ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2007 р.
№ 16/293 (14/374,1/8)

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого –судді
Дерепи В.І.

суддів :
Грека Б.М. –(доповідача у справі)
Стратієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю “Бокрі”

на постанову
Луганського апеляційного господарського суду від 11.06.07

у справі
№ 1/18(16/293(14/374)

господарського суду
Луганської області

за позовом
Виробничого кооперативу “Диск”

до
Товариства з обмеженою відповідальністю “Бокрі”

про
стягнення 121999,19 грн.

за участю представників від:

позивача
Орлов В.І. (директор)

відповідачів
не з'явилися, були належно повідомлені

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Луганської області від 06.03.07 у справі  № 1/18(16/293(14/374) (суддя Зюбанова Н.М.) частково задоволено позов кооперативу „Диск” до Товариства з обмеженою відповідальністю „Бокрі” про стягнення 121999 грн. 19 коп., стягнуто з відповідача 111954 грн. боргу, 8539 грн. 18 коп. пені. Рішення мотивоване неналежним виконанням відповідачем умов договору по сплаті вартості виконаних позивачем робіт.

За результатом апеляційного перегляду справи Луганський апеляційний господарський суд (колегія суддів у складі: головуючого-судді Якушенко Р.Є., суддів Бородіної Л.І., Іноземцевої Л.В.) 11.06.07 прийняв постанову, якою рішення місцевого суду скасовано в частині задоволення вимог про стягнення пені та відмовлено в позові у цій частині з підстав пропуску строку позовної давності щодо цих вимог. В решті рішення місцевого суду залишено без змін з посиланням на ст.ст. 525, 526, 873, 853 Цивільного кодексу України, ст. 4 Господарського кодексу України.

Не погоджуючись з судовими актами у справі, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову скасувати, визнати недійсним договір №12 від 20.04.02. В обґрунтування касаційної скарги відповідач посилається на те, що позивач не довів обставини, що мають значення для справи, які суди визнали встановленими, виконання позивачем робіт матеріалами справи не підтверджене. Так, на підтвердження виконання ним робіт позивач надав акти виконаних робіт на суму 80871,60 грн. та 31082,40 грн., рахунок від 31.07.05, довідку про вартість виконаних робіт за липень 2002 на суму 111954 грн.  Вищевказані документи підписані невідомою особою, не містять посади та прізвища відповідальних осіб за складання первісних документів та не містять дати їх складання.

Зміст актів виконання робіт КБ–2в та довідки про вартість виконаних робіт не відповідають вимогам пп. 2.1 п. 2 наказу Міністерства фінансів України „Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку” №88 від 24.05.95, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №168/704 від 05.06.95, що пред’являються до первинних документів.

Скаржник також вказує на те, що на його думку, обставини справи не відповідають висновкам, викладеним в оскаржуваному рішенні. Наданий до матеріалів справи кошторисний розрахунок вартості будівництва та локальний кошторис 2-1-1 не містять особистого підпису, посади та прізвища відповідальної особи за складання первинних документів, дати та місця їх складання, а у графі “затверджено” стоїть підпис невідомої особи, посада та прізвище якої не вказані. Дефектна відомість на розбір магазину „Ягідка” за квітень 2002 підписана невідомою особою, не скріплена печаткою.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши  доводи  касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 20.04.02 між сторонами у справі укладено договір на виконання робіт №12, відповідно до умов якого (п. 1.1) замовник, відповідач у справі, доручає, а підрядник, позивач у справі, приймає на себе зобов'язання з виконання робіт по розбиранню магазину „Ягідка”, розташованого за адресою: м. Луганськ, вул. Леніна, 54.

Конкретний перелік робіт та їх обсяги були визначені дефектною відомістю обсягів робот з розбирання магазину „Ягідка”, вул. Леніна, 54 за квітень 2002 року, складеною та підписаною сторонами у справі. Фактична вартість робіт, згідно пункту 2.1 договору визначається по виконаних обсягам робіт відповідно до форм Кб-2в, КБ-3.

До матеріалів справи позивачем долучено: акти виконаних робіт за липень 2002 року на суму 80871 грн. 60 коп. (а.с. 21-24, т.1), акт виконаних робіт на суму 31082 грн. 40 коп. (а.с. 31-32, т.1), рахунок від 31.07.02 на суму 111954 грн. за виконані роботи по розбиранню магазину „Ягідка” по вул. Леніна, 54 у м. Луганську, локальний кошторис, зведений кошторисний розрахунок станом на 13.03.02, довідка вартості виконаних робіт за липень 2002 року, дефектна відомість обсягів робіт по розбиранню магазину „Ягідка”, а також непрямі докази виконання робіт за договором підряду –документи будівельного технікуму, студенти якого проходили практику на об’єктах  ТОВ „Бокрі”, в тому числі на розбиранню магазину „Ягідка” по вул. Леніна, 54 у м. Луганську (а.с. 134-190, т.1, а.с. 1-75, т.3).

Спір між сторонами виник щодо оплати виконаних робіт, оскільки відповідач ставить під сумнів підписання актів приймання виконаних робіт та вважає, що їх підписано невідомою особою та зазначає, що позивач фактично не виконував роботи за договором № 12 від 20.04.02; дані роботи виконані ним самим господарським способом.

Господарським судом апеляційної інстанції правомірно не прийняті до уваги  подані відповідачем під час апеляційного провадження матеріали на підтвердження виконання робіт у червені-липні 2002 року по розбиранню вказаного магазину господарським способом, з огляду на приписи ст.ст. 101, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідач не подавав їх суду першої інстанції і не обґрунтував неможливість їх подання з причин, що не залежали від нього. Також всі надані документи на підтвердження виконання робіт господарським способом складені відповідачем одноособово в червні, липні 2002 року і вони не надавалися відповідачем жодного разу під час неодноразового розгляду справи судовими інстанціями.

Зважаючи на вимоги ст.1117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд касаційної інстанції погоджується правовою оцінкою доказів апеляційним судом, оскільки вона відповідає принципам справедливості та розумності, а докази в господарському суді касаційної інстанції не підлягають переоцінці.

Оцінюючи докази подані позивачем, суди вказали, що акти приймання виконаних робіт за липень 2002 року на суму 80871,60 грн. на 31082,40 грн. на загальну суму 111954 грн. є належними доказами виконання робіт позивачем. Зазначені акти складені сторонами відповідно до умов п. 2.1, 3.1 вищезазначеного договору.

31.07.02 позивачем вручено відповідачу рахунок на суму 111954 грн. за виконані роботи з розборки магазину „Ягідка”, розташованого за адресою:

м. Луганськ, вул. Леніна, 54, який прийнятий відповідачем до оплати, про що свідчить резолюція від 31.07.02 на рахунку. Дана резолюція правомірно оцінена судами, як підтвердження факту виконання позивачем робіт та згоди з їх вартістю.

Крім того, позивачем надані інші докази виконання роботи, яким надано відповідна правова оцінка, це документи будівельного технікуму, студенти якого проходили практику на об’єктах відповідача, в тому числі і на об’єкті –магазин „Ягідка”, з яких вбачається, що студенти виконували роботу по розбиранню магазину „Ягідка” по вул. Леніна. Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, суди дійшли правомірного висновку щодо доведеності позивачем факту виконання ним робіт у відповідності з умовами договору № 12 від 20.04.02 на загальну суму 111954 грн., а відтак, про необхідність задоволення позову у цій частині. Колегія суддів Вищого господарського суду України підтримує таку правову позицію судів, оскільки у відповідності зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов’язання не допускається, зобов’язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

За несвоєчасну оплату вартості робіт сторони за договором № 12 від 20.04.02 у п. 4.2 передбачили відповідальність у вигляді пені, що розраховується в розмірі подвійної облікової ставки НБУ,  діючої у період, за який сплачується пеня. Позивачем заявлена до стягнення пеня за період з 08.08.02 по 06.02.03.

Апеляційним судом правомірно відмовлено у задоволенні цих вимог, оскільки відповідно до статті 232 Господарського кодексу України та статті 258 Цивільного кодексу України, закінчився строк позовної давності для їх стягнення.  Таким чином, господарський суд касаційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість постанови Луганського апеляційного господарського суду та підстав для її скасування не вбачає.

Доводи касаційної скарги не приймаються до уваги, оскільки викладені в ній обставини справи досліджувалися судом та їм дана відповідна правова оцінка. Оскільки відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, то Вищий господарський суд України змушений погодитись з висновками судів попередніх інстанцій щодо доведеності позовних вимог про стягнення основного боргу. Посилання позивача на те, що суд невірно оцінив згадані акти, по суті є спонуканням господарського суду касаційної інстанції до переоцінки доказів, що є неприпустимим.

Отже, доводи касаційної скарги спростовуються вищевикладеним та не можуть бути підставою для скасування постанови у справі, а тому, постанову Луганського апеляційного господарського суду  слід залишити без змін, так як вона ухвалена при повному з'ясуванні судом всіх обставин справи та при вірному правозастосуванні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського  процесуального кодексу  України,  Вищий    господарський    суд   України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Бокрі” залишити без задоволення, постанову Луганського апеляційного господарського суду від 11.06.07 у справі №1/18(16/293(14/374) залишити без змін.

Головуючий - суддя                                                                      В. Дерепа

Судді                                                                                                    Б. Грек

Л. Стратієнко