ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2007 р.
№ 15/194-26/269/06-20/138/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Кривди Д.С.,

суддів:
Жаботиної Г.В.,
Уліцького А.М.

розглянувши касаційні скарги
1. Державного комітету України з державного матеріального резерву
2. Відкритого акціонерного товариства "Дніпроенерго"

на рішення
від 31.05.07

у справі
№15/194-26/269/06-20/138/07

господарського суду
Запорізької області

за позовом
Державного комітету України з державного матеріального резерву

до
Відкритого акціонерного товариства "Дніпроенерго"

за участю
прокурора Запорізької області

про
повернення матеріальних цінностей та стягнення суми

за участю представників сторін

від позивача:
Панов Т.С., дов.

від відповідача:
Чипіжко Г.С., дов.

від ГПУ:
Баклан Н.Ю., посв.

ВСТАНОВИВ:

Державний комітет України з державного матеріального резерву звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Дніпроенерго" про зобов’язання відповідача повернути до державного матеріального резерву 272670858 м3 природного газу, стягнення з відповідача на користь позивача плати за позичання природного газу в сумі 24813048,07 грн., а на користь державного бюджету України –88441338,14 грн. штрафних санкцій, в тому числі 76347840,24 грн. штрафу та 12093497,9 грн. пені.

Справа розглядалася судами неодноразово. Постановою від 05.07.06 Вищий господарський суд України судові рішення попередніх інстанцій скасував, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням від 31.05.07 господарський суд Запорізької області (суддя Гандюкова Л.П.) позов задовольнив у частині стягнення плати за позичання природного газу в розмірі 22650916,36 грн. за період з 24.05.02 до квітня 2007 року.

Рішення мотивовано пропуском позивачем строку позовної давності. Підстав зупинення перебігу строків позовної давності судом не встановлено. Також суд відхилив доводи позивача стосовно того, що право на позов виникло з моменту винесення рішення господарським судом м. Києва у справі №4/9 та постанови Верховного Суду України, а позивач не знав що відібраний газ належить державному матеріальному резерву, оскільки відсутні гарантії, не підписаний наряд. Суд визнав неналежним виконання позивачем обов’язків щодо порядку відпуску газу, зокрема без наряду, без гарантії, тому доводи щодо відпуску газу належного до державних ресурсів є безпідставними, оскільки позивач повинен був належно контролювати відпуск природного газу із державного матеріального резерву. Договір між сторонами був підписаний на виконання вимог уряду, і позивач повинен був його виконати, контролювати виконання зобов’язань іншою стороною договору, зокрема, щодо плати за користування.

Ухвалами від 30.07.07 та від 08.08.07 Вищий господарський суд України порушив касаційне провадження у справі за касаційними скаргами позивача та відповідача.

Позивач у касаційній скарзі заявив вимоги про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин переукладання договору згідно з постановою КМУ №2045 від 28.12.02 та неправильне застосування норм законодавства до спірних правовідносин.

Відповідач у  касаційній скарзі заявив вимоги про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в задоволенні позову. Касатор доводить, що зобов'язання, які виникли між сторонами у справі, припинені внаслідок знаходження відповідача у процедурі банкрутства і дії мораторію на сплату боргів, а також відсутність підстав для стягнення вартості користування відповідачем газом, отриманим за договором №412ДРО/24, який з вини позивача не переукладено згідно з постановою КМУ №2045 від 28.12.02.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Постановою від 05.07.06 Вищий господарський суд України скасував судові рішення попередніх інстанцій, направивши справу на новий розгляд  через неповне встановлення усіх суттєвих обставин.

Касаційна інстанція визначила, що судами першої та апеляційної інстанцій не надано правової оцінки і не встановлено усіх обставин виконання сторонами постанови КМУ №2045 від 28.12.02 (далі –постанова №2045), не враховано відстрочення строку повернення запозиченого газу з урахуванням обставин, визначених у п. 4 цієї постанови, щодо умов реструктуризації боргу і плати за користування запозиченим газом підприємствами електроенергетики у визначений в позові період.

При новому розгляді справи суд першої інстанції встановив, що сторони постанову КМУ про реструктуризацію боргу і укладання договору не виконали.

Отже, суд дійшов висновку, що зобов'язання з повернення позиченого відповідачем у позивача природного газу в обсязі 272670858 м3 не припинені згідно з п. 1 постанови №2045, і відмовив у стягненні санкцій за неповернення газу в строк, визначений відповідно до умов укладеного між сторонами договору №412ДРО/24.

Задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача плати за користування газом за період з 24.05.02 до квітня 2007р. в сумі  22650916,36 грн., суд першої інстанції визначив, що ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не встановлено обмежень щодо підстав виникнення зобов’язань, заборгованості, тобто позивач мав право і був зобов’язаний у разі порушення його права звернутися з відповідною заявою у межах справи про банкрутство. При цьому суд врахував, що як вбачається з матеріалів справи, позивач скористався цим правом на підставі інших договорів, укладених між сторонами. Оголошення опубліковане 04.06.02, позивач не звернувся з відповідною заявою, а відповідно до ст. 11 вказаного Закону, починаючи з дня опублікування оголошення, настав строк пред’явлення всіх вимог. Таким чином, за період з 01.01.2000 до 01.12.2001 вимоги в сумі 8790305,60 грн. є конкурсними, не були заявлені у справі про банкрутство, тому їх слід вважати погашеними.

З наведеними висновками суду першої інстанції судова колегія погоджується, оскільки у договорі визначена щомісячна плата за газ, заборгованість існувала до оголошення відповідача банкрутом, а позивач не довів обставин, з яких слід визнати відсутність цього боргу відповідача.

Отже, судова колегія не вважає викладені в касаційній скарзі позивача доводи обґрунтованими, відповідними обставинам у справі та вимогам законодавства, враховуючи те, що бездіяльність позивача щодо стягнення вартості спожитого газу не є підставою для здійснення захисту цивільних прав судом згідно з вимогами п. 3 ст. 16 ЦК України. Бездіяльність позивача призвела до виникнення заборгованості в цій частині правовідносин і порушила інтереси держави, спрямовані на забезпечення в державі енергопостачання на економічних для усіх учасників засадах.

Не можна також погодитися з доводами, викладеними в касаційній скарзі відповідача, оскільки, визнаючи договір №412ДРО/24 продовженим, суд першої інстанції правомірно визначив обов’язок відповідача сплачувати щомісячно позивачу 0,5% від вартості отриманого природного газу відповідно до п. 2.2 укладеної між ними угоди.

Відповідач не довів обставин повернення або зміни умов цієї угоди у визначеному законодавством порядку, тому це зобов’язання є чинним на момент прийняття рішення у справі, а борг визначений судом першої інстанції –поточним, оскільки зобов'язання за договором не припинено, а плата за використання газу підлягає сплаті до припинення договору, дія якого продовжена до 2023р., що відповідач визнає.

Зважаючи на викладене, судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення касаційних скарг.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Запорізької області від 31.05.07 у справі №15/194-26/269/06-20/138/07 залишити без змін, а касаційні скарги без задоволення.

Головуючий                                                                                Д.Кривда

Судді                                                                                                    Г.Жаботина

А.Уліцький