ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

17.07.07р.

Справа № А38/307-07(А17/42-07)

За позовом:  Закритого  акціонерного товариства з   іноземними  інвестиціями „ Дніпропетровський  олійноекстракційний завод” м. Дніпропетровськ

до відповідача:             Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками  податків у м. Дніпропетровську

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

Суддя  Бишевська Н. А.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача:  Журід О.М.,   дов. № юр /1824 від 17.08.06 р.

від відповідача:  Устименко М.В., дов. № 11742/10/0810/2-15 від 18.04.07 р., Васюта А.А., дов. № 944/10/08-09-15 від 17.01.07 р.

СУТЬ СПОРУ:

Закрите акціонерне товариство з іноземними інвестиціями "Дніпропетровський олійноекстракційний завод"  (далі –ЗАТ з ІІ "ДОЕЗ", Підприємство) звернулось з позовом, в якому просить визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Дніпропетровську (далі –СДПІ по роботі з ВПП) №/0/15981 від  26.06.2006 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що послуги дистриб'юторів з просування продукції позивача на ринку направлені на підвищення зацікавленості кінцевого споживача в продукції Підприємства  та розширення обсягів продажу торгівельними точками, результатом яких є підтримання/зростання виробництва та продажу продукції останнього у насиченому конкурентному середовищі, а, відтак, і доходів позивача, тому є всі підстави стверджувати, що такі операції здійснюються у межах його господарської діяльності. Саме збільшення обсягів замовлень від роздрібних торгівельних точок, а також можливість вибору кінцевим споживачем олії соняшникової рафінованої ТМ „Олейна", „Золота краплинка" (і, зокрема, надання їм переваги кінцевим споживачем перед продукцією інших виробників) є запорукою отримання доходу Позивачем від діяльності з оптового продажу олії. Крім того,  помилковим є надання  СДПІ  по роботі з ВПП  оцінки дистриб’юторських угод як угод купівлі-продажу та виключенням пов’язаних з ними витрат зі складу податкового кредиту, а також незаконним проведення  перевірки.

Відповідач проти позову заперечує, зазначаючи, що роздрібна торгівля продукцією не є статутною діяльністю позивача, позивач поставив  товар, і подальша його реалізація дистриб’ютором не належить до господарської діяльності підприємства, тому витрати на придбання дистриб'юторських послуг не підлягають включенню до складу податкового кредиту та не повинні враховуватися при розрахунках з бюджетом.

По справі    оголошувалась  перерва.

За результатами розгляду справи  оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін,  господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

СДПІ по роботі з ВПП проведено виїзну позапланову перевірку ЗАТ з ІІ "Дніпропетровський олійноекстракційний завод" з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ за період лютий, березень 2006 року, за результатами якої складений акт №  214-08-03/2-00374385 від 15.06.2006 р.

Перевіркою встановлено:

В порушення п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 р. № 168 (із змінами та доповненнями) (далі –закон № 168) Підприємством  у лютому 2006 року завищена сума податкового кредиту на суму ПДВ 156 217,00 грн., сплачену у складі ціни за послуги з передпродажної підготовки в мережі роздрібної торгівлі.

Підприємство є виробником соняшникової рафінованої олії ТМ "Олейна", ТМ "Золота Краплинка".

У відповідності із Законом України "Про підтвердження відповідності" від 17.05.2001 р. № 2406-ІІІ виробником є юридична або фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності, відповідальна за проектування, виготовлення, пакування та маркування продукції незалежно від  того, виконуються зазначені операції самою цією особою чи від її імені.

Відповідно до Господарського Кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Реалізацію готової продукції Підприємство здійснює на території України через мережу Дистриб'юторів. Відповідно Дистриб'юторської угоди - Продавець (ЗАТ з II ДОЕЗ") продає та поставляє Дистриб'ютору продукцію на основі прийняття замовлень Дистриб'ютора до виконання, що надаються Продавцеві на умовах базису поставки Інкотермс 2000 СРТ склад Дистриб'ютора.

Реалізація товару від Дистриб'ютора в торгівельну мережу здійснюється на підставі угод, укладених Дистриб'ютором.

На ЗАТ з II "ДОЕЗ" відсутні документи, які підтверджують факт роздрібної торгівлі готовою продукцією, але до складу валових витрат і податкового кредиту з податку на додану вартість включені суми по послугам передпродажної підготовки в мережі роздрібної торгівлі.

Відповідно Дистриб'юторських угод, послуги передпродажної підготовки це:

- просування      товару      на      ринку      шляхом      продажу      торговим      агентом

Дистриб'ютора у роздрібні торгівельні точки складає 1% від вартості такого обсягу;

- розвезення   товару   по     роздрібним   точкам     на  їх   замовлення   транспортом

Дистриб'ютора складає 1,5% від вартості такого обсягу ;

- забезпечення стандартів  розміщення  продукції в роздрібних торгівельних і очках та

інше.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 р. № 334 валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

На підставі вищенаведеного, передпродажна підготовка не має відношення до господарської і діяльності ЗАТ з II "ДОЕЗ" з наступних причин:

-          ЗАТ з II "ДОЕЗ" є виробником олії та оптовим продавцем, і не здійснює роздрібну торгівлю;

-          при здійсненні ЗАТ з II "ДОЕЗ" доставки товару до складу дистриб'ютора,  на товар переходить право власності від ЗАТ з II "ДОЕЗ" до Дистриб'ютора, який стає власником товару.

Витрати, які пов'язані з реалізацією товару Дистриб'ютора іншим покупцям, є господарською діяльністю Дистриб'ютора і відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 р. № 168 (із змінами та доповненнями) (далі –Закон № 168) є його витратами.

Так, СДПІ по роботі з ВПП дійшло до висновку, що  відповідно з вимогами п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону № 168 Підприємством  у лютому 2006 року завищена сума податкового кредиту на суму ПДВ 156 217,00 грн., сплачену у складі ціни за послуги передпродажної підготовки в мережі роздрібної торгівлі.

На підставі вищевказаного акту перевірки СДПІ по роботі з ВПП винесено спірне податкове повідомлення-рішення від  №/0/15981 від  26.06.2006 р., яким визначена сума завищення бюджетного відшкодування у сумі 156 217 грн.

За результатами процедури адміністративного оскарження (застосованої позивачем згідно п.п.5.2.2. п.5.2. ст.5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181 від 21.12.2000 р., далі –Закон № 2181) скарги позивача залишено податковими органами без задоволення, а визначена СДПІ по роботі з ВПП сума завищення бюджетного відшкодування –без змін.

Суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, спірні витрати підтверджуються договорами, накладними, податковими накладними, рахунками-фактурами, актами здачі-прийняття робіт тощо.

Згідно  п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону № 168 (в редакції, яка діяла в спірний період) податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду, зокрема,  у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Поняття господарської діяльності визначається у п.1.32 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств”, згідно якого це будь-яка  діяльність  особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Обставини справи свідчать про те, що  господарські операції за суттю спору пов’язані з укладенням позивачем з низкою підприємств типових договорів по передпродажній підготовці товарів позивача, відповідно до умов яких контрагенти позивача зобов’язувалися, крім іншого,  розмістити товар позивача на основному місці викладки, на палетах, на фірмових стійках та інших додаткових місцях викладки, розширення асортименту у нових торгівельних точках, здійснення передбачених договором рекламних заходів.

Вказані  операції, крім того, пов’язані з укладенням позивачем з низкою підприємств типових дистриб’юторських угод, відповідно до умов яких контрагенти позивача зобов’язувалися діяти в якості не ексклюзивного Дистриб’ютора продукції позивача, купувати у останнього рафіновану дезодоровану олію під зареєстрованим знаком для товарів, робіт, послуг „Олейна” та організовувати прямі та непрямі поставки продукції позивача кінцевому споживачу за умовами, визначеними позивачем. З договорів також вбачається їх укладення з метою збільшення обсягів продаж, утримання та завоювання ринкових позицій продукції позивача. З аналізу вказаних договорів вбачається, що їх предметом є надання послуг, які пов’язуються з реалізацією продукції позивача.

Витрати Підприємства в даних випадках полягають в оплаті вартості послуг контрагентів з передпродажної підготовки продукції позивача, а також послуг дистриб’юторів з просування продукції позивача на ринку шляхом продажу його торговим агентом Дистриб’ютора у роздрібній торгівлі. Вартість дистриб’юторських послуг розраховується у процентному відношенні від вартості обсягу фактично проданого товару.

Також в акті перевірки вказано, що основним видом діяльності позивача є випуск соняшникової олії та супутньої продукції.

Поняття дистриб’юторської угоди не визначено чинним законодавством України, а податкове законодавство не містить обмежень щодо їх відображення в податковому обліку.

Згідно ст.174 ГК України  господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема,   з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З огляду на зазначене, відсутні підстави для виключення зі складу податкового кредиту підприємства витрат з передпродажної підготовки продукції позивача та дистриб’юторських послуг, оскільки  такі витрати не суперечать чинному законодавству, розцінюються судом як такі, що спрямовані на забезпечення попиту на продукцію позивача, отже -  спрямовані на забезпечення отримання  в майбутньому доходів по його виробництву, а тому належать до господарської діяльності позивача в розумінні податкового законодавства.

У зв’язку з вищенаведеним, суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на те, що за дистриб’юторськими угодами Дистриб’ютори набувають право власності на умовах СРТ склад Дистриб’ютора згідно з умовами Інкотермс 2000року і подальша реалізація не належить до господарської діяльності позивача, оскільки поставка товару позивачем Дистриб’ютору є лише складовою дистриб’юторської угоди, предметом якої  є надання послуг Дистриб’ютором.

Також судом не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що позивач не здійснює роздрібну торгівлю і тому пов’язані з цією торгівлею витрати з передпродажної підготовки товару не належать до його господарської діяльності. Згідно обставин справи позивач дійсно  зацікавлений в реалізації його продукції кінцевому споживачу,  тому зроблені у зв’язку з цими витрати пов’язані з його господарською діяльністю.

До того ж судом прийнято до уваги надані до матеріалів справи розрахунки позивача з порівняння понесених витрат з виробництва продукції і отримання передпродажних та дистриб’юторських послуг з отриманими позивачем доходами на кожну пляшку олії, які свідчать про перебільшення доходів над витратами.

Крім того, суд вважає, що вищевказана  позапланова перевірка проведена СДПІ по роботі з ВПП з порушенням встановленого порядку, оскільки відсутні правові підстави для  проведення такої перевірки.

Так, відповідачем порушено норму, що встановлена частиною восьмою статті 11-1 Закон України "Про державну податкову службу в Україні", відповідно до якої  позапланова виїзна  перевірка  може  здійснюватися  лише   на підставі  рішення  суду.

Згідно п.9 ч.6 ст.11-1 Закону України "Про державну податкову службу в Україні"  позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка,  яка не передбачена в планах роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з таких обставин, як подання платником  декларації  з  від'ємним  значенням  з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Посилання позивача на норми п.п.7.7.5 п.7.7 ст.7 Закону № 168 суд вважає помилковим, оскільки в ньому йдеться про результати камеральної перевірки, суть якої полягає у виявленні  арифметичних або методологічних помилок в податковій декларації.

Відсутність камеральної перевірки за обставинами справи суд вважає таким, що не порушує права та інтереси позивача, тому не може вплинути на результати вирішення спору.

Таким чином, прийняття спірного податкового повідомлення-рішення з підстав, визначених в акті перевірки,  судом визнано необґрунтованим, і це є підставою для визнання спірного податкового повідомлення-рішення недійсним.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.161-163, 169,  розділом VІІ Прикінцевих та перехідних положень КАС України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Дніпропетровську  №/0/15981 від  26.06.2006 р.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                               Н.А.Бишевська

Постанова в повному обсязі підписана 03.08.07 р.