у сумі 7285,96 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Окрім того позивач просить стягнути з відповідача 11788,40 грн. неустойки та 316,59 грн. індексу інфляції. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує ст.ст. 526, 527, 624, 625, 692 ЦК України та умовами договору  поставки №12/01 від 12.01.2007 р..

Відповідач вимоги ухвали суду не виконав, відзив та витребувані документи суду не надав, в судове засідання не з’явився.

Згідно п. 26.4.7-1 Роз’яснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/609 від 31.05.2002р. “Про внесення змін і доповнень і про визнання таким, що втратило чинність, деяких роз’яснень президії Вищого арбітражного суду України”, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. Направлена на адресу відповідача ухвала суду про призначення провадження по справі на адресу суду не поверталася.

Відповідач є юридичною особою, таким чином, згідно зі ст. 28 ГПК України, керівник підприємства зобов’язаний був направити компетентного представника  в судове засідання, чи сам прийняти участь в судовому засіданні.

Відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за необхідне розглянути спір за наявними у справі матеріалами в межах строку, передбаченого ст. 69 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд  встановив: що 12 січня 2007 р. між товариством з обмеженою відповідальністю “Делишес” ( постачальник, позивач по справі) та приватним виробничим підприємством “Пилява” (покупець, відповідач по справі) укладено Договір поставки №12/01 ( надалі Договір), відповідно до умов якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов’язаний поставити товар, відповідно заявці ( заказу) покупця. Покупець зобов’язався прийняти цей товар та сплатити його на умовах, визначених цим Договором (п.1.1 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивачем передано, а відповідачем прийнято  товар (в тому числі ПДВ), що підтверджується наявними в матеріалах справи оригіналами накладних  за загальний період часу з 02.02.2007 р. по 14.03.2007 р. на загальну суму 7285,96 грн..

Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов’язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до ст. 712 ЦК України, за договором  поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк ( строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не  пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог–відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 5.4. Договору товар відпускається покупцю на умовах відстроченя платежу на протязі семи календарних днів. Днем здійснення  є дата списання коштів з поточного рахунку покупця

Однак, в порушення умов Договору,  відповідач зобов’язання щодо оплати отриманого товару належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. Сума боргу, відповідно до наданих позивачем пояснень та документів складає 7285,96 грн..

Відповідач не надав суду доказів належного виконання своїх зобов’язань по оплаті. Окрім того, в матеріалах справи міститься оригінал двостороннього акту звіряння взаємних розрахунків за період з 01.09.2007 р. по 30.09.2007 р., відповідно до якого сальдо на користь позивача складає 7285,96 грн.. У зв’язку з вищевикладеним,  вимоги позивача про стягнення з відповідача 7285,96 грн. заборгованості за поставлений товар суд визнає доведеними, правомірними та  такими, що підлягають задоволенню.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 316,59 грн.  втрат від інфляційних процесів за загальний період часу з березня по липень 2007 року.

Стаття 612 Господарського кодексу України передбачає, якщо боржник не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у встановлений договором або законом строк, вважається таким, що прострочив.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого  індексу інфляції за весь час прострочення,  а також три проценти річних  від  простроченої  суми,  якщо  інший  розмір процентів не встановлений договором або законом.

Під час перевірки правильності нарахування позивачем втрат від інфляції, суд встановив, що з урахуванням вище викладеного, стягненню підлягає 316,59 грн. втрат від інфляційних процесів.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення 11788,40 грн. неустойки  за загальний період часу з 10.02.2007 р. по 10.08.2007 р., яку позивач розрахував  виходячи з положень п. 6.2. Договору, а саме з розрахунку 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Розглянувши зазначену позовну вимогу суд вирішив задовольнити її частково на підставі наступного.

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що  у разі прострочення  оплати товару більш ніж на п’ять календарних днів, покупець сплачує постачальнику неустойки  в розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Згідно зі ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошових сум (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських правовідносин зобов’язується сплатити в разі невиконання або неналежного виконання господарських зобов’язань.

Частини 1 та 3 статті 549 Цивільного кодексу України дають визначення неустойки, відповідно до яких неустойкою (штрафом пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові і разі порушення боржником зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання  за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Таким чином, визначена сторонами у п.6.2. договору неустойка, за своєю правовою природою є пенею, яка стягується за нормами Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань (надалі Закон). Так,  ст.1 Закону визначає, що платники грошових кошів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. (ст.3 Закону)

Враховуючи зазначене, судом здійснено перерахунок заявленою до стягнення позивачем суми пені з урахування подвійної облікової ставки  НБУ, що  діяла в період прострочення, та встановлено, що стягненню підлягає 531,44 грн. пені за загальний період  часу з 10.02.2007 р. по 10.08.2007 р.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 75, 82, 84, 85 Господарського  процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного виробничого підприємства “Пилява” (69027, м. Запоріжжя, вул. Островського, 20, р/р 06004 у філіалі “Лівобережне” ПІБ, МФО 313786,  ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Делішес” (95015, АРК, с. Сімферополь, вул. Севастопольська, 31, р/р 6700 в АКИБ “Укрсіббанк” м. Харків, МФО 351005, ) 7285,96 основного боргу, 531,44 пені, 316,59 втрат від інфляційних процесів,  81,33 грн. державного мита, 49,44 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

В інший частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили  після закінчення десятиденного строку з дня його підпису.

Рішення оформлено і підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 01.11.2007 року.

Суддя                                                       Ю.О. Скиданова