ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 вересня 2007 р.

№ 31/377

Колегія суддів Вищого господарського суду України у
складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Муравйова О.В.,

Данилової Т.Б.,

розглянула

касаційну скаргу

громадянки ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1)

на рішення

господарського суду міста Києва

від

04.07.05

у справі

№ 31/377

господарського суду

міста Києва

за позовом

закритого акціонерного товариства
"АБС-УКР" (далі Товариство)

до

Дворового автокооперативу по
будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів "Покровський"
(далі Кооператив),

третя особа без
самостійних вимог на предмет спору

Головне управління земельних ресурсів
Київської міської державної адміністрації (далі Управління),

про

усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою та звільненні її для користувача

В засіданнях взяли участь
представники:

- скаржника:

ОСОБА_2. (за дов. б/н від
17.09.07) - у судовому засіданні 20.09.07, 27.09.07; ОСОБА_3 (за дов. б/н від
17.09.07) - у судовому засіданні 20.09.07, 27.09.07;

- позивача:

Смирнова О.Ю. (за дов. № 1128 від
27.07.07) - у судовому засіданні 20.09.07, 27.09.07;

- відповідача:

ОСОБА_2. (за дов. б/н від
10.08.06) - у судовому засіданні 20.09.07, 27.09.07; ОСОБА_3 (за дов. б/н від
10.08.06) - у судовому засіданні 20.09.07, 27.09.07;

- третьої особи:

не з'явились;

- за участю:

ОСОБА_4 (паспорт) - у судовому
засіданні 20.09.07, 27.09.07.

Ухвалою від 31.07.07 колегії суддів
Вищого господарського суду України у складі: головуючого -Першикова Є.В.,
суддів -Савенко Г.В.,

Ходаківської І.П., утвореному
розпорядженням від 09.04.04 заступника Голови Вищого господарського суду
України, касаційна скарга ОСОБА_1 б/н від 09.06.07 була прийнята до
провадження, розгляд справи призначено на 20.09.07, без початку перегляду
справи по суті.

У зв'язку з перебуванням суддів
Савенко Г.В., Ходаківської І.П. у черговій відпустці розпорядженням від
17.09.07 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду
справи № 31/377 господарського суду міста Києва створено колегію суддів у
наступному складі: головуючий -Першиков Є.В., судді -Муравйов О.В., Данилова
Т.Б., яка розглядає справу по суті.

У судовому засіданні 20.09.07 від
громадян ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4 взяли участь ОСОБА_2.
ОСОБА_3, як представники за довіреностями.

Про вказані обставини представників
сторін повідомлено на початку судового засідання 20.09.07. Відводів складу
колегії суддів Вищого господарського суду України у судовому засіданні 20.09.07
заявлено не було.

Після закінчення розгляду справи по
суті, за згодою представників сторін, відповідно до ч. 3 ст. 77, ч. 2 ст. 85 та
ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у
судовому засіданні 20.09.07 було оголошено перерву до 27.09.07 для виготовлення
та оголошення повного тексту постанови Вищого господарського суду України по
даній справі.

27.09.07 до початку судового
засідання до Вищого господарського суду України надійшла заява Товариства про
відвід колегії суддів у даній справі у складі головуючого: Першикова Є.В.,
суддів -Муравйова О.В., Данилової Т.Б.

Для вирішення питання щодо розгляду
заяви про відвід колегії суддів, справа № 31/377 була передана керівництву
суду, у зв'язку з чим, в судовому засіданні 27.09.07 було оголошено перерву до
11 години 00 хвилин 27.09.07, про що під підпис повідомлено представників
сторін.

Ухвалою від 27.09.07 заступника
Голови Вищого господарського суду України Шульги О.Ф. заяву Товариства про
відвід колегії суддів у даній справі залишено без задоволення. Повний текст
вказаної ухвали було оголошено представникам сторін після перерви у судовому
засіданні 27.09.07.

Також, 27.09.07 під час перерви
Товариством було подано заяву про розгляд даної справи колегією суддів у складі
п'яти суддів. Вказане клопотання Товариства відхилено.

При цьому, колегія суддів Вищого
господарського суду України звертає увагу, що розгляд даної справи по суті було
закінчено у судовому засіданні 20.09.07.

Рішенням від 04.07.05
господарського суду міста Києва (суддя Качан Н.І.) позовні вимоги Товариства
задоволено.

Кооператив зобов'язано усунути
перешкоди щодо права користування земельною ділянкою загальною площею 0,22 га
за адресою: м.Київ, АДРЕСА_1, звільнити зазначену земельну ділянку та передати
її для потреб Товариства, як землекористувача.

Також, Кооператив зобов'язано
знести самовільно збудовані будівлі та майно, що належить Кооперативу та
розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,22 га за адресою: м.Київ,
АДРЕСА_1, звільнивши її для потреб землекористувача -Товариства.

Крім того, Кооператив зобов'язано
провести відповідну реєстрацію та передачу земельної ділянки загальною площею
0,22 га за адресою: м.Київ, АДРЕСА_1, згідно вимог Положення про порядок
оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, затвердженого
розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31.08.01 НОМЕР_1.

З Кооперативу на користь Товариства
стягнуто державне мито у розмірі 85,00 грн. та 118,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою від 08.12.05 Київського
апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий -Зеленін
В.О., судді -Студенець В.І., Синиця О.Ф.) апеляційну скаргу Кооперативу
залишено без задоволення, а рішення від 04.07.05 господарського суду міста
Києва -без змін.

Постановою від 27.04.06 Вищого
господарського суду України касаційну скаргу Кооперативу залишено без
задоволення, а постанову від 08.12.05 Київського апеляційного господарського
суду -без змін.

При винесенні вказаних рішення та
постанов судові інстанції прийшли до висновку про те, що оскільки Кооператив
самовільно зайняв спірну земельну ділянку, то в даному випадку підлягає
застосуванню ст. 212 Земельного кодексу України, якою регламентовано, що
самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або
землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного
користування ними, та встановлено, що приведення земельних ділянок у придатний
для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд,
здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли
земельні ділянки.

При цьому судові інстанції
врахували, що користувачем земельної ділянки є Товариство, яке не має
можливості у повному обсязі використовувати земельну ділянку за цільовим
призначенням та приступити до виконання реконструкції і її забудови згідно
встановлених Київською міською державною адміністрації розпоряджень та строків,
оскільки здійсненню відповідних дій перешкоджає розташоване на земельній
ділянці самочинно збудоване нерухоме майно Кооперативу.

Не погоджуючись з вказаними
процесуальними актами, ОСОБА_1 звернулась до Вищого господарського суду України
з касаційною скаргою в якій просить рішення від 04.07.05 господарського суду
міста Києва скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції для залучення до участі у справі власників гаражів.

Зокрема, скаржник зазначає, що в
порушення вимог ст. 11110 Господарського процесуального кодексу
України при прийняті оскаржених судових актів не було враховано, що власником
гаражних боксів, що розташовані на спірній земельній ділянці, є не тільки Кооператив,
а також, зокрема, скаржник, якого не було залучено до розгляду справи.

На думку скаржника, судові
інстанції приймаючи рішення по справі допустили порушення ст. 40 Земельного
кодексу України, оскільки суд, не залучивши його до розгляду справи в якості
відповідача, позбавив його права власності на приватний гараж, та порушив
встановлені законом вимоги щодо підсудності спорів, де однією із сторін є
фізична особа.

У своєму відзиві на касаційну
скаргу Товариство щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними,
у зв'язку з чим просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а
оскаржене судове рішення -без змін.

Зокрема, Товариство вказало, що
інтереси членів Кооперативу у судовому засіданні представляв голова
Кооперативу.

Також, Товариство звертає увагу на
те, що скаржник отримав право власності на гараж після прийняття рішення по
справі, а тому у скаржника відсутні правові підстави для звернення до суду.

Крім того, у відзиві Товариство
зазначило, що на даний час у суді загальної юрисдикції розглядається питання
про визнання договору купівлі-продажу гаражного боксу недійсним, а скаржник, як
громадянин, має право на

звернення до суду загальної
юрисдикції, а не до господарського суду.

До колегії суддів Вищого
господарського суду України надійшли заяви громадян ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6,
ОСОБА_5, ОСОБА_8. та представників Кооперативу ОСОБА_3, ОСОБА_2 про приєднання
до касаційної скарги ОСОБА_1.

20.09.07 на початку судового
засідання громадянці ОСОБА_4 та представникам громадян і Кооперативу ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 роз'яснено, що у відповідності до ст.ст. 107, 109-111, 11110
Господарського процесуального кодексу України до касаційної інстанції подається
касаційна скарга, а питання про приєднання до касаційної скарги інших осіб
діючим господарським процесуальним законодавством не передбачено.

При цьому, колегія суддів Вищого
господарського суду України, враховує, що вказані особі зверталися з
касаційними скаргами до касаційної інстанції раніше і по ним прийняті
відповідні процесуальні документи.

Розглянувши матеріали справи,
касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення
представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського
суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими
інстанціями на підставі матеріалів справи, у травні 2005 року Товариство
звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Кооперативу
про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 2,38 га, яка
була передана у довгострокову оренду терміном на 25 років для будівництва житлового
комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями соціального призначення та
підземним паркінгом, обмеженого вулицями Глибочицькою, Студентською, та Миколи
Пимоненко, зокрема вул.Пимоненко, 24 у Шевченківському районі м.Києва. Вказана
земельна ділянка надана Товариству відповідно до рішення Київської міської ради
від 28.12.04 за № 1088/2498.

Судами першої та апеляційної
інстанцій було встановлено, що свої позовні вимоги Товариство обґрунтовує тим,
що Кооператив створює перешкоди у користуванні вказаною земельною ділянкою,
зокрема, унеможливлює початок інженерних та інших робіт, пов'язаних з
будівництвом, чим порушено п. 1 ст. 125 Земельного кодексу України, відповідно
до якого право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає
після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право
власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його
державної реєстрації.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України враховує, що відповідно до п.п. 1, 6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 29.12.76 № 11 "Про судове
рішення", рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги
процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи,
вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад законодавства
України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені
обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

За змістом ст. 107, п. 3 ст. 11110
Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або
зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови
апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права. Сторона у справі має право подати
касаційну скаргу, а прокурор касаційне подання на рішення місцевого
господарського суду, що набрало законної сили, та постанову апеляційного суду.
Касаційну скаргу мають право подати також особи, яких не було залучено до
участі у справі, якщо суд прийняв рішення чи постанову, що стосується їх прав і
обов'язків.

Як вбачається з касаційної скарги,
ОСОБА_1 є власником гаражуНОМЕР_2 в Кооперативі, який розташований по
вул.АДРЕСА_1. Зазначений гараж був придбаний скаржником згідно договору
купівлі-продажу від 20.12.05, який посвідчено приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9 за НОМЕР_3 та зареєстровано в Державному
реєстру правочинів за НОМЕР_4.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України зазначає, що відповідно до ст. 317 Цивільного
кодексу України власникові належать права володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Рішенням місцевого господарського
суду Кооператив зобов'язано знести самовільно збудовані будівлі та майно, що
належить Кооперативу, які розташовані на земельній ділянці загальною площею
0,22 га за адресою: м.Київ, АДРЕСА_1, звільнивши її для потреб землекористувача
-Товариства, але вказані дії Кооперативу можуть вплинути на права та обов'язки

ОСОБА_1, майно якої (гаражНОМЕР_2)
може бути розташоване на цій земельній ділянці, всупереч тому, що ОСОБА_1 не
було залучено до участі у даній справі.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України завертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 1117
Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції
позбавлений можливості встановлювати обставини, що не були встановлені в
рішенні господарського суду. Отже, встановлення обставин наявності майна
заявника та інших осіб на спірній земельній ділянці, а також встановлення
статусу власників цього майна, як суб'єктів господарської діяльності так і
громадянки ОСОБА_1 не може бути здійснено в суді касаційної інстанції, оскільки
згідно положень ст. 107, п. 3 ст. 111 Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція може лише вирішити питання про право сторони бути
учасником судового процесу, а не право власності на спірний гараж, а тому такі
обставини повинні бути встановлені під час нового розгляду справи судом першої
інстанції.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України враховує, що ст. 21

Господарського процесуального
кодексу України встановлено, що сторонами в господарському процесі можуть бути
підприємства і організації та громадяни, які здійснюють підприємницьку
діяльність зазначені у ст. 1 цього Кодексу.

Згідно ст. 24 Цивільного
процесуального України судам загальної юрисдикції підвідомчі справи у спорах,
які виникають з цивільних правовідносин, якщо хоча б однією з сторін у спорі є
громадянин.

В той же час колегія суддів Вищого
господарського суду України, бере до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 9
Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція
про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною
Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР) /далі Конвенція/.
Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що
стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України бере до уваги, що п. 1 ст. 6 § 1 Конвенції гарантує
кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його
цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на
суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду
позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б хибним, якби правова
система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову
силу, може виконуватися на шкоду будь-якої особи, яку не було залучено до
розгляду справи.

Стаття 13 Конвенції визначає, що
кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має
ефективний засіб захисту у відповідному національному органі незалежно від
того, що порушення було вчинене особами, які діяли в офіційній якості.

За змістом ст. 6 Конвенції кожній
особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її
громадянських прав і обов'язків незалежним і безстороннім судом, створеним
відповідно до закону. Відкритий характер судового розгляду є істотним елементом
права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право
особи бути заслуханою в суді.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України бере до уваги та наголошує, що відповідно до ст. 8
Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 55 Основного Закону
регламентовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному
гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права
і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону
України "Про судоустрій України" ніхто не може бути позбавлений права
на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в
суді будь-якого рівня.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України звертає увагу, що відповідно до п.п. 2, 4 ч. 3 ст.
129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх
учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін
та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Зазначені конституційні принципи
закріплені в статтях 42 ("рівність перед законом і судом")
та 43 ("Змагальність") Господарського процесуального
кодексу України, згідно з якими правосуддя у господарських судах здійснюється
на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом;
сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами, для чого господарський суд створює їм
необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного
застосування законодавства.

За змістом ст.ст. 1, 21, 11110
Господарського процесуального кодексу України вбачається, що скаргу
можуть подати, зокрема, й особи, які не можуть бути учасниками господарського
процесу. Так, фізична особа не позбавлена права подати касаційну довівши, що
при прийнятті рішень по справі до участі у якій її не було залучено, порушено
її права та обов'язки.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України враховує, що матеріалами справи та касаційної
скарги підтверджено, що оскаржені рішення та постанова стосуються прав та
обов'язків ОСОБА_1, а тому відмовити в прийнятті касаційної скарги такої особи
лише з тих підстав, що не вбачається порушення її прав, протирічить принципам
законності та справедливості, оскільки при прийнятті касаційної скарги суд не
може завчасно вирішувати питання про її обґрун тованість, а має лише
пересвідчитись у відповідності такої скар ги встановленим вимогам щодо форми та
змісту.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає, що посилання Товариства у відзиві на
касаційну скаргу на те, що інтереси членів Кооперативу у судовому засіданні
представляв голова Кооперативу, а також на те, що скаржник отримав право власності
на гараж після прийняття рішення по справі, не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки вказані питання можуть бути розглянуті при визначенні правових підстав
щодо права власності на спірний гараж, а не питання щодо права захисту у
судовому порядку.

Щодо розгляду справи у суді
загальної юрисдикції, то при наявності відповідного рішення Товариство має
право на звернення до господарського суду у відповідності до вимог
процесуального законодавства.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України наголошує, що рішення ставиться під сумнів особою,
права та обов'язки якої зачіпаються спірним рішенням.

Так, оскільки в рішенні суду
безпосередньо розглядався та вирішувався спір щодо правовідносин, учасни ком
яких є скаржник, та міститься судження про права та обов'язки цієї особи у
відповідних правовідносинах, а тому касаційна інстанція приходить до висновку,
що спірне рішення є таким, що стосується прав та обов'язків ОСОБА_1, яку не
було залучено до участі у справі.

Також, колегія суддів Вищого
господарського суду України враховує принцип диспозитивності і змагальності в
касаційному проваджені, які є

юридичною основою процесуальної
форми виразу цивільно-правової автономії особи, яка вступає в процесуальні
правовідносини для захисту майнових та інших прав. Підстави цих прав
знаходяться у межі: довільність і винятковість, а тому ніхто не може
примушувати особу користуватися або не користуватися своїм правом. Тільки
володар права може користуватися своїм правом, в той же час ніхто без його
повноваження не може користуватися таким правом.

Оскільки процесуальне право має
метою захист матеріальних прав, тобто є повторним по відношенню до права
матеріального і є похідним від нього, то захист матеріальних прав повинен
здійснюватися на розсуд суб'єкта, якому вони належать.

Активність учасників господарського
процесу зумовлюється їх бажанням або небажанням здійснювати захист своїх
матеріальних прав, а тому звернення до суду з касаційною скаргою особи, права
якої порушенні при винесені рішення по справі в якій вона не приймала участі,
направлено на захист своїх прав в касаційній інстанції, не дивлячись на ті
обставини, що по даній справі прийнята постанова касаційної інстанції. На
даному етапі дії скаржника направлені на отримання процесуального права на
звернення до суду щодо захисту своїх матеріальних прав, а не на оспорювання
прав інших учасників процесу.

Касаційна інстанція приймаючи до
розгляду таку скаргу з врахуванням принципу диспозитивності і змагальності
вирішує лише питання про право вступу до процесу щодо захисту матеріального
права скаржника, а не здійснює перевірку застосування норм матеріального і
процесуального права по відношенню до позивача і відповідача, чи інших
учасників судового процесу, а отже в даному випадку надається правова оцінка
лише наявності правової підстави участі скаржника у справі.

У зв'язку з вказаними обставинами
та у відповідності до вимог ст. 1117 Господарського процесуального
кодексу України касаційною інстанцією надається лише правова оцінка рішенню та
постанові суду першої та апеляційної інстанцій щодо застосування норм
матеріального і процесуального права в межах касаційної скарги. Водночас,
відповідно ст.ст. 82-84, 101-104 Господарського процесуального кодексу України
суд першої та апеляційної інстанцій вирішуючи питання про прийняття рішення та
постанови по справі не пов'язані з доводами сторони, а здійснюють оцінку
обґрунтованості наданих сторонами доказів по справі, у зв'язку з чим рішення та
постанова суду першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа
направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду
необхідно встановити на підставі належним чином оформлених доказів стан спірної
земельної ділянки, наявність майна на цій ділянці, його власників, залучити
останніх до участі у справі, встановити, чи можуть такі особи бути учасниками
господарського процесу та вирішити спір відповідно до закону.

Під час нового розгляду
господарському суду необхідно залучити до участі у справі ОСОБА_1 та вирішити
питання подальшого провадження у справі з урахуванням правил підвідомчості
спорів.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119, 11110 Господарського
процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу громадянки ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення від 04.07.05 господарського
суду міста Києва та постанову від 08.12.05 Київського апеляційного
господарського суду у справі № 31/377 господарського суду міста Києва
скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

О.Муравйов

Т.Данилова