ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2007 р.
№ 2/100/05

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:
судді:
Полякова Б.М.
Катеринчук Л.Й. (доповідач)
Мамонтової О.М.

розглянувши касаційне подання
Прокурора Центрального району м. Миколаєва в інтересах держави в особі Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва

на постанову
Одеського апеляційного господарського суду від 20.12.2005

у справі
господарського суду
№ 2/100/05
Миколаївської області

за позовом
Прокурора Центрального району м. Миколаєва в інтересах держави в особі Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва

до
Акціонерного товариства відкритого типу будівельної компанії «Глиноземпромбуд»

про
стягнення 10368,45 грн. боргу по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій

в судовому засіданні взяли участь  представники :

від заявника Прокуратури
не з’явились

від УПФУ
не з’явились

від відповідача
не з’явились

В С Т А Н О В И В  :

Прокурор Центрального району м. Миколаєва (далі –прокурор) в інтересах держави в особі Пенсійного Фонду України в Центральному районі м. Миколаєва  (далі –УПФУ) звернувся з позовом про стягнення з Акціонерного товариства закритого типу Будівельної компанії „Глиноземпромбуд" (далі –відповідач) боргу по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій у сумі 10 386,45 грн.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 03.11.05 у справі №2/100/05 (суддя Моргуленко Т.Є.) у позові відмовлено з підстав недоведення правонаступництва відповідачем зобов’язань БМУ-13, БМУ “Промбуд-3”, БУ-13, БМУ “Промбуд-9”, БМУ “ГПС”, в яких працювали та отримали право на пільгову пенсію зазначені в позовній заяві пенсіонери.

Не погоджуючись з рішенням суду прокурор звернувся з апеляційним поданням, в якому просить його скасувати, позов задовольнити з посиланням на те, що судом не було витребувано та вивчено всіх фактів та документів, які підтверджують правонаступництво, рішення прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 20.12.2005 рішення господарського суду Одеської області від 03.11.2005 було скасовано, позов задоволено частково, стягнуто з відповідача борг по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій в сумі 1229,27 грн. за період 15.07.2002 по 01.04.2005року.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, прокурор звернувся до Вищого господарського суду України з касаційним поданням, в якому просив скасувати прийняті у справі рішення та постанову судів попередніх інстанцій та задовольнити позов в повному обсязі, аргументуючи порушенням норм матеріального права, зокрема, пунктів «б»-«з»статті 18 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, про часткове задоволення касаційного подання, виходячи з такого.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи  зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень  та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 1 Господарського процесуального кодексу України державні органи мають право звертатися до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України.

14.01.1998 Верховною Радою України було прийнято Основи законодавства України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування” (далі: “Основи”), які набрали чинності з дня їх опублікування в газеті “Урядовий кур’єр” 19.02.1998 року, та відповідно до статті 4 Основ пенсійне страхування є одним з видів загальнообов’язкового державного соціального страхування, яке регулюється окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів “б” –“з” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” було включено до об’єкту оподаткування відповідно до абзацу 4 пункту 1 статті 2 Закону України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” в редакції Закону України №1461-ІІІ від 17.02.2000 року, який набрав чинності з моменту опублікування 15.03.2000 року в газеті “Урядовий кур’єр”.

Згідно з пунктом 4 статті 18 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” № 1058,  який набрав чинності 01.01.2004 року (далі: “Закон  №1058”) страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування; на ці внески не поширюється податкове законодавство. За приписами частин 7, 15 статті 106 Закону  №1058 у разі недостатності коштів та іншого майна у страхувальника для сплати недоїмки особами, які несуть зобов’язання та відповідальність за сплату недоїмки є правонаступники страхувальника, що ліквідується; строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.

Частиною першою статті 5 Закону № 1058 встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Відповідно до частини 4 статті 18 Закону № 1058 страхові внески не включаються до складу податків, інших обов’язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство.

Водночас, згідно з преамбулою Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” №2181 (далі: “Закон №2181”) він є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов’язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов’язкових платежів), включаючи збір на обов’язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов’язкове державне соціальне страхування (із змінами, внесеними Законом України №550-ІУ від 20.02.2003). Зазначений закон набрав чинності в частині статті 18 з моменту опублікування - 20.02.2001 та в решті положень з 01.04.2001 року.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом’якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, застосування Закону №2181 з 01.01.2004р. до вирішення питань щодо сплати страхових внесків до Пенсійного фонду є безпідставним.

Разом з тим, окремі положення Закону №2181 застосовувалися до спірних правовідносин в період з 2001 до 01.04.2004 року, якщо вони не суперечили Основам. Зокрема, статтею 15 Закону №2181 передбачено позовну давність 1095днів для визначення податковим органом суми податкових зобов’язань, перебіг якої починається з наступного дня за останнім днем граничного строку подання податкової декларації. Зазначена норма права не суперечила Основам, а відтак, підлягала застосуванню в період , що передував прийняттю Закону №1058. А також, відповідно до статті 18 Закону №2181 підлягала списанню вся заборгованість суб’єктів господарювання перед органами стягнення станом на 31.12.1999 року.

За приписами частини 2 статті 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” якщо об’єктом оренди є цілісний майновий комплекс структурного підрозділу, створене орендарем підприємство, господарське товариство, тощо, стає правонаступником прав та обов’язків державного підприємства, організації, пов’язаних з діяльністю цього структурного підрозділу.”

Як встановлено судами, в липні 2005 прокурор Центрального району м. Миколаєва звернувся з позовом в інтересах Управління ПФУ в Центральному районі м. Миколаєва до відповідача у справі про стягнення заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з 01.06.1998 року по 01.04.2004 року на суму 10386,45 грн.

Апеляційним судом встановлено правонаступництво відповідачем зобов’язань БМУ-13, БМУ “Промбуд-3”, БУ-13, БМУ “Промбуд-9”, БМУ “ГПС” внаслідок: “реалізації одного і того ж трудового колективу і ця реалізація здійснювалась у відповідності з діючим на той час законодавством”. При цьому апеляційним судом не наведено жодних фактичних даних, на підставі яких суд дійшов висновку про правонаступництво відповідачем зобов’язань підприємств, де працювали особи, яким було видано довідки про право на отримання пільгових пенсій та не спростовано висновків суду першої інстанції про відсутність правонаступництва з посиланням на відповідні докази.

Відповідно до статті 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” правонаступництво орендних підприємств та господарських товариств, створених в процесі приватизації на базі державного та комунального майна виникає в силу закону та не вимагає зазначення про це в установчих документах реорганізованого підприємства. Обставини правонастпництва відповідачем зобов’язань БМУ-13, БМУ “Промбуд-3”, БУ-13, БМУ “Промбуд-9”, БМУ “ГПС” внаслідок реорганізації в ході приватизації державного майна не були досліджені судами першої та апеляційної інстанції.

Доводи прокурора в інтересах органу ПФУ про незаконність застосування до спірних правовідносин положень Закону №2181 про позовну давність (статті 15)  за період 1998-липень 2002років та списання заборгованості станом на 31.12.1999року відповідно до статті 18 Закону №2181 спростовуються аналізом наведених норм права про часткове поширення на спірні правовідносини норм зазначеного закону в період до прийняття спеціального Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” № 1058,  який набрав чинності 01.01.2004р.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками апеляційної інстанції про часткове застосування Закону № 2181 до спірних правовідносин в період 1998-липень 2002року, однак вважає недослідженими судами обставини правонаступництва відповідачем зобов’язань реорганізованих підприємств в ході приватизації відповідно до статті 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”.

Виходячи з вимог частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України, діючи в межах повноважень суду касаційної інстанції згідно приписів статей 111-5, 111-7 Господарського процесуального кодексу України, вважає прийняті у справі акти судів такими, що не відповідають нормам матеріального та процесуального права та належними до скасування.

При новому розгляді, суду слід з'ясувати обставини правонаступництва відповідачем зобов’язань реорганізованих підприємств в ході приватизації відповідно до статті 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, дослідити наявні у справі докази, дати їм, та доводам сторін належну правову оцінку та ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Під час нового розгляду справи судам слід врахувати, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, а обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для  даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, підтвердженими в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115,,1117,1119,11111,11112 ГПК України Вищий господарський суд України –

П О С Т А Н О В И В :

1.          Касаційне подання прокурора Центрального району м. Миколаєва в інтересах держави в особі Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва  задовольнити частково.

2.          Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.12.2005 та рішення господарського суду Миколаївської області від 03.11.2005 скасувати, справу №2/100/05 направити на новий судовий до господарського суду Миколаївської області.

Головуючий                                                                             Б. Поляков

Судді                                                                                                 Л. Катеринчук

О. Мамонтова