ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
УХВАЛА

"12" вересня 2007 р.

Суддя Василяка К.Л.  розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом:  ДПІ у Ленінському р-ні м.Миколаїєва

(54028, м.Миколаїв, вул.Гирьова,1, корп.1)

до 1 відповідача:  ВАТ ВПТ  “Нектар” (54008, м.Миколаїв, вул.Маршала Василевського, 42) в особі ліквідатора Дуднікової Н.Г. (54001, м.Миколаїв, вул.Адміральська, 29, кв.19)

до 2 відповідача:  ТОВ “Лама-Т”

(54050, Миколаївська обл.., Жовтневий р-н, с.Пересадівка, вул..Леніна, 150)

про: визнання недійсним договору купівлі-продажу

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору укладеного між відповідачами, на підставі ст.ст.203, 215 ЦК України.

Розглянувши матеріали справи суд вважає, що у прийнятті позовної заяви слід відмовити, оскільки даний спір не підлягає розгляду в господарських судах України, виходячи з наступного.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 КАС України під справою адміністративної юрисдикції  слід розуміти переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень

Згідно п.7 ч.1 ст.3 КАС України суб'єкт владних повноважень –це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Компетенцію адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ визначено статтями 17, 50 КАС України.

Зокрема, згідно з п.4 ч.1 ст.50 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненнями суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом. Таку ж норму містить і п.5 ч.4 ст.50 КАС України.

Згідно ст.4 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” від 04.12.1990р. №509-XII, Державна податкова   адміністрація   України   є  центральним органом виконавчої влади.

Державні податкові інспекції у  районах,  містах  (крім  міст Києва та Севастополя),  районах у містах,  міжрайонні та об'єднані державні   податкові   інспекції   підпорядковуються   відповідним державним  податковим адміністраціям в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”, до завдань органів державної податкової служби відноситься здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю  обчислення,  повнотою  і  своєчасністю   сплати   до бюджетів,    державних   цільових   фондів   податків   і   зборів (обов'язкових   платежів),   а   також    неподаткових    доходів, установлених законодавством.

Тобто, органи державної податкової служби, відповідно до покладених на нього завдань, здійснює державний контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідно до п.11 ст.10 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” до функцій державних податкових інспекцій відноситься  подання  до суду  позовів  до  підприємств,  установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход  держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках  -  коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також  про  стягнення  заборгованості  перед бюджетом і державними цільовими  фондами  за  рахунок  їх майна.

Таким чином, у даних правовідносинах державні податкові інспекції виступають як суб'єкти владних повноважень.

Враховуючи викладене, заявлений позивачем позов про визнання договору недійсним підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно п.6 Прикінцевих та перехідних положень КАСУ до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст.12 ГПК України Господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також у спорах про визнання недійсними актів з підстав, зазначених у законодавстві, крім: спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України, міждержавних договорів та угод віднесено до відання інших органів.

Згідно ч. ст.4 ГПК України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, Закону України “Про господарські суди”, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, норми Господарського процесуального кодексу України застосовуються господарським судом тільки при вирішенні господарських спорів, підвідомчих йому, відтак їх застосування для вирішення справи адміністративної юрисдикції є неправомірним.

Враховуючи, що даний спір не підлягає розгляду в господарських судах України, у прийнятті позову слід відмовити в порядку  п.1 ст. 62 ГПК України.

Керуючись пунктом   1   статті 62 ГПК України, суддя –

УХВАЛИВ:

1.   В прийнятті позовної заяви відмовити.

2.   Повернути заяву і додані до неї документи позивачу.

Суддя
К.Л.Василяка