ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

11:00 год.                                                                        м.Одеса

"26" вересня 2007 р.
Справа  № 28-11-8/364-05-9961А

За позовом  Одеська залізниця;

до відповідача  Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси

про визнання недійсним рішення.

Суддя                     Гуляк Г.І.

при секретарі        Стадніченко Н.Л.

Представники:

Від позивача:      Кірічек С.В.  -  за дорученням;

Від відповідача:  Соколова Т.М.  -  за дорученням;

Суть спору: позивач –Одеська залізниця, звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним рішення  від 28.10.2005 року за № 3626  про застосування фінансових санкцій  за приховування (заниження) страхувальником  сум заробітної плати (витрат, доходу) на які нараховуються страхові внески Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси.

Постановою  господарського суду Одеської області від  27 лютого  2006 року  по справі за № 8/364-05-9961А (суддя Атанова Т.О.) уточнений позов  Одеської залізниці було задоволено –визнано нечинним рішення  відповідача  від 28.10.2005 року  про застосування фінансових санкцій  у сумі 283967,74 гривень та вимогу про сплату боргу  № Ю-876 від 28.10.2005 року  у сумі 96900,04 гривень.

Ухвалою  Одеського апеляційного  господарського суду  від 06.04.2006 року  по справі за № 8/364-05-9961А  постанову господарського суду Одеської області від  27 лютого  2006 року по справі за № 8/364-05-9961А (суддя Атанова Т.О.) залишено без змін, а апеляційну скаргу  Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси без задоволення.

13 лютого 2007 року Ухвалою Вищого адміністративного суду України  касаційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Приморському районі  м. Одеси задоволено частково, постанову  господарського суду Одеської області від  27 лютого  2006 року та ухвалу Одеського апеляційного  господарського суду  від 6 квітня  скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд  до суду першої інстанції.

12 березня 2007 року ухвалою господарського суду Одеської області суддя Власова С.Г.  прийняла справу до свого провадження  та присвоїла справу № 11-8/364-05-9961А.

Розпорядження  Голови господарського суду Одеської області  від 06 квітня 2007 року за № 196-р у зв’язку з перебуванням на лікарняному  судді Власової С.Г.  залучено до розгляду  справи № 11-8/364-05-9961А суддю господарського суду Одеської області  Гуляк Г.І.

Ухвалою господарського суду Одеської області  від 10 квітня 2007 року  суддя Гуляк Г.І. прийняла справу до провадження та  присвоїла  справі № 28-11-8/364-05-9961А.

11 липня 2007 року  провадження  по справі зупинено до 3 вересня 2007 року  у зв’язку з  клопотанням представника  позивача про витребування доказів для  вирішення спору по суті.

Представник  позивача у судове засідання з’явився, надав до суду уточнення позовних вимог, відповідно до якого  просить суд  визнати нечинним рішення  Управління Пенсійного  фонду України в Приморському районі м. Одеси  від 28.10.2005 року за № 3626 про застосування фінансових санкцій  у сумі 283967,74 гривень та вимогу про сплату боргу  № Ю-876 від 28.10.2005 року  у сумі 96900,04 гривень .

Відповідач, в судове засідання з’явився , позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, суд встановив наступне:

27 жовтня 2005  року Управлінням Пенсійного фонду України  в Приморському районі м. Одеси було проведено планову документальну перевірку Господарської служби  Одеської залізниці щодо дотримання  чинного законодавства  на обов’язкове  державне  пенсійне страхування.

У ході перевірки було виявлено заниження фонду оплати праці у сумі 283967,74 грн., з якого обчислюються внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, а саме порушення ст. ст. 19, 20 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” від 09 липня 2003р. №1058-IV. Тобто, Одеською залізницею не нараховані внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування на суми витрат, пов’язаних з наданням працівникам безкоштовного проїзду на залізничному транспорті за період                                   зазначений  у акті від 27.10.2005р. за № 5-60.

На підставі матеріалів документальної перевірки, а саме акту №5-60 від 27.10.2005р, відповідно до пункту 3 частини 9 статті 106 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" Управлінням пенсійного фонду України у Приморському районі м. Одеси винесено рішення №3626 від 28.10.2005р. про застосування фінансових санкцій та направлено вимогу  про сплату боргу №Ю-876 від 28.10.2005р.

28.10.05р. позивач підписав Акт від 27.10.2005р. за №5-60 з запереченнями, де зазначив, що згідно роз’яснення Держкомстату витрати з надання безкоштовного проїзду  не є витратами на оплату праці, а тому такі витрати не можуть бути і базою для нарахування внесків в Пенсійний фонд. В запереченнях до акту позивач вважає, що його дії були правомірними і просить Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси переглянути своє рішення.

31.10.2005р. Управління ПФУ в Приморському районі м.Одеси  заперечення до акту від 28.10.05р. №НА –09/916  залишило без розгляду.

Одеська залізниця вважає, що вказані в Акті  Управління ПФУ в Приморському районі м.Одеси від 27.10.2005р. за № 5-60   порушення чинного законодавства щодо донарахування своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків у сумі 96900,04 грн. по виданих  безкоштовних проїзних квитках не є порушенням у зв’язку з доводами,  зазначеними у позовній заяві та уточненнях до позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в них докази, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування сторонами  норм матеріального та процесуального права, повноту, об'єктивність дослідження наданих доказів, суд  дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно ст.19 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”  від 09 липня 2003р. №1058-IV страхові внески до солідарної системи нараховуються: для роботодавця —на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України “Про оплату праці”, виплату винагород фізичним особам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб, а також на суми оплати перших п’яти днів тимчасової непрацездатності, яка здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Отже, витрати, пов'язані із наданням безкоштовного проїзду працівникам підприємства можуть бути базою нарахування страхових внесків на пенсійне страхування лише у разі, якщо вони відповідають ознакам витрат на оплату праці. Втім, витрати Одеської залізниці на надання безкоштовних квитків таким ознакам не відповідають, виходячи з наступного:

В ст.ст. 1,2 Закону України „Про оплату праці" від 24.03.1995р. № 108/95-ВР законодавцем визначено поняття „заробітна плата" та її складових частин.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

До структури заробітної плати входять основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати (виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми).

При цьому, ч.ч.2 та 3 ст.16 Закону України „Про залізничний транспорт" від 04.07.1996р. № 273/96-ВР передбачено, що працівники залізничного транспорту загального користування та члени їх сімей (утриманці) користуються правом на безплатний проїзд залізничним транспортом. Порядок та умови надання цих та інших пільг встановлюються Кабінетом Міністрів України, колективними договорами та угодами. За працівниками підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які були переведені на іншу роботу в цій галузі або в інші галузі внаслідок  трудового каліцтва чи професійного захворювання або якщо вони вийшли на пенсію по інвалідності чи за віком, зберігаються право на безплатний проїзд залізничним транспортом та інші пільги, які встановлені законодавчими актами України для працівників залізничного транспорту, колективними договорами та угодами.

Згідно із приписами ч.2 Постанови КМУ від 21.02.2001р. № 160 „Про реалізацію частин другої та третьої статті 16 Закону України „Про залізничний транспорт" витрати підприємств залізничного транспорту, пов'язані з безоплатним проїздом зазначених осіб, не включаються до складу валових витрат цих підприємств.

Зі змісту наведених правових норм випливає, що надання права безкоштовного проїзду залізничним транспортом є пільгою, отримання якої законодавець пов'язує із перебуванням осіб у трудових відносинах із підприємством залізничного транспорту, однак вказана пільга не має ознак фактичних витрат на оплату праці.

Такий висновок підтверджується наступним:

Відповідно до вимог п.п.5.6.1 п.5.6 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994р. № 334/94-ВР (із змінами) з урахуванням норм пункту 5.3 цієї статті до складу валових витрат платника податку відносяться витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат, виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на виплату авторських винагород та виплат за виконання робіт (послуг), згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-які інші виплати в грошовій або натуральній формі, встановлені за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами закону, що регулює питання оподаткування доходів фізичних осіб (законодавства, що встановлює правила оподаткування прибутковим податком з громадян).

Таким чином, проаналізувавши наведені нормативно-правові акти в аспекті спірних по даній адміністративній справі правовідносин, суд дійшов висновку, що Одеською залізницею обґрунтовано не віднесено вартість наданих працівникам безкоштовних квитків до сум фактичних витрат на оплату праці та правомірно не нараховано передбачені Законом України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" страхові внески, оскільки право на безоплатний проїзд залізничним транспортом фізичних осіб, що перебувають у відносинах трудового найму з позивачем, є соціальною пільгою (додатковим благом в розумінні п.1.1 ст.1 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб"), вартість якої не є ані основною, ані додатковою заробітною платою, ані різновидом компенсаційних чи заохочувальних виплат, та не відноситься до фактичних витрат на оплату праці.

Крім того, суд відзначає, що відповідно до вимог п.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на те,  що у судовому засіданні представник відповідача  визнав позовні вимоги  у повному обсязі та з огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги доведені повністю та підлягають задоволенню .

Згідно зі ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України витрати по сплаті судового збору  підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 94, 160 -163 Кодексу адміністративного судочинства України , суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю .

2. Визнати нечинними рішення Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси від 28.10.2005р. за  №3626  про застосування фінансових санкцій у сумі 283967,74 гривень та вимогу про сплату боргу №Ю-876 від 28.10.2005р. у сумі 96900,04 гривень.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Одеської залізниці (65012, м.Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19 , р/р 1 в Одеській філії АБ „Експрес-Банк”, МФО 328801, ЗКПО 01071315 судовий збір (державне мито) у сумі –3 (три) гривень, 40 копійок.

Постанова може бути оскаржена в порядку ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили у порядку ст.254  Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                 Гуляк Г.І.