ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 р.
№ 2/309-24/121

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу Залізничного районного центру зайнятості м. Львова,

на рішення господарського суду Львівської області від 31.05 –08.07.2005

та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.11.2005

зі справи № 2/309-24/121

за позовом Залізничного районного центру зайнятості м. Львова (далі –Центр зайнятості)

до відкритого акціонерного товариства "Львівський завод телеграфної апаратури" (далі –Товариство), м. Львів,

про стягнення 281,66 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2005 року Центр зайнятості звернувся до господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Товариства 281,66 грн. витрат, пов'язаних з направленням працівника відповідача на курси підвищення кваліфікації, на підставі статті 26 Закону України від 01.03.1991 № 803-XII “Про зайнятість населення” (далі –Закон № 803).

Рішенням названого суду від 31.05-08.07.2005 (суддя Хабіб М.І.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.11.2005 (колегія суддів у складі: Краєвська М.В. –головуючий суддя, судді Дух Я.В., Зданкевич З.І.), у позові відмовлено. Прийняті судові рішення мотивовано безпідставністю заявлених позовних вимог.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Центр зайнятості з посиланням на статтю 20 та пункт 4 статті 26 Закону № 803 просить рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів скасувати внаслідок їх прийняття з неправильним застосуванням норм матеріального права та прийняте нове рішення.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Представники сторін у судове засідання не з’явилися.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Причиною виникнення даного спору є питання про те, чи має відповідач відшкодовувати витрати Центру зайнятості згідно з приписами законодавства про зайнятість населення.

У зв’язку з набранням чинності Кодексом адміністративного судочинства України (далі –КАС України) з 01.09.2005 до компетенції адміністративних судів віднесено усі публічно-правові спори, позивачами в яких є особи, на захист прав, свобод та інтересів яких подано адміністративний позов до суб’єкта владних повноважень (статті 2, 3, 17, 50 і 104 названого Кодексу).

Відповідно до приписів статті 4 КАС України правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пункт 4 статті 17 КАС України визначає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Визначення суб'єкта владних повноважень наведено в пункті 7 статті 3 КАС України: це - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Правові, економічні та організаційні основи зайнятості населення України і його захисту від безробіття, а також соціальної гарантії з боку держави  в  реалізації  громадянами  права на працю  визначаються Законом № 803.

Відповідно до пунктів 1 та 3 статті 18 цього Закону для реалізації державної політики зайнятості населення, професійної орієнтації, підготовки і перепідготовки, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, створюється державна служба зайнятості, діяльність якої здійснюється під керівництвом Міністерства праці та соціальної політики України, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Державна служба зайнятості складається з: Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України, центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських, районних, міськрайонних, міських і районних у містах центрів зайнятості, центрів організації професійного навчання незайнятого населення і центрів професійної орієнтації населення, інспекцій по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення. Діяльність державної служби зайнятості фінансується за рахунок коштів державного фонду сприяння зайнятості населення, передбачених на ці цілі.

За змістом абзацу 2 пункту 4 статті 26 Закону № 803 органи державної служби зайнятості мають право стягувати з підприємств, установ, організацій витрати на підвищення кваліфікації або професійну перепідготовку вивільнених працівників.

Отже, даний спір є публічно-правовим та відповідно до приписів статті 4 і частини другої статті 17 КАС України (за відсутності встановленого законом іншого порядку його судового вирішення) на нього поширюється компетенція адміністративних судів.

Абзацами першим та другим пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” (в редакції Закону України від 06.10.2005 № 2953-IV) КАС України передбачено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами КАС України. Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює Вищий адміністративний суд України за правилами КАС України.

Проте даний спір, який має публічно-правовий характер, господарським судом апеляційної інстанції в порушення вимог статей 1, 12 ГПК України після набрання чинності КАС України розглянуто в порядку господарського судочинства.

Водночас Вищий господарський суд України не має повноважень з касаційного перегляду публічно-правових спорів по суті, що знайшло відображення й у постановах Верховного Суду України від 17.01.2006 зі справи № 13/189, від 24.01.2006 зі справи № 11/268 та інших.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 27.02.2006 касаційну скаргу Центру зайнятості на рішення господарського суду Львівської області від 31.05–08.07.2005 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.11.2005 разом з матеріалами справи № 2/309-24/121 передано для вирішення до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.07.2007 відмовлено у відкритті касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою Центру зайнятості та її разом зі справою повернуто до Вищого господарського суду України, що мотивовано відсутністю у Вищого адміністративного суду України повноважень з перегляду судових рішень, постановлених не за правилами КАС України.

Таким чином, розгляд господарським судом апеляційної інстанції публічно-правового спору в порядку господарського судочинства унеможливив здійснення касаційної перевірки прийнятого ним рішення зі справи в порядку адміністративного судочинства, внаслідок чого зазначене судове рішення підлягає безумовному скасуванню згідно з статтею 11110 ГПК України.

Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 14.11.2006 зі справи № 10/153, від 13.02.2007 зі справ № 2-27/1828.1-2006 та № 25/162-06-4457.

У свою чергу, абзацом четвертим пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” (в редакції Закону України від 06.10.2005 № 2953-IV) КАС України встановлено, що після початку діяльності апеляційного адміністративного суду апеляційні скарги в адміністративних справах, подані до відповідних апеляційних господарських судів, передаються цими судами до апеляційного адміністративного суду, якщо апеляційне провадження у справі ще не відкрито.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Залізничного районного центру зайнятості міста Львова задовольнити частково.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.11.2005 зі справи № 2/309-24/121 скасувати.

Справу передати до Львівського апеляційного господарського суду для виконання вимог розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                 В. Селіваненко

Суддя                                                                                                  І.Бенедисюк

Суддя                                                                                               Б.Львов