ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 жовтня 2007 р.

№ 2/726-24/260А

Вищий господарський суд України у
складі: суддя Селіваненко В.П. -головуючий, судді Бенедисюк І.М.
і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу
суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, смт Гірник
Львівської області,

на рішення господарського
суду Львівської області від 01.12.2005

зі справи №
2/726-24/260А

за позовом Червоноградського
міського центру зайнятості населення (далі -Центр зайнятості), м. Червоноград
Львівської області,

до суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 (далі -Підприємець)

про стягнення
7 105,42 грн.,

за участю представників:

позивача -Підгайної
С.С., Ригель Т.М.,

відповідача -
не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2005 року Центр
зайнятості звернувся до господарського суду Львівської області з позовом про
стягнення з Підприємця 103,55 грн. простроченої заборгованості зі сплати
страхових внесків, 15,37 грн. нарахованої пені
та 6 986,50 грн. штрафу, а всього 7 105,42 грн. на підставі Закону
України від 02.03.2000 № 1533-ІІІ "Про загальнообов'язкове державне   соціальне
страхування  на  випадок
безробіття" (далі -Закон № 1533).

Рішенням названого суду від
01.12.2005 (суддя Хабіб М.І.) позов задоволено. Прийняте судове рішення
мотивовано наявністю правових підстав для стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків, пені та штрафу.

У касаційній скарзі до Вищого
господарського суду України Підприємець просить рішення місцевого
господарського суду зі справи скасувати внаслідок його прийняття з неправильним
застосуванням норм матеріального права та прийняти нове рішення про відмову в
позові.

Відзив на касаційну скаргу не
надходив.

Учасників судового процесу
відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу
України (далі -ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду
касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення
місцевим господарським судом обставин справи та правильність застосування ним
норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників позивача,
Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового
задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Причиною виникнення спору зі справи
стало намагання Центру зайнятості стягнути з Підприємця заборгованість зі
сплати внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а також
нараховані пеню та штраф.

У зв'язку з набранням чинності
Кодексом адміністративного судочинства України (далі -КАС України) з
01.09.2005 до компетенції адміністративних судів віднесено усі
публічно-правові спори, позивачами в яких є особи, на захист прав, свобод та
інтересів яких подано адміністративний позов до суб'єкта владних повноважень
(статті 2, 3, 17, 50 і 104 названого Кодексу).

За змістом пункту 1 частини першої
статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна
справа) -це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий
спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до приписів статті 4 КАС
України правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними
судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі
публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший
порядок судового вирішення.

Пункт 4 статті 17 КАС України
визначає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори за
зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Визначення суб'єкта владних
повноважень наведено в пункті 7 статті 3 КАС України: це - орган державної
влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Правові, фінансові та організаційні
засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок
безробіття визначаються Законом № 1533.

Відповідно до статті 34 Закону №
1533 забезпечення збору страхових внесків, контроль правильності їх нарахування
та своєчасності сплати віднесено до обов'язків Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі -Фонд).

Згідно з частиною другою статті 12
цього Закону функції робочих органів виконавчої дирекції Фонду покладаються на
центр зайнятості Автономної Республіки Крим, обласні, Київський і
Севастопольський міські, районні, міськрайонні, міські та районні у містах
центри зайнятості.

Відповідно до статті 1 Цивільного
кодексу України до відносин з загальнообов'язкового державного соціального
страхування цивільне законодавство не застосовується.

Отже, даний спір є
публічно-правовим та на нього поширюється юрисдикція адміністративних судів. Відповідну
правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 17.01.2006
зі справи № 13/189, від 24.01.2006 зі справи № 11/268 та інших.

Абзацами першим та другим пункту 6
розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” (в редакції Закону України від
06.10.2005 № 2953-IV) КАС України передбачено, що до початку діяльності
окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи,
підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального
кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях
відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами КАС України.
Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює Вищий адміністративний
суд України за правилами КАС України.

Проте даний спір, який має публічно-правовий
характер, господарським судом першої інстанцій в порушення вимог статей 1, 12
ГПК України після набрання чинності КАС України розглянуто в порядку
господарського судочинства.

Водночас Вищий господарський суд
України не має повноважень з касаційного перегляду публічно-правових спорів по
суті, що знайшло відображення й у постановах Верховного Суду України
від 17.01.2006 зі справи № 13/189, від 24.01.2006 зі справи № 11/268 та інших.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 20.02.2006 касаційну скаргу Підприємця на рішення господарського
суду Львівської області від 01.12.2005 разом з матеріалами справи №
2/726-24/260А передано для вирішення до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 27.11.2006 відмовлено у відкритті касаційного провадження за
зазначеною касаційною скаргою Підприємця та справу повернуто до Вищого
господарського суду України, що мотивовано відсутністю у Вищого
адміністративного суду України повноважень з перегляду судових рішень, постановлених
не за правилами КАС України.

Таким чином, розгляд
господарським судом першої інстанції публічно-правового спору в порядку
господарського судочинства унеможливив здійснення касаційної перевірки
прийнятого ним рішення зі справи в порядку адміністративного судочинства,
внаслідок чого зазначене судове рішення підлягає безумовному скасуванню згідно
з статтею 11110 ГПК України.

Відповідну правову позицію
викладено в постановах Верховного Суду України від 14.11.2006 зі справи №
10/153, від 13.02.2007 зі справ № 2-27/1828.1-2006 та № 25/162-06-4457.

Керуючись статтями 1117,
1119 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду
Львівської області від 01.12.2005 зі справи № 2/726-24/260А скасувати.

Справу передати до господарського
суду Львівської області для розгляду за правилами адміністративного
судочинства.

Суддя                                                                                                В.Селіваненко

Суддя
І.Бенедисюк

Суддя
Б.Львов