ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

08 червня 2007 р.

№ 11/57/06-нр

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Невдашенко
Л.П. - головуючий,

Михайлюка М.В.,

Дунаєвської Н.Г.,

розглянувши касаційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20 березня
2007 року у справі № 11/57/06-нр Господарського суду Миколаївської області за
позовом Акціонерного товариства закритого типу "Отрада" до Комунального
підприємства "Миколаївське міське бюро технічної інвентаризації"
про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Подана ОСОБА_1 касаційна скарга не
може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню скаржнику з наступних
підстав.

8 червня 2007 року до Вищого
господарського суду звернувся ОСОБА_1 з касаційною скаргою на постанову
Одеського апеляційного господарського суду від 20 березня 2007 року у справі №
11/57/06-нр.

Одночасно скаржником заявлено
клопотання про відновлення пропущеного строку для подання касаційної скарги.

Відповідно до ст. 110
Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга (подання) може
бути подана (внесено) протягом одного місяця з дня набрання рішенням місцевого
господарського суду чи постановою апеляційного господарського суду законної
сили.

Згідно до частини 1 статті 53 ГПК
України за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд
може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку
поважною і відновити пропущений строк. При цьому Господарський процесуальний
кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений строк з певним колом
обставин, що спричинили пропуск строку.

Клопотання чи заява про відновлення
процесуального строку повинна містити роз'яснення причин пропуску і підстави, з
яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути
докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у
заявника не було можливості.

ОСОБА_1, обґрунтовуючи клопотання
про відновлення пропущеного строку, посилається на ту обставину, що оскаржену
постанову апеляційного суду не було своєчасно направлено на його адресу і було
ним отримано лише за три дні до закінчення місячного строку на касаційне
оскарження.

Однак, дане твердження скаржника не
може бути визнано як поважна причини пропуску строку на касаційне оскарження,
та спростовується матеріалами справи, зокрема, відміткою про направлення копії
постанови Одеського апеляційного господарського суду від 20 березня 2007 року
на зворотній частині документа.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає, що оскільки скаржником не надано доказів щодо наявності поважних
причин пропуску строку, встановленого для подання касаційної скарги, а тому
підстав для його відновлення немає.

Згідно п. 5 ст. 1111,
касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо скаргу
подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання
або таке клопотання відхилено про відновлення цього строку.

Відповідно до ст. 1111
Господарського процесуального кодексу України, особа, яка подала касаційну
скаргу, надсилає іншій стороні у справі копії касаційної скарги і доданих до
неї документів, які у цієї сторони відсутні, а докази цього додає до скарги.

Як вбачається з матеріалів
касаційної скарги скаржником подана ксерокопія поштового документа, яка не може
сприйматись судом як належний  доказ  надіслання її копії  іншій стороні у справі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1113
ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом,
якщо до скарги не додано доказів надіслання її копії іншій стороні (сторонам) у
справі.

Крім того, скаржником при поданні
касаційної скарги не сплачено державне мито у встановленому розмірі.

Відповідно до ст. 46 ГПК України
державне мито сплачується в порядку і розмірі, встановлених законодавством
України.

Порядок сплати державного мита
встановлений Інструкцією про порядок обчислення та справляння державного мита,
яка затверджена наказом Головної державної податкової інспекції України від 22
квітня 1993р. №15 та Декретом Кабінету Міністрів України “Про державне мито”
від 21.01.1993 р. № 7-93.

Згідно з підпунктом “а” пункту 2
статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” державне мито
із позовних заяв майнового характеру сплачується в розмірі 1 відсотку від ціни позову,
але не менше       6 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

При цьому, підпунктом “г” пункту 2
статті 3 зазначеного декрету встановлено, що із апеляційних і касаційних скарг
на рішення та постанови, а також заяв про перегляд їх за нововиявленими
обставинами ставки державного мита встановлюються в таких розмірах: 50
відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви, для розгляду спору в
першій інстанції, а із спорів майнового характеру -50 відсотків ставки,
обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Відповідно до пункту 14 Інструкції
про порядок обчислення та справляння державного мита Затвердженої  наказом Головної державної податкової
інспекції України  від 22 квітня 1993 р.
№ 15 при сплаті державного мита готівкою до документа, щодо якого вчиняється
відповідна дія, додається оригінал квитанції кредитної установи, яка
прийняла платіж, а при перерахуванні мита з рахунку платника - останній
примірник платіжного доручення з написом (поміткою) кредитної установи такого
змісту "Зараховано в дохід бюджету ___ грн. (дата)". Цей напис
скріплюється першим і другим підписами посадових осіб і відтиском печатки
кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення.

З матеріалів касаційної скарги
вбачається, що скаржником подана ксерокопія квитанції про сплату державного
мита, яка не може сприйматись судом, як документ, що підтверджує сплату
державного мита у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113
ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом,
якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату державного мита у
встановленому порядку та розмірі.

Зважаючи на те, що касаційна скарга
не відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України, скарга не
дає підстав для перегляду постанови Одеського апеляційного господарського суду
від 20 березня 2007 року в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 53, 86, 110, 111,
п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20 березня 2007 року у
справі № 11/57/06-нр повернути скаржнику.

Головуючий:                                                                         Невдашенко
Л.П.

Судді:
Михайлюк М.В.

Дунаєвська Н.Г.