СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

13 серпня 2007 року
Справа № 2-9/6252-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Щепанської О.А.,

суддів                                                                      Гоголя Ю.М.,

Гонтаря В.І.,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився, відкрите акціонерне товариство "Авдієвський коксохімічний завод",

відповідача: не з'явився,  товариство з обмеженою відповідальністю "Керченський стрілочний завод",

розглянувши апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Авдієвський коксохімічний завод" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Пєтухова Н.С.) від 22.06.2007 року у справі № 2-9/6252-2007,

за позовом           відкритого акціонерного товариства "Авдієвський коксохімічний завод" (пр-д Індустріальний, 1, Авдіївка, Ясинуватський район, Донецька область, 86065)

до           товариства з обмеженою відповідальністю "Керченський стрілочний завод" (вул. В. Белик, 12, Керч, 98306)

про стягнення 1983,60 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 22.06.2007 року у справі №2-9/6252-2007 (суддя Н.С. Пєтухова) відмовлено у задоволенні позову відкритого акціонерного товариства "Авдієвський коксохімічний завод" до товариства з обмеженою відповідальністю "Керченський стрілочний завод" про стягнення 1983,60грн.

Позивач, не погодившись з рішенням господарського суду, звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення місцевого господарського суду, позов задовольнити.

Сторона посилається на те, що господарським судом при прийнятті рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Позивач вказує на те, що схема відвантаження носить загальний характер і є виключно робочою документацією, яка регулює питання про те, яким чином повинно здійснюватись відвантаження (сам процес), та не має ніякого відношення до того яким чином було здійснено відвантаження насправді (фактично). Таким чином акт від 12.10.2006 року не може бути доказом здачі вантажу до перевезення в повному об’ємі.

Посилання суду на той факт, що в телеграмі, направленій 19.10.2006 позивачем на адресу відповідача є відомості про невідповідність ваги брутто по залізничній накладній вазі брутто фактичному і відкрите акціонерне товариство "Авдієвський коксохімічний завод"  не має даних про фактичну кількість місць, а в комерційному акті складеному 18.10.2006 такі дані є, і тому, саме відомості в комерційному акті, а не в телеграмі викликають сумніви в їх достовірності є необґрунтованим, оскільки, як вважає позивач, комерційний акт був виданий працівникам відкритого акціонерного товариства "Авдієвський коксохімічний завод"  19.10.2006, в той час, як телеграма вже була направлена. Таке пояснення суд не прийняв до уваги, не зважаючи на той факт, що   цей акт є дійсним та його  підписали чотири відповідальні працівники.

Посилання суду про те, що непорушена маркировка не має ознак недовкладення вантажу, оскільки відповідно до затвердженою самим відповідачем схеми відвантаження і схеми стропоровки зціплення строп здійснюється саме за недопоставлені елементи є, на думку позивача неспроможною, оскільки схеми, на які посилається відповідач і суд, містять відомості про те, як повинно здійснюватись відвантаження і строповка, але не містять відомостей про те, як було здійснено відвантаження, тоді як маркировка вантажу служить саме для підтвердження збереження вантажу при перевезенні.

В судове засідання призначене до розгляду на 13 серпня 2007 року представники сторін не з'явились, про час  і місце розгляду були повідомлені належним чином, не надали суду доказів поважних підстав своєї відсутності та не скористались своїм процесуальним правом участі в судовому засіданні.

Судова колегія, порадившись на місці, ухвалила можливим розглянути справу по суті у відсутності представників сторін з представлених доказів в матеріалах справи, оскільки стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи не вбачається.

На підставі статті 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія повторно розглянувши матеріали справи, встановила наступне.

Позивач звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом, у якому просить стягнути з відповідача 1983,60грн. вартості недостаючої  продукції. (а. с. 2-3).

Крім того, позивач клопотанням вих. №212 від 24.04.2007 збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 80340,00грн. частині долі статутного фонду.

Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив. Рішення суду було мотивовано тим, що комерційний акт може оцінюватися як такий, що не має сили доказу, якщо він не відповідає фактичним обставинам, особливо у випадках вивантаження засобами залізниці на місцях загального користування.

Судова колегія розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення представників сторін, дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору №1338/954/05 Тр від 09.08.2005 року відповідач зобов'язався продати і поставити, а позивач прийняти і сплатити частини верхньої будови шляху. (а. с. 7-9).

Відповідачем у виконання вищезгаданого договору, 12.10.2006 року у вагоні № 68747807 по залізничній накладній №46090726 були відвантажені частини верхньої будови шляху в кількості 36 місць.

Дана продукція за договором була сплачена повністю відповідно до  виставленого рахунку № 460 від 12.10.2006 року. (а. с. 14).

Позивач посилається на те, що при прийомі вантажу від органів транспорту 18.10.2006 року, була встановлена недостача наступної продукції: 3 передніх вкладиша хрестовини Р-65, 3 задніх вкладиша хрестовини Р-65, 11 накладок 2Р-65.

Крім того, кількість відсутньої продукції підтверджується комерційним актом. (а. с. 15).

Відповідно до комерційного акту, вантаження у вагоні рівномірне, в чотирьох місцях промаркирована і маркировка продукції не порушена.

Загальна вартість відсутньої продукції складає 1983,60грн., яку позивач просив стягнути з відповідача.

На думку судової колегії, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи  з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, продукція, відвантажена у вагоні №68747807 за залізничною накладною №46090726 здана до перевезення у повній комплектності, згідно з вимогами конструкторської документації і затвердженої схеми відвантаження, що підтверджується актом від 12.10.2006, складеним представниками вантажовідправника, спільно з інспектором-приймальником ЦП "Укрзалізниця" Оганесяном А.Г. (а. с. 30).

Відповідно до статті 110 Статуту залізниць України, "залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу її ухвалення для перевезення і до моменту видачі одержувачеві..."

З наданих доказів в матеріалах справи вбачається, що вага брутто вантажу при передачі відповідачем органу транспорту склала 68250,00кг.

Відповідно до комерційного акту БН №680455/237 від 18.10.2006, вага брутто вантажу при передачі органу транспорту склала 68250,00кг., тоді як при прийманні у одержувача вага брутто не було вказане в цьому акті. (а. с. 15-на звороті).

В той же час, при прийомі у одержувача, вага брутто, згідно з телеграмою від 19.10.2006 склала 57850,00кг, що свідчить про те, що в процесі транспортування відбулося зменшення кількості вантажу. (а. с. 33).

З телеграми, направленої позивачем на адресу відповідача 19.10.06р. убачається про те, що відомостей про фактичний стан вантажу вантажеотримувач не має, тоді як комерційний акт, датований 18.10.2006 містить докладні відомості. При такій розбіжності в документах, відомості, викладені в комерційному акті викликають сумнів в їх достовірності.

Апеляційна інстанції погоджується з тим, що непорушена маркировка не свідчить про те, що причиною недостачі з'явилося недовкладення вантажу, оскільки, згідно затвердженій схемі вантаження, маркировка не наноситься на ті місця у вагоні, де до хрестовин кріпляться вкладиші і прокладки. Таким чином, розкрадання цих деталей не може привести до порушення захисної маркировки всього вантажу.

Крім того, відповідно до схеми строповки, вживаної на заводі при відвантаженні хрестовин, строповка цих виробів проводиться саме за болти, на яких кріпляться вкладиші і прокладки. Тобто, за відсутності цих деталей вантаження хрестовин у вагон не могло бути проведене.

Відповідно до специфікації №4 до договору № 1338/954/05Тр від 08.08.2005, постачання було проведене на умовах РСА - станція Керченський завод. В цьому випадку, постачальник не несе відповідальності за товар після передачі його органу транспорту, а всі ризики переходять до покупця після здійснення постачання на станції відправлення.

В  абзаці 9 пункту 3.3. Роз'яснень Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" зазначено, що відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили". Отже, комерційний акт є тільки одним із доказів, який господарський суд оцінює у сукупності з усіма іншими доказами зі справи. Зокрема комерційний акт може оцінюватися як такий, що не має сили доказу, якщо він не відповідає фактичним обставинам, особливо у випадках вивантаження засобами залізниці на місцях загального користування.

Також, статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, судова колегія не може прийняти до уваги посилання позивача, які було викладено в апеляційній скарзі, оскільки вони суперечать нормам чинного законодавства та спростовуються доказами наданими в матеріалах справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення було прийнято відповідно до норм матеріального та процесуального права та підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 22.06.2007 року у справі № 2-9/6252-2007 залишити без змін.

2.Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Авдієвський коксохімічний завод" залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                  О.А. Щепанська

Судді                                                                                Ю.М. Гоголь

В.І. Гонтар