ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  47/124

18.07.07

За позовом     Товариство з обмеженою відповідальністю "АПК ЛТД"

до                     Приватне підприємство "Діола"

про                    стягнення 23000,00 грн.

Суддя

Представники:
Від позивача:
Від відповідача:

Кривошей О.І. - представник.;
Не з’явились.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з відповідача –23000,00 грн. заборгованості за Договором №12 від 24.05.2006 року, а також витрат по сплаті держмита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.05.2007 року було порушено провадження у справі № 47/124 на 27.06.2007 року.

Однак, при виготовленні ухвали суду №47/124 від 21.05.2007 року було помилково вказано замість дати слухання справи –04.07.2007 року, дату слухання справи –27.06.2007 року, у зв’язку з чим ухвалою від 29.05.2007 року дану описку було виправлено.

Натомість повноважні представники сторін у судове засідання 04.07.2007 року не з’явились, причини неявки суду не повідомили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2007 року розгляд справи було відкладено до 18.07.2007 року.

Повноважний представник позивача у ході судового засідання 18.07.2007 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі, прохав суд позов задовільнити.

Відповідач вимог суду, викладених в ухвалі суду від 21.05.2007 року та від 04.07.2007 року не виконав, відзив на позовну заяву не надав, і в судове засідання 18.07.2007 року представник відповідача не з’явився.

Справа розглядається в порядку ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Таким чином, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК ЛТД" до Приватного підприємства "Діола", заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "АПК ЛТД" (позивачем), в якості продавця з однієї сторони, та Приватним підприємства "Діола" (відповідачем), в якості покупця з другої, було укладено Договір №12 від 21.05.2006 року (далі Договір), згідно п. 1.1 якого продавець зобов’язався здійснити поставку борошна пшеничного вищого, першого, другого гатунків, манки та висівок (по тексту даного Договору –Товар) і передати його у власність покупця, який зобов’язався прийняти товар та здійснити його оплату.

У п. 2.1 Договору сторони погодили, що ціни на товар і кількість та номенклатура вказуються в товаросупроводжуючих документах на кожну партію поставленого товару.

Згідно п. 3.1 Договору сторнами узгоджено, що розрахунок за поставлений товар покупець здійснює на умовах передоплати на поточний рахунок продавця або внесенням готівки в касу, а у випадку попередньої поставки товару, покупець зобов’язаний здійснити повний розрахунок за поставлений товар протягом трьох днів з моменту поставки.

На виконання вище перелічених умов Договору №12 від 21.05.2006 року позивач "АПК ЛТД" передав відповідачу товар (борошно) за видатковими накладними: №РН-0000356 від 08.06.06р.; № РН-0000381 від 19.06.06р.; № РН-0000409 від 26.06.06р.; № РН-0000441 від 12.07.06р., усі з яких були підписані повноважними представниками сторін та засвідчені печатками діючих суб’єктів господарювання, на загальну суму –46000,07 грн.

Відповідачем (покупцем) згідно банківських виписок перелічених у позові (БВ-0000105 від 08.06.06, БВ-0000111 від 19.06.06, БВ-0000117 від 27.06.06, БВ-0000124 від 07.07.06 в рахунок часткової оплати вартості поставленого товару було перераховано позивачу сумарно –23000,00 грн., що відповідачем, зокрема, не заперечувалось, письмових пояснень, заяв, клопотань з цього приводу з загального відділу канцелярії господарського суду міста Києва до сектору №47 по справі №47/124 –не надходило.

На день розгляду справи у суді (18.07.2007 року), відповідно до Договору №12 від 21.05.2006 року та видаткових накладних: №РН-0000356 від 08.06.06р.; № РН-0000381 від 19.06.06р.; № РН-0000409 від 26.06.06р.; № РН-0000441 від 12.07.06р. відповідач не сплатив позивачу за поставлений товар –23000,00 грн. (46000,07 грн., як сумарна вартість переданого відповідачу товару –23000,00 грн., як сумарний розмір проведених відповідачем оплат позивачу за переданий останнім товар по Договору №12 від 21.05.2006 року).

Статтею 265 Господарського кодексу України від 16.01.03 № 436-IV встановлено, що за   договором   поставки   одна  сторона  -  постачальник зобов'язується передати (поставити)  у  зумовлені  строки  (строк) другій стороні –покупцеві товар (товари), а  покупець зобов'язується прийняти вказаний  товар  (товари)  і  сплатити  за нього певну грошову суму, а умови договорів  поставки  повинні  викладатися  сторонами відповідно  до  вимог  Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс".

Цією ж статтею визначено, що реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами  про  договори купівлі-продажу, а до  відносин  поставки,  не  врегульованих  ГК України, застосовуються відповідні положення Цивільного  кодексу України про договір купівлі-продажу.

Стаття 266 визначено, що предметом   поставки   є   визначені   родовими   ознаками продукція,  вироби  з  найменуванням,  зазначеним  у   стандартах, технічних    умовах,    документації    до   зразків   (еталонів), прейскурантах  чи  товарознавчих  довідниках.

Предметом  поставки можуть  бути  також продукція,  вироби,  визначені індивідуальними ознаками, а загальна кількість товарів,  що  підлягають  поставці,  їх часткове співвідношення (асортимент,  сортамент,  номенклатура) за сортами,  групами,  підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються   специфікацією   за  згодою  сторін,  якщо  інше  не передбачено законом.

Стаття 267 передбачено, що договір поставки може бути укладений на один рік, на строк більше  одного року (довгостроковий договір) або на  інший  строк, визначений  угодою  сторін.  Якщо в договорі  строк  його  дії  не визначений, він вважається укладеним на один рік.

Статтею 175 частиною 1 Господарського кодексу України від 16.01.03 № 436-IV встановлено, що майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом  України.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно статті 712 Цивільного кодексу України від 16.01.03 № 435-VI, статтею 664 Цивільного кодексу України від 16.01.03 № 435-VI за   договором  поставки  продавець  (постачальник),  який здійснює  підприємницьку  діяльність,  зобов'язується  передати  у встановлений   строк   (строки)  товар  у  власність  покупця  для використання його у підприємницькій діяльності або в інших  цілях,  не пов'язаних з особистим,  сімейним,  домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму та до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 664 Цивільного кодексу України від 16.01.03 № 435-VI якщо з  договору  купівлі-продажу  не  випливає  обов'язок продавця    доставити    товар   або   передати   товар   у   його місцезнаходженні,  обов'язок  продавця  передати  товар  покупцеві вважається  виконаним  у  момент  здачі  товару  перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Стаття 691 Цивільного кодексу України передбачає, що Покупець зобов'язаний    оплатити   товар   за   ціною, встановленою  у  договорі  купівлі-продажу,  або,  якщо  вона   не встановлена  у  договорі  і не може бути визначена виходячи з його умов,  - за ціною,  що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу,  а  також вчинити за свій рахунок дії,  які відповідно до договору,  актів цивільного законодавства або вимог,  що  звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Стаття 692 Цивільного кодексу України передбачає, що покупець  зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або  прийняття  товаророзпорядчих  документів   на   нього,   якщо договором  або  актами  цивільного  законодавства  не встановлений інший строк оплати товару та покупець  зобов'язаний  сплатити  продавцеві  повну   ціну переданого товару. У разі прострочення  оплати  товару  продавець  має  право вимагати  оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням   умов,   визначених  змістом  зобов'язання  (неналежне виконання), а боржник  вважається  таким,  що  прострочив,  якщо  він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його  у  строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора,  він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Статтею 623 частиною 1 встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу  України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу  України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач –Товариство з обмеженою відповідальністю "АПК ЛТД" –умови Договору №12 від 21.05.2006 року виконало у повному обсязі, а відповідач –Приватне підприємство "Діола" –свої обов’язки за зазначеним Договором по оплаті переданого йому позивачем товару –виконало лише частково –ним не було здійснено повної оплати за переданий позивачем товар згідно видаткових накладних №РН-0000356 від 08.06.06р.; № РН-0000381 від 19.06.06р.; № РН-0000409 від 26.06.06р.; № РН-0000441 від 12.07.06р. у розмірі –23000,07 грн. (46000,07 грн., як сумарна вартість переданого відповідачу товару –23000,00  грн., як сумарний розмір проведених відповідачем оплат позивачу за переданий останнім товар по Договору №12 від 21.05.2006 року), через що на даний час у відповідача перед позивачем існує заборгованість у вищенаведеному розмірі, яка ним не погашена, але яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі заявленому ТОВ "АПК ЛТД" в прохальній частині позовної заяви, а саме в сумі –23000,00 грн.  А тому суд, не виходячи за межі позовних вимог, визнає вимогу позивача про стягнення з відповідача суми основної заборгованості за передану продукцію за Договором №12 від 21.05.2006 року в розмірі –23000,00 грн. законною та обґрунтованою, а відтак такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Державне мито і судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу  України, підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу  України, Господарський суд міста Києва, –

ВИРІШИВ:

1.          Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК ЛТД" до Приватного підприємства "Діола" –задовольнити.

2.          Стягнути з Приватного підприємства "Діола" (02092, вул. Алма-Атинська, м. Київ, буд 68-А, кім 1, Код , р/р 0003 в АКІБ «Укрсіббанк»м. Київ, МФО 300733) з будь-якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК ЛТД" (01135, вул. Пестеля, 15, поверх 2, м. Київ, р/р 4101 в Подільській філії АКБ «Київ», МФО 320401) суму заборгованості в розмірі 23000 (двадцять три тисячі) грн. 00 коп., а також 230 (двісті тридцять) грн. 00 коп. витрат по сплаті державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.   Видати накази відповідно до ст. 116 ГПК України.

4.          Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                       Станік С.Р.