ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2007р.                                                                                             Справа № 16/50

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Голден Експрес", бульвар І.Лепсе, 81, кв. 52 (вул. Саксаганського,,Київ 126,03126

до 1.  Товариство з обмеженою відповідальністю "Ауді-Центр-Полтава", вул. Київське шосе, 29,Полтава,Полтавська область,36008

2. Відкритого акціонерного товариства "Полтаваобленерго", м. Полтава. вул. Старий Поділ,5

про  визнання договору купівлі-продажу недійсним

Суддя  Тимощенко О.М.

Представники:

від позивача:  Горіна В.В.

від відповідача: 1.Олійник В.А.

2. Ставицька І.Б.

В судовому засіданні 05.04.2007 року за згодою сторін було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:  розглядається позовна заява про визнання недійсним договору купівлі-продажу  автомобіля № 00000103 від 06.06.2006 року.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що є акціонером ВАТ "Полтаваобленерго"  і при укладенні спірного  договору було порушено його права, як акціонера, оскільки ВАТ "Полтаваобленерго" сплатило за спірним договором  660442 грн., чим збільшило суму загальних витрат, зменшило ліквідні активи,  зменшило  власний капітал, частину якого могло бути розподілено між його акціонерами як дивіденти або у процесі ліквідації ВАТ "Полтаваобленерго". Крім того, на думку позивача, спірний договір укладено з порушенням Порядку придбання товарів, робіт і послуг ліцензіатами, ціни (тарифи) на відповідну діяльність яких встановлюється НКРЕ, затвердженого постановою НКРЕ від 25.12.2002 року № 1455, а тому відповідно до  ст.ст.203,215 ЦК України договір повинен бути визнаний недійсним.

Відповідачі у відзивах на позовну заяву та їх представники в судових засіданнях проти задоволення вимог позивача заперечують, посилаючись на той факт, що  сферою застосування Порядку придбання товарів, робіт і послуг ліцензіатами, ціни (тарифи) на відповідну діяльність яких встановлюється НКРЕ ( в  редакції, чинній на момент укладення договору) є діяльність компанії, що є ліцензованою і тарифи на продукцію якої встановлюються НКРЕ, тоді як купівля-продаж товарно-матеріальних цінностей - це інша, не пов"язана з ліцензійною, діяльність підприємства. Крім того, навіть при порушенні з боку товариства положень Порядку, санкцією за це може бути виключно коригування тарифів з боку НКРЕ, а не визнання договорів недійними. Також ВАТ "Полтаваобленерго" вважає, що позивач не права на звернення з таким позовом, оскільки  права позивача при цьому жодним чином не порушені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необгрунтовані, а тому задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

06.06.2006 року між відповідачами було укладено договір № 00000103 купівлі-продажу автомобіля та додаткового обладнання до нього, зазначені у додатку № 1 до договору. Загальна сума договору  становила 660 442 грн.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст  правочину  не може суперечити цьому Кодексу,   іншим актам  цивільного  законодавства,  а   також   моральним засадам суспільства. На думку позивача, спірний договір суперечить Порядку придбання товарів, робіт і послуг ліцензіатами, ціни (тарифи) на відповідну діяльність яких встановлюється НКРЕ, затвердженого постановою НКРЕ від 25.12.2002 року № 1455.

На момент укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу автотранспорту –06.06.06р. діяв «Порядок придбання товарів, робіт і послуг ліцензіатами, ціни (тарифи) на відповідну діяльність яких встановлює НКРЕ», затверджений Постановою НКРЕ № 1455 від 25.12.2002 року. На думку позивача, саме даний акт мав регулювати порядок укладання оскаржуваного договору, а недотримання встановленого Постановою НКРЕ від 25.12.2002 року порядку є правопорушенням, яке порушує суб’єктивні права позивача як акціонера ВАТ «Полтаваобленерго».

Проаналізувавши зміст зазначеного Прядку, суд приходить до висновку, що він не регулює відносини, які є предметом даного спору, а поширюється лише на діяльність відповідача, що підлягає державному ліцензуванню, ціни та тарифи на здійснення якої встановлюються органом державного регулювання в енергетиці –НКРЕ. Це витікає, зокрема з п. 1.1. Порядку,  в якому зазначається, що Порядок визначає правила організації та проведення тендерів ліцензіатами, ціни (тарифи) на відповідну діяльність яких встановлюється НКРЕ при придбанні товарів, робіт та послуг незалежно від джерел їх фінансування.  При цьому Порядок (п. 1.4) визначає Замовника за такими тендерами як ліцензіата, що проводить закупівлю в межах здійснення  відповідної ліцензованої діяльності. Отже досліджуваний нормативний акт веде мову лише про закупівлю товарів, робіт та послуг виключно в межах ліцензійної діяльності.

Згідно з п.п.  1.4.2, 1.4.3 Постанови НКРЕ від 16.07.02 за № 778  «Про затвердження Порядку розгляду НКРЕ питання про обмеження ліцензіата з передачі електричної енергії  місцевими  (локальними) електромережами та/або з постачання електричної енергії за регульованим тарифом у здійсненні іншого, крім ліцензійного виду діяльності»ліцензована діяльність –це  підприємницька діяльність з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами та / або з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, на здійснення якої ліцензіат отримав ліцензію НКРЕ, а інші види діяльності –це ті види діяльності, які не відносяться до діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами та з постачання електричної енергії за регульованим тарифом.

Зазначений Порядок може застосуватись лише до тарифних видів діяльності ліцензіата. Це, зокрема, підтверджується пунктом 10.12 Порядку, в якому визначені відповідні санкції до ліцензіатів, що можуть бути застосовані НКРЕ у випадку його порушення. Так, у разі порушення Порядку НКРЕ вправі скоригувати величини тарифу Замовника (ліцензіата) з метою відшкодування суми, яка була використана для проведення закупівель, які відбулися з порушенням умов діючого Порядку. Тобто, коригування тарифу в бік зменшення відбувається як санкція за нецільове його використання.

Судом встановлено, що Національна комісія регулювання електроенергетики України затверджує тарифи лише на окремі види ліцензованої діяльності ВАТ «Полтаваобленерго», а саме –виробництво, постачання та передачу електричної енергії. Зокрема, тарифи на постачання та передачу електричної енергії для підприємства на період укладення спірного договору були затверджені відповідно постановами НКРЕ №     від та №     від.

З наданих відповідачем до матеріалів справи документів вбачається, що кошти, отримані ВАТ «Полтаваобленерго»від тарифних надходжень, були використані згідно з Постановою НКРЕ № 844 від 30.09.05р. Більше того, за перші 9 місяців  2006 року відповідач здійснив перевитрати по таких тарифних позиціях, як  витрати на ремонт, витрати на зв’язок, витрати на службові відрядження, податки на транспорт та комунальні податки, інвентаризація землі, тощо, на загальну суму більше 12 млн. грн., в той час як недофінансування інших тарифних позицій було відсутнє. Таким чином, на придбання легкового автомобіля 06.06.06 р. за оскаржуваним договором тарифні кошти задіяні не були.

З матеріалів справи вбачається, що кошти на придбання автотранспорту задіяні відповідачем не з тарифних надходжень, а з інших, неліцензійних видів діяльності, які проводить товариство як суб’єкт господарювання. Зокрема,  загальна сума доходів  відповідача за 1-2 квартали 2006 року від реалізації інших оборотних активів на кінець червня склала 721,7 тис.грн., і була достатньою для придбання  легкового автотранспортного засобу без впливу на  його ліцензійну діяльність. Розрахунковий рахунок, зазначений в оскаржуваному договорі, з якого безпосередньо товариством було перераховано кошти, відкритий  останнім в ПРУ КБ «Приватбанк»як поточний рахунок.

Виходячи з матеріалів справи,  та аналізу нормативно-правових актів НКРЕ, які діяли на момент укладення сторонами договору купівлі-продажу автотранспортного засобу, суд встановив, що укладення договорів на купівлю-продаж товарно-матеріальних цінностей, в т.ч. автотранспорту,  –це діяльність інша, не ліцензована і не пов’язана з ліцензованою. Нормативні документи НКРЕ на період укладання договору купівлі-продажу  не містять умов встановлення цін та контролю за цінами на ці угоди, а також умов застосування „Порядку придбання товарів...” для цього виду діяльності.

Суд прийшов до висновку, що Постанова НКРЕ від 25.12.02р. за №1455 «Про затвердження Порядку придбання товарів, робіт і послуг ліцензіатами, ціни (тарифи) на відповідну діяльність яких встановлюється НКРЕ»не підлягає застосуванню з вищенаведених підстав, так як сфера її дії не поширюється на взаємовідносини сторін щодо купівлі-продажу автотранспортного засобу.  Отже, при придбанні автотранспорту відповідачем не  був порушений  вищезазначений  „Порядок придбання товарів...” так як він не застосовується до даного виду господарських операцій.

З огляду на викладене Постанова НКРЕ від 07.12.06р. «Про накладення штрафу на ВАТ "Полтаваобленерго" за порушення ліцензійних умов з постачання і передачі електричної енергії», якою було накладено на відповідача штраф за недотримання   Постанови НКРЕ від 25.12.02р. №1455 «Про затвердження Порядку придбання товарів, робіт і послуг ліцензіатами, ціни (тарифи) на відповідну діяльність яких встановлюється НКРЕ»в зв’язку з придбанням  легкового автомобіля згідно договору № 00000103/1181 від 06.06.06р.  не може бути застосована як доказ по даній справі в порядку  ч.2 ст.4 ГПК України в зв’язку з її невідповідністю законодавству України, зокрема, Постанові НКРЕ від 25.12.02р. за №1455 «Про затвердження Порядку придбання товарів, робіт і послуг ліцензіатами, ціни (тарифи) на відповідну діяльність яких встановлюється НКРЕ».

Виходячи з вищевикладеного суд прийшов до висновку, що так як   позивачем не було допущено порушень нормативних актів НКРЕ, які стосуються регулювання тарифної діяльності ліцензіатів, а саме, Постанов НКРЕ від 25.12., 2002р. та від 30.09.05р. за № 844 , то і права акціонерів, одним з яких є позивач, не були порушені.

Крім того, виходячи з судової практики, зокрема, Постанови Верховного Суду України від 30.09.03р. та Постанови Верховного Суду України від 18.05.2004 року, суд прийшов до висновку, що згідно зі ст.25 Закону України «Про господарські товариства»та ст. 25 Закону України «Про власність», акціонерне товариство являється власником майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність, придбаного за рахунок відчуження акцій, отриманого в результаті його господарської діяльності, а також  іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом, а акціонер являється лише власником акцій.

Згідно з ч.1 ст.4 закону України «Про власність»власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч.1 ст.23 Закону України «Про господарські товариства»управління товариством здійснюють його органи.

Як вбачається зі Статуту ВАТ»Полтаваобленерго»та ст.10 Закону України «Про господарські товариства», акціонери товариства мають право:

- приймати участь в управлінні справами товариства в порядку, установленому  установчими документами товариства, за винятком випадків, передбаченими цим законом;

- приймати участь в розподілі  прибутку товариства і отримувати його частину (дивіденди);

- вийти в установленому порядку з товариства;

- отримувати інформацію про діяльність товариства, а також можуть мати і інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Таким чином, акціонер не наділений суб’єктивним правом відносно здійснення повноважень власника майна товариства. З цього суд прийшов до висновку, що обґрунтування позивача про те, що спірний договір купівлі-продажу легкового автотранспорту порушує його права акціонера,  взагалі не відповідають законодавству України, оскільки позивач не належить до тих суб"єктів, котрі мають право оспорити вказаний договір.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.43,49,82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Суддя                                                                   Тимощенко О.М.

Повний текст  рішення підписано "10" квітня 2007 року