ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2007 р.
№ 22/297

Вищий  господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши    касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірми

"Кримопт"

на                         постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2007р.

у справі         №22/297

за позовом    Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Кримопт"

до                      Відкритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Астарта"

про                    стягнення 28 007,0 грн.,

за участю представників:

від позивача: Гафаров С.І. (довіреність №2 від 09.01.2007),

від відповідача: Негода Є.В. (довіреність №169 від 15.10.2007),

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Кримопт" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Астарта" і просило суд стягнути з останнього 28 007,0 грн., з них 26 852,0 грн. на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України та 1 155,0 грн. в рахунок 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач відмовляється виконувати свої зобов'язання за укладеним між сторонами договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів юридичних осіб від 04.03.2002р. №08, щодо відшкодування потерпілим особам шкоди, завданої внаслідок настання страхового випадку –дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини водія позивача.

Оскільки позивач згідно вироку Білогірського районного суду АР Крим самостійно відшкодував потерпілим особам шкоду в сумі 44 845,0 грн., то ця обставина, на думку позивача, є підставою вимагати у відповідача повернення безпідставно збережених за рахунок  позивача грошових коштів у сумі 26 852,0 грн., розрахованих як різниця між фактично сплаченою сумою потерпілим особам та франшизою, сумою перевищення щодо одного з потерпілих над страховою сумою та загальною сумою, присудженої до стягнення моральної шкоди.

Відповідач, заперечуючи заявлений позов, посилається на те, що за умовами договору на нього, як страховика, покладається обов'язок здійснити страхову виплату третій особі або її спадкоємцям. Проте позивач не відноситься до цих осіб.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.02.2007р. (суддя Шкурат А.М.) позов задоволено частково: присуджено до стягнення з відповідача 25 870,0 грн. безпідставно збережених грошових коштів, 531,58 грн. в рахунок 3% річних. В іншій частині позову відмовлено.

Вказане рішення обґрунтовано наявністю у відповідача обов'язку компенсувати позивачу витрати, здійснені ним у зв'язку з відшкодуванням третім особам заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, шкоди.   При цьому, судом застосовано до спірних правовідносин положення ч.1 ст.1212 ЦК України, відповідно до якої, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2007р. (головуючий, суддя Лосєв А.М., судді Гарник Л.Л., Зубець Л.П.) рішення суду першої інстанції скасовано частково та прийнято в цій частині нове рішення про відмову у задоволені позову ТОВ фірми "Кримопт" до ВАТ "Страхова компанія "Астарта" про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 25 870,0 грн., 3% річних –531,58 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

Вказана постанова мотивована тим, що з огляду на умови укладеного між сторонами договору №8 від 04.03.2002р. та абзаців 3-8 пункту Положення порядку і умови проведення обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.09.1998р. №1175, якими визначені порядок та умови виплати страхового відшкодування, відповідач не мав достатніх правових підстав для здійснення в установленому порядку виплати страхового відшкодування третім особам, у зв'язку з чим факт здійснення позивачем відшкодування заподіяної цим особам шкоди не може розглядатися в якості безумовної підстави вважати, що відповідач безпідставно зберігає за рахунок позивача відповідну суму коштів.

Не погоджуючись з  постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд її скасувати, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судами норм матеріального та процесуального права  при ухваленні оскаржуваного судового акта, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає  задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, між позивачем та республіканською страховою компанією "Крим-Оранта", правонаступником якої є відповідач, був укладений договір №08 від 04.03.2002р. обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів –юридичних осіб, відповідно до п.1.1. якого, об'єктом страхування є цивільна відповідальність власників транспортних засобів за шкоду, спричинену третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме життю та здоров'ю фізичних осіб, їх майну та майну юридичних осіб.

Вказаний договір укладений сторонами на підставі Положення про порядок і умови проведення обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.09.1996р. №1175.

Серед транспортних засобів, відповідальність власника яких застрахована за цим договором, є, зокрема, автомобіль ЗІЛ - 433102, державний номер 08276 КО.

Листом від 16.04.2002р. позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку внаслідок ДТП, яка сталася 13.04.2002р. за участю автотранспортного засобу ЗІЛ - 433102, державний номер 08276 КО.

Згідно вироку Білогірського районного суду Автомної Республіки Крим від 26.09.2003р. у справі №1-19,  Мунтяна Валентина Івановича визнано винним у скоєнні передбаченого частиною 1 статті 286 КК України злочину внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 13.04.2002р. під час керування ним автомобілем  ЗІЛ - 433102, державний номер 08276 КО; за наслідками розгляду цивільних позовів до ВАТ "Страхована компанія "Астарта" про стягнення шкоди, заподіяної злочинними  діями Мунтяна В.І. фізичним особам, на користь останніх присуджено до стягнення 44 845,0 грн.

Позивач, як власник автотранспортного засобу, яким керував Мунтян В.І., під час виконавчого провадження, відкритого Державною виконавчою службою Білогірського районного управління юстиції з виконання вироку суду в частині відшкодування шкоди, сплатив на користь потерпілих осіб загалом 44 995,29 грн.

Предметом розгляду у даній справі є вимога позивача до відповідача про повернення безпідставно збережених останнім грошових коштів та 3% річних. Як на підставу даного позову, позивач посилається на те, що при розгляді Білогірським районним судом Автономної Республіки Крим кримінальної справи №1-19 в частині цивільних позовів потерпілих осіб, належним відповідачем мало бути ВАТ "Страхова компанія "Астарта" (відповідач у даній справі), оскільки ним застрахована цивільна відповідальність позивача. Тому відшкодовувати шкоду потерпілим особам повинен був не позивач, а відповідач. Таким чином, позивач вважає, що сплачені ним на виконання вироку суду грошові кошти у сумі 26 852,0 грн. підлягають поверненню на підставі ст.1212 ЦК України, як безпідставно збережені відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що відповідач –страховик не мав достатніх правових підстав для здійснення у встановленому порядку виплати страхового відшкодування третім особам.

Як вбачається з матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода сталася 13.04.2002р. Отже цивільна-правова відповідальність за заподіяння шкоди внаслідок ДТП, у тому числі й відповідальність її страховика,  встановлюється за законодавством, яке діяло на час цивільного правопорушення. Тому посилання суду першої інстанції на Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який набрав чинності 13.08.2004р., є помилковим.

Відповідно до пунктів 6.2.4, 6.4.3 договору №08 від 04.03.2002р., який є підставою виникнення у його сторін прав та обов'язків, визначених ним, страховик (відповідач) зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування третій особі або його спадкоємцям; страхувальник (позивач) у разі настання страхового випадку (ДТП) зобов'язаний надати третім особам необхідну інформацію для ідентифікації страховика та страхувальника; протягом трьох днів повідомити страховика про настання страхового випадку та надати йому письмове пояснення щодо обставин ДТП, поліс, та у випадку необхідності –транспортний засіб для огляду та експертизи.

При цьому, порядок та умови здійснення страхового відшкодування визначений сторонами у розділі 7 договору.

Так, зокрема, відповідно до п.7.1. договору, страхове відшкодування проводиться страховиком третій особі або його спадкоємцям протягом 15 робочих днів (окрім випадків, коли спори, пов'язані з відшкодуванням, розглядаються у судовому порядку) від дня отримання таких документів: заяви визначеного зразку про виплату страхового відшкодування; довідки з органів внутрішніх справ про ДТП; для відшкодування шкоди здоров'ю третіх осіб: довідки медичного закладу про термін тимчасової непрацездатності форми 094/"О".

Аналогічний перелік документів, на підставі яких страховиком здійснюється виплата страхового відшкодування третій особі, також визначений пунктом 9  Положення про порядок і умови проведення обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.09.1996р. №1175. Відповідно до вимог вказаного пункту заява про виплату страхового відшкодування повинна містити: найменування страховика, до якого подається заява; прізвище, ім'я, по батькові заявника,  його місце проживання; зміст майнової вимоги щодо відшкодування завданих збитків, обставини, якими заявник обґрунтовує свою вимогу, та докази, що їх підтверджують відповідно до законодавства; розмір шкоди; підпис заявника і дата подання заяви.

Проте, як встановлено судами, позивач не надав відповідачу документи, на підставі яких здійснюється виплата страхового відшкодування. Зміст  повідомлення позивача про настання страхового випадку не містить вимогу про виплату страхового відшкодування та даних про осіб, яким заподіяна шкода внаслідок ДТП.

Всупереч підпункту "г" пункту 6.4.3 договору, позивач не надав третім особам необхідну інформацію для ідентифікації страховика (відповідача), про що свідчить той факт, що відшкодування заподіяної потерпілим особам шкоди на вимогу останніх здійснене не страховою організацією у визначеному договором порядку, а позивачем –в порядку виконавчого провадження.

Окрім того, із змісту позовної заяви вбачається, що позивач визнає той факт, що згідно Положення і договору страхування, виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком третій особі, а не страхувальнику. Для цього третя особа повинна була звернутися до відповідача з належною заявою та надати інші документи, передбачені пунктом 9 Положення.

Посилання скаржника на те, що потерпілі особи безпідставно заявили у кримінальному процесі цивільні позови безпосередньо до страховика ТОВ фірми "Кримопт", який  є неналежним відповідачем,  а районний суд допустив недбалість та не притягнув до участі у справі належного відповідача –страхувальника,  внаслідок чого Білогірським районним судом АР Крим присуджено до стягнення грошові кошти (майнову шкоду) з неналежного відповідача, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на те, що ТОВ фірма "Кримопт" не було позбавлено права оскаржити в установленому процесуальному порядку вирок вказаного суду в частині задоволення цивільних позовів.

Статтею 1212 ЦК України, на  яку посилається позивач, як на підставу позову, передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов’язана повернути потерпілому це майно.

Із змісту зазначеної норми вбачається, що підставою виникнення зобов’язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала.

Разом з тим, судами двох інстанцій встановлено, що позивач самостійно перерахував потерпілим особам грошові кошти в порядку виконавчого провадження з виконання вироку суду в частині задоволення цивільних позовів, що в силу приписів ст.1212 ЦК України, виключає факт існування у відповідача зобов'язання повернути позивачу вказані грошові кошти, оскільки відповідач не є особою, яка їх набула або зберегла.

Отже, з урахуванням меж перегляду справи у касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судом апеляційної інстанції на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для зміни або скасування  оскаржуваної постанови немає.

Інші доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки фактично зводяться до оцінки доказів та переоцінки обставин справи, що не є компетенцією касаційної інстанції з огляду на вимоги ст.ст.1115, 1117 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Кримопт" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2007р. у справі №22/297  - без змін.

Головуючий, суддя                                                            М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                В.М.Палій