ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"28" серпня 2007 р.                                                             Справа №     А18/325-07

м. Київ, вул. Комінтерну, 16

(зал судових засідань №  1)

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді А.Ю. Кошика при секретарі   розглянувши матеріали адміністративної справи

за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Деметра-Хліб"

до  Державної податкової інспекції в Обухівському районі

про      визнання недійсними податкових повідомлень-рішень

За участю представників:

Позивач -  Овчаренко Т.Б.

Відповідач -  не  з"явився

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Деметра-Хліб»(далі - позивач) звернулось з позовом до Державної податкової інспекції в Обухівському районі (далі –відповідач) про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень №№ 1/0911, 1/0912.

Провадження у справі було відкрите за правилами Кодексу адміністративного судочинства України  відповідно до ухвали від 09.07.2007 року.

В ході розгляду спору позивач підтримав позовні вимоги, вважає спірні податкові повідомлення-рішення   протиправними, оскільки в діях позивача відсутні ознаки порушення, за яке  застосована відповідальність, крім того, спірними податковими повідомленнями-рішеннями позивача необґрунтовано позбавлено права на податковий кредит в той час, як  відповідні суми податку на додану вартість  були сплачені  в ціні придбання товарів,  податок на прибуток своєчасно сплачений до бюджету.

Відповідач надав заперечення на адміністративний позов,  стверджує, що за результатами проведеної податкової перевірки  та за  даними  відповідей на запити  щодо зустрічних перевірок  контрагентів  позивача,  встановлено  завищення позивачем суми валових витрат та  безпідставне  включення до податкового кредиту сум за господарськими операціями з контрагентом, установчі документи якого визнані недійсними за судовим рішенням з моменту реєстрації, крім того були скасовані його  свідоцтво платників ПДВ, що  передбачає недійсність всіх первинних бухгалтерських документів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

19.06.2007  року відповідачем складено акт № 1026/231/24885032 про результати невиїзної позапланової документальної перевірки позивача з питань включення до податкового кредиту по податку на додану вартість за березень та квітень 2004 року сум податку на додану вартість, а також включення до складу валових витрат придбання товарно-матеріальних цінностей придбаних у ТОВ «Бізнес Партнер ЛТД»за період з 01.01.2004 року по 30.06.2004 року.

На підставі вказаного акту 27.06.2007 року відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення №№ 1/0911, 1/0912. Податковим повідомленням-рішенням № 1/911 позивачу зменшене бюджетне відшкодування з податку на додану вартість на загальну вартість 15 005 грн., в тому числі за березень 2004 року в сумі 2 865 грн., за квітень 2004 року в сумі 12 140 грн., а також визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 15 000,05 грн. та штрафні санкції в сумі 7502,50 грн. Податковим повідомленням-рішенням № 1/0912 знято з коригованих валових витрат отриману сировину за І півріччя 2004 року в сумі 18 756 грн. та визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 18 756 грн. та штрафні санкції в сумі 9 378 грн.

Позивач, не погоджуючись з  висновками відповідача та прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду з вимогою про визнання їх недійсними (скасування).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що  відповідачем допущені порушення в ході проведення податкової перевірки, зокрема, відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу України»органи державної податкової служби у випадках, межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право: здійснювати документальні невиїзні перевірки, планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків і зборів; запрошувати платників податків або їх представників для перевірки правильності нарахування та своєчасності сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) такими платниками податків. Письмові повідомлення про такі запрошення направляються не пізніше ніж за десять робочих днів до дня запрошення рекомендованими листами, в яких зазначаються підстави запрошення, дата і час, на які запрошується платник податків (посадова особа платника податку). Відповідно до цього, право відповідача на здійснення документальної невиїзної перевірки передбачено ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу», а підстави для здійснення позапланової перевірки вказані в ст.111 цього закону.

В порушення вимог податкового законодавства, щодо проведення позапланової документальної перевірки, відповідач не надіслав позивачу запрошення, в якому повинний був вказати підстави запрошення, дату і час, на який запрошується позивач.

Також позивач вважає, що  акт перевірки складений з порушенням норм чинного законодавства України. А саме, в порушення вимоги п.2.2 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 10.08.05 № 327, в акті не зазначена дата початку перевірки.

Наведені  позивачем недоліки в оформленні акту податкової перевірки, на думку суду  не стосуються протиправності нарахованих   податкових зобов’язань, що  оскаржуються  по суті позовних вимог. Таким  чином, дії відповідача не підлягають   окремому дослідженню  в матеріалах справи, оскільки позов не  містить відповідної вимоги.

Відповідач пояснив, що на підставі ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», відповідно до отриманих матеріалів зустрічної перевірки головним державним податковим ревізором-інспектором відділу документальних перевірок суб'єктів господарювання - юридичних осіб, управління аудиту юридичних осіб ДПІ в Обухівському районі, проведена невиїзна позапланова документальна перевірка фінансово-господарської діяльності ТОВ «Деметра-Хліб»з питань включення до податкового кредиту по податку на додану вартість за березень-квітень 2004 року сум податку на додану вартість, а також включення до складу валових витрат придбання товарно-матеріальних цінностей придбаних у ТОВ «Бізнес Партнер ЛТД»за період з 01.01.2004 року по 30.06.2004 року.

В ході вищевказаної документальної перевірки були встановлені порушення :

пп.5.3.9 п.5.3 ст.5, п.10.1 ст.10 Закону України «Про оподаткування прибутку

підприємств», в наслідок чого підприємством було завищено скориговані валові витрати за 1 півріччя 2004 року на суму 90030 грн., що призвело до заниження податку на прибуток за 1півріччя 2004 року в сумі 18756,0 грн.

пп. 7.2.4, пп. 7.2.5 п.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого було завищено податковий кредит по податку на додану вартість за березень та квітень 2004 р. та занижено до сплати в бюджет податок на додану вартість за березень 2004 р. в сумі 2865,0 грн., за квітень 2004 р. в сумі 12140,0 грн.

Судом встановлено, що зазначені порушення визначені у зв’язку  з тим, що ТОВ «Деметра-Хліб»мало господарські відносини з ТОВ «Бізнес Партнер ЛТД»за період з 01.01.2004 року по 30.06.2004 року. ТОВ «Деметра Хліб»отримано від ТОВ «Бізнес Партнер ЛТД»жито на загальну суму 90030,0 грн. Рішенням Дніпровського районного суду від 22.02.2005 року було визнано недійсними установчі документи ТОВ «Бізнес Партнер ЛТД», однак свідоцтво про державну реєстрацію, статут та установчий договір ТОВ «Бізнес Партнер ЛТД»від дати державної реєстрації, тобто з 01.12.03р., державну реєстрацію ТОВ «Бізнес-Партнер ЛТД», код ЄДРПОУ 3266245Із

01.12.03р., реєстрацію ТОВ «Бізнес Партнер ЛТД»платником податку на додану вартість від дати внесення до Реєстру платників податку на додану вартість (свідоцтво

№35615290 від 23.01.03р.), тобто з 23.01.2003р., первинні документи та податкові накладні з реквізитами ТОВ «Бізнес-Партнер ЛТД» від дати реєстрації, тобто з 23.01.03р.

Таким чином, відповідач вважає, що ТОВ «Бізнес - Партнер ЛТД»не набуло статусу юридичної особи від дати реєстрації, тобто з 01.12.03р., тому господарські операції з таким підприємством  нелегітимні.

Відповідач в обґрунтування правомірності своїх висновків зазначив, що  позивач протиправно  включив   до свого податкового кредиту суми, які вважаються не підтвердженими належним чином оформленими податковими накладними, оскільки спірні податкові накладні виписані ТОВ «Бізнес-партнер ЛТД», оскільки,  рішенням Дніпровського районного суду скасовано ТОВ «Бізнес-Партнер ЛТД»свідоцтво про державну реєстрацію, статут та установчий договір, державну реєстрацію, реєстрацію платника податку на додану вартість, первинні документи та податкові накладні з реквізитами ТОВ «Бізнес - Партнер ЛТД»та визнано ТОВ «Бізнес - Партнер ЛТД»таким, що не набуло статусу юридичної особи від дати реєстрації, тобто з 01.12.03р.,  відповідач  вважає за доцільне зняти зі скоригованих валових витрат отриману сировину ТОВ «Деметра Хліб» від ТОВ «Бізнес - Партнер ЛТД»за 1 півріччя 2004 року в сумі 18756 грн., та податок па додану вартість за березень 2003 року в сумі 2865 грн., за квітень 2004 року в сумі 12140 грн.

В ході розгляду спору, судом встановлено,   що позивач, за накладними № 61 від 26.03.04, № 23 від 01.04.04, № 25 від 05.04.04, № 34 від 21.04.04, № 109 від 26.04.04 та податковими накладними № 61 від 26.03.04, № 23 від 01.04.04, № 25 від 05.04.04, № 34 від 21.04.04, № 109 від 26.04.04 отримало від ТОВ «Бізнес Партнер ЛТД»жито групи А на загальну суму 90030 грн. Розрахунки між підприємствами проводились у безготівковій формі, на підтвердження розрахунків перевіркою встановлені банківські виписки № 0000019 від 26.03.04, № 0000028 від 02.04.04, № 0000031 від 07.04.04, № 0000042 від 23.04.04, № 0000044 від 27.04.04, № 0000046 від 29.04.04, № 0000047 від 30.04.04 на загальну суму 90030,00 грн. Також перевіркою встановлено, що в бухгалтерському та податковому обліку дана операція відображена відповідним чином.

Як вбачається з акту перевірки,  відповідачем  факти виконання господарських операцій між позивачем та його контрагентом не  заперечуються.

В ході розгляду спору  судом встановлено, що господарські операції та сплата  сум ПДВ в ціні  товарів  відбувались на підставі   накладних,  про що були виписані   податкові накладні у відповідні періоди, коли контрагент  був зареєстрований  платником ПДВ і  правомірність його  створення та державної реєстрації  не викликала сумніву.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу  України  правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідачем не надано суду доказів визнання  недійсними  правочинів   позивача  в передбаченому цивільним законодавством порядку,  чи  спростування факту  здійснення господарських операцій та  оплати  вартості  товару і сум ПДВ.

За ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»первинний документ визначається як документ, що містить  відомості  про господарську операцію та підтверджує її здійснення,  господарська операція –це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ст. 9  Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

З огляду на викладене, суд  дійшов висновку, що  первинні документи,  які фіксують  певні факти, можуть бути визнані недійсними  лише в разі  спростування   фактичного здійснення  господарських операцій. Первинні документи  мають складатись під час здійснення господарської операції і відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Як вбачається зі змісту  визначеного в Акті перевірки порушення    формування валових витрат,  первинні  документи заперечуються відповідачем  у зв’язку з   недоліками  в їх оформленні зі сторони контрагентів позивача,  про що він не знав і не міг знати  в період  проведення господарських операцій, що виключає вину останнього, як обов’язкову підставу застосування відповідальності.

Крім того,  п.   5.3.9 пункту 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»  передбачає, що віднесені до складу валових витрат сум, сплачених  контрагентам,    мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.  Однак, відповідач, заперечуючи первинні бухгалтерські документи, не наводить жодної обставини в спростування   фактів виконання господарських зобов’язань та проведення оплати.

Також судом було досліджено   правомірність нарахування позивачем  спірних сум податкового кредиту за спірними господарськими операціями та враховано, що:

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит –це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов’язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом. Податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів, вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації (пп. 7.4.1 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Відповідно до пп. 7.2.3, пп.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»податкова накладна складається в момент виникнення податкових зобов’язань продавця у двох примірниках і надається покупцю на його вимогу продавцем товарів (робіт, послуг).

Підпунктом  7.2.3. п.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»передбачено, що податкова накладна є звітним податковим   документом  і одночасно розрахунковим документом.

Пункт 7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»визначає датою виникнення права платника податку на податковий кредит,  дату здійснення першої з наступних подій:

а) дату списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг);

б) дату отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Позивач  був  зареєстрований, як  платник податку на додану вартість    і у  відповідності до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» включив до свого податкового кредиту відповідних  звітних періодів суми податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відносяться до складу валових витрат виробництва (обігу).

Відповідно до пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Оскільки, податковий кредит  було сформовано на підставі  податкових накладних,  він  складається із сум,  нарахованих в  ціні придбаних товарів у  відповідних контрагентів,  фактична сплата яких відповідачем не заперечується та не спростовується. Таким чином,  позивачем дотримано  передбачених Законом України «Про податок на додану вартість» вимог і  заявлені  в деклараціях по ПДВ податкового кредиту є обґрунтованими і правомірними.

Підпункт 7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»дає повний і вичерпний перелік всіх обов’язкових реквізитів, які повинна містити в собі податкова накладна.

Оскільки,  судом встановлено факт здійснення господарських операцій за якими позивачем були сплачені суми ПДВ в ціні придбання товарів,  скасування державної реєстрації  контрагентів не спростовує встановлені судом обставини, які  дають позивачу право на податковий кредит.

Таким чином, на момент здійснення господарських операцій позивач обґрунтовано відніс до податкового кредиту суму податку на додану вартість в розмірі за березень 2004 року -2 865,00 грн., за квітень 2004 року - 12 140,00 грн., та на валові витрати суму витрат за отриману сировину в сумі 18 756,00 грн. тому, що ТОВ «Бізнес Партнер ЛТД» було в Єдиному державному реєстрі та мало свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Крім того, відповідач вважає, що позивачем допущені порушення п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»та п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»,  що виявлені в ході перевірки, однак не зазначає коли  в часі відбулись такі порушення.

Як вбачається з  акту перевірки та розрахунку штрафних санкцій, відповідач  вважає, що  порушення позивачем підпункту 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» сталось  при включенні до складу валових витрат по оплаті товару, а  порушення підпункту 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»позивач   допустив  при включенні до складу податкового кредиту ПДВ з вартості  товарів.

Згідно ч. 2 ст. 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Оскільки,  спірні господарські операції відбувались до прийняття відповідних судових рішень щодо контрагентів позивача, на момент  виписання податкових накладних  контрагенти  мали  відповідне право  в тому числі  підписувати  первинні бухгалтерські документи, укладати угоди, що виключає  факт правопорушення  в момент його вчинення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України  правовий порядок  в Україні  грунтується на  засадах,  відповідно до яких ніхто не може  бути примушений  робитит те,  що не  передбачено законодавством.

Органи державної влади і місцевого самоврядування  зобов'язані діяти  лише на підставі і в межах повноважень та  у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У законодавстві України з питань оподаткування відсутня правова норма, яка б визначала, що у випадку визнання установчих документів одного підприємства недійсними, інше підприємство, яке знаходиться чи знаходилось з ним у правовідносинах, повинно коригувати суми фактично понесених  валових витрат  та  свого податкового кредиту, а тим більш відсутня правова норма, яка б передбачала при таких обставинах право органів державної податкової служби застосовувати штрафні санкції.

Прийняттям спірних податкових повідомлень-рішень податковим органом фактично покладено на позивача вину за невиконання його контрагентами зобов’язань, визначених податковим законодавством. Однак жоден нормативний акт, на який посилається відповідач не містить вказівок на таку залежність. Оскільки, згідно вимог чинного законодавства, обов'язок контролювати звітність контрагента на суб'єктів підприємницької діяльності не покладено, крім того, суб'єкт підприємницької діяльності не має права контролювати звітність або своєчасність сплати податків іншими особами. Якщо віднесення сум до складу податкового кредиту  відбувається на підставі належним чином оформлених розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення яких передбачена правилами ведення податкового обліку, дії платника податку є правомірними.

Згідно з пунктом 8 статті 19 Господарського кодексу України усі суб'єкти господарювання зобов'язані самостійно здійснювати первинний (оперативний) та бухгалтерський облік результатів своєї роботи, складати статистичну інформацію, а також надавати відповідно до вимог закону фінансову звітність та статистичну інформацію щодо своєї господарської діяльності, інші дані, визначені законом. Забороняється вимагати від суб'єктів господарювання надання статистичної інформації та інших даних, не передбачених законом або з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Конституції України, норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

За таких обставин висновки відповідача про те, що позивачем порушені вимоги п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»та п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» є помилковими, а тому до позивача не може бути застосована відповідальність за порушення положень зазначених норм закону, що виключає правомірність нарахування податкових зобов’язань та застосування штрафних санкцій за їх несвоєчасну сплату.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України  в адміністративних справах  про протиправність  рішень, дій чи бездіяльності  суб’єкта владних повноважень  обов’язок щодо доказування  правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності  покладається на відповідача,  якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки, предмет позову  складає вимога про скасування податкових  повідомлень-рішень у зв’язку   з протиправність та необґрунтованістю   застосованої відповідальності, встановлені судом по суті спірних порушень є підставою для задоволення позовних вимог.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов  висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не спростовані, тому  підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до  94 КАС України    відшкодування  витрат по сплаті судового збору  підлягає з державного бюджету України на користь позивача як за дві  позовні вимоги в сумі 6,80  грн.

Керуючись ст.ст. 71,  94,  158-163  КАС України, господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.    Позов   задовольнити  повністю.

2.  Визнати недійсними податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Обухівському районі №№ 1/0911, 1/0912 від 27.06.2007 року.

3.  Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деметра-Хліб»(08714, Київська обл., с. Нові Безрадичі, вул. Піщана, 59, код  24885032)  6,80 (шість) грн. витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня її проголошення, якщо заява про апеляційне оскарження постанови не буде подана. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана, в двадцятиденний строк після надання заяви про апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя