ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

19 жовтня 2007 р.

№ 6/139/07

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:
суддів:

Добролюбової Т.В. Гоголь Т.Г.,
Швеця В.О.

розглянувши матеріали касаційної
скарги

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову

Запорізького апеляційного
господарського суду від 14.08.2007

у справі

№ 6/139/07

за позовом

Відкритого акціонерного
товариства “Запоріжжяобленерго” в особі Пологівського району електричних
мереж

до

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про

стягнення 5 644,11 грн.

Касаційна скарга Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 від 06.09.07 б/н на постанову Запорізького
апеляційного господарського суду від 14.08.07 (отримана судом 15.10.07) не
відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального
кодексу України з наступних підстав.

Відповідно до пункту 4 частини 1
статті 111  Господарського  процесуального кодексу України касаційна
скарга за змістом  повинна містити вимоги
особи, що подала скаргу, із зазначенням суті порушення або неправильного
застосування норм матеріального права. Тобто, має чітко викладатися зміст порушення
з обґрунтуванням порушених норм законодавчими актами та вказуватися
конкретні  їх пункти та статті. Згідно з
положеннями частини 2 статті 1115 та частин 1, 2 статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України касаційна інстанція на підставі вже встановлених
судом фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет
правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у
рішенні або постанові господарського суду. Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
судових актах господарських судів чи відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти їх.

З касаційної скарги вбачається, що обґрунтовуючи
свої доводи Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зауважує на тому, що судами не
було досліджено акти повідомлення про направлення на експертизу лічильника
електроенергії, що призвело до неповного
з'ясування судами фактичних обставин справи.

Однак у касаційній скарзі не
допускаються посилання на недоведеність обставин справи, оскільки згідно
імперативних вимог статей 1115, 1117 Господарського
процесуального кодексу України  касаційна
інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє
рішення місцевого господарського суду чи постанову апеляційного господарського
суду виключно на предмет правильності застосування згаданими господарськими
судами норм матеріального і процесуального права, тобто,  в межах юридичної оцінки фактичних обставин
справи. Тобто, в касаційній скарзі має чітко викладатись зміст такого порушення
з законодавчим обґрунтуванням порушених норм та з зазначенням конкретних статей
та пунктів.

Зважаючи на те, що у поданій
касаційній скарзі посилання на порушення судом норм матеріального і
процесуального права, зводиться до аналізу наявних у справі доказів та
встановлених судом обставин справи, наголошується на невідповідність висновків
суду обставинам справи,  враховуючи наведені
вище положення процесуального законодавства, касаційна скарга не дає підстав
для перевірки постанови у справі в касаційному порядку та підлягає поверненню
на підставі пункту 6 частини 1 статті 1113 Господарського
процесуального кодексу України.

Окрім цього, згідно частини 1
статті 46 Господарського процесуального кодексу України державне мито
сплачується в доход державного бюджету в порядку і розмірі, встановлених
законодавством України. Порядок і розмір сплати державного мита в Україні
визначено Декретом Кабінету Міністрів України “Про державне мито”.

У відповідності до пункту 2 статті
3 вказаного Декрету державне мито із касаційних скарг на рішення та
постанови, сплачується у розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при
поданні позовної заяви, а із спорів майнового характеру -50 відсотків ставки,
обчисленої виходячи з оспорюваної суми. Із позовних заяв майнового характеру
державне мито справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 6
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Враховуючи, що предметом даного
спору є вимога про стягнення заборгованості у сумі 5 644,11 грн., касаційна
інстанція зазначає, що додана до касаційної скарги квитанція від 12.09.2007
року про перерахування 26,00 грн. не може бути належним доказом сплати
державного мита у встановленому законодавством розмірі, оскільки державне мито
сплачено у меншому розмірі, ніж передбачено. Таким чином, за подання касаційної
скарги державне мито має бути сплачено у розмірі 51,00 грн.

Відповідно до пункту 4 частини 1
статті 1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна
скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не
додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановлених
порядку і розмірі.

Разом з тим, судова колегія вважає
за необхідне зазначити, що за приписами частини третьої статті 1113
Господарського процесуального кодексу України, після усунення обставин,
зазначених у пунктах 1, 2, 3, 4 і 6 частини першої цієї статті, сторона має
право повторно подати касаційну скаргу з додержанням стислих строків для
виправлення, а також враховуючи вимоги статей
53, 110 зазначеного Кодексу.

Керуючись статтями 86, 111,
пунктами 4,  6 частини 1 статті 1113,
статтями 1115, 1117 Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд України

У Х В А Л И
В  :

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного
господарського суду від 14.08.07 у справі №6/139/07  повернути скаржникові без розгляду.

Справу №6/139/06 скерувати до
господарського суду Запорізької області.

Головуючий
Т.Добролюбова

Судді
Т.Гоголь

В.Швець