ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.07 р.                                                                                 Справа № 19/159а

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді ДучалН.М.

При секретарі Москалик В.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Кінько В.М., за довіреністю

Від відповідача: Азжеуров В.А.,. за довіреністю

Розглянувши матеріали адміністративного позову Приватного підприємства “Лоск” м.Маріуполь Донецької області

до відповідача: Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області

про визнання протиправними і скасування вимоги Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя № 325 від 04.05.07р. про стягнення недоїмки зі сплати страхових внесків в розмірі 111 226,91грн. і рішення № 246 від 10.04.07р. про стягнення фінансових санкцій в розмірі 83 664,30грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство “Лоск” м. Маріуполь Донецької області звернулось до господарського суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області про визнання рішення Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя № 246 від 10.04.07р. недійсним, незаконним, таким, що суперечить Конституції України; скасування спірного рішення про застосування фінансових санкцій до Приватного підприємства “Лоск” у сумі 83 664,30грн.

Ухвалою від 26.04.2007р. відкрито провадження в адміністративній справі 19/159а.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на невірність висновків акту планової перевірки правильності обчислення та сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування № 05.40.03-4581 (без дати) в частині донарахування страхових внесків на суму 125 178,69грн. та неправомірність прийнятого на підставі даного акту рішення про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків від 10.04.07р.  № 246; п. 1 ст. 14 та п. 1 ст. 15 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”  № 1058 від 09.07.03р., згідно якого до платників страхових внесків до солідарної системи пенсійного забезпечення віднесені також суб’єкти підприємництва, які є платниками єдиного податку; п. 6 Указу Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва”, яким встановлено, що суб’єкти малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, не є платниками збору на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”. Згідно п. 2 Указу передбачено відрахування 42% сум єдиного податку в Пенсійний фонд України, в зв’язку з чим позивач вважає вимогу про нарахування і сплату платниками єдиного податку додаткових пенсійних внесків за ставкою 32% від фонду оплати праці колізією в законодавстві, подвійним оподаткуванням; листи Державного комітету підприємництва від 26.12.03р. № 7577, від 12.03.04р. № 1491, від 06.04.04р. № 2210, від 26.04.04р. № 2759, згідно яких Законом України № 1058 від 09.07.03р. не можуть бути внесені зміни до порядку сплати єдиного податку; порушення відповідачем ч. 2 ст. 19 Конституції України та положень Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”; ст. 3, п.п. 4.4.1 ст. 4 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”; розрахунки суми страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Відповідач проти позовних вимог  заперечує, надав заперечення (вх. № 02-41/19751 від 17.05.2007р.), в яких просить суд відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилається на ч. 1 ст. 14 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, згідно якої фізичні та юридичні особи – суб’єкти підприємницької діяльності (включаючи тих, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок) – є страхувальниками для осіб, які працюють у них на умовах трудового договору (контракту), або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, а також є платниками страхових внесків згідно ст. 15 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”. Крім того посилається на ст. 1 Закону України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування”, яка визначає перелік осіб, що є платниками збору на обов’язкове державне пенсійне страхування”. Вважає посилання позивача на ст.6 Указу Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” необґрунтованим, вважає, що Указ Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” може застосовуватись в частині, що не суперечить положенням Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” відповідно до Прикінцевих положень даного Закону.

24.05.07р. від позивача до матеріалів справи надійшло доповнення до адміністративного позову, в якому позивач просить визнати Рішення Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя № 246 від 10.04.07р. та Вимогу про сплату боргу № 325 від 04.05.07р. недійсними, незаконними, такими, що суперечать Конституції України та законам України; скасувати спірні Рішення про застосування фінансових санкцій до Приватного підприємства “Лоск” у сумі 83 664,30грн. та Вимогу про сплату боргу № 325 в сумі 111226,91грн.

В обґрунтування додаткових позовних вимог посилається на порушення відповідачем вимог п.п. 8.2 п. 8 Інструкції про порядок обчислення та сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування в Пенсійний фонд України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.03р. № 21-1; на ст. 1 Закону України “Про систему оподаткування”, яка встановлює, що податки та збори (обов’язкові платежі), утримання яких не передбачено цим Законом, сплаті не підлягають; на Указ Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва”, відповідно до якого позивач є платником єдиного податку; на суперечність норм п. 1 ст. 14, п. 1 ст. 15 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” нормам Закону України “Про систему оподаткування” та Указу Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва”, що призвело до можливості порушення відповідачем прав та інтересів позивача.

Ухвалою від 05.06.2007р. за клопотанням позивача провадження у справі № 19/159а зупинялося до 10.09.07р. в зв’язку з захворюванням представників позивача, які повинні брати участь у справі, та знаходженням їх в тяжкому стані в БШМД м.Маріуполя в результаті автокатастрофи.

Ухвалою від 11.09.2007 р. провадження у справі поновлено відповідно до ч. 5 ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України.

19.09.07р. позивачем наданий адміністративний позов, яким змінені позовні вимоги (вх.№ 02-41/35773 від 19.09.07р.) і просить суд визнати протиправними і скасувати вимогу Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя № 325 від 04.05.07р. про стягнення недоїмки зі сплати страхових внесків в розмірі 111 226,91грн. і рішення № 246 від 10.04.07р. про застосування фінансових санкцій в розмірі 83 664,30грн.

Від відповідача надійшли письмові пояснення (вх. № 02-41/35774 від 19.09.07р.), в яких в обґрунтування правомірності визначення штрафних санкцій у сумі 83 664,30грн. відповідач посилається на п. 9.3.4 Інструкції “Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України”.

У відповідності до п.п.2, 3, 4 частини 2 ст.129 Конституції України, основними засадами  судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення  доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні  перед судом їх переконливості.

Відповідно ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України – розгляд і вирішення справ в адміністративних судах  здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно п. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у  справах  щодо  оскарження рішень,  дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на   підставі,   у  межах  повноважень  та  у  спосіб,  що передбачені Конституцією  та законами України;

2) з  використанням  повноваження  з   метою,   з   якою   це повноваження надано;

3) обґрунтовано,  тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з  урахуванням  права  особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд при вирішенні справи керується  принципом  законності, відповідно  до  якого  органи  державної  влади,  органи місцевого самоврядування,  їхні посадові і службові особи зобов'язані  діяти лише на підставі,  в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та  законів  України,  а  також  міжнародних  договорів,  згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд  застосовує  інші  нормативно-правові  акти,  прийняті відповідним органом на підставі,  у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України. У   разі   невідповідності    нормативно-правового    акта Конституції України,  закону України,  міжнародному договору,  згода на обов'язковість якого  надана  Верховною  Радою України,  або  іншому  правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу ( ст. 9 КАС України).

Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначає - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.  В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

З огляду на матеріали справи та норми чинного  законодавства, слід зазначити наступне.

З 23.03.07р. по 29.03.07р. спеціалістами Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя на підставі плану перевірок на І квартал 2007року була проведена планова перевірка правильності обчислення і сплати  страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України Приватним підприємством “Лоск” за період з 01.01.2004р. по 31.01.2007р.

За результатами вказаної перевірки складений акт планової перевірки правильності обчислення та сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування  № 38-04-35/1 від 29.03.07р., яким встановлено, що ПП “Лоск”  не нараховувались страхові внески до солідарної системи за 2004, 2005, 2006 роки, січень 2007 року, чим порушено ч. 1 ст. 19 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003р.

Зазначено, що за період з 01.01.2004 р. по 31.01.2007 р. страхувальником сплачено єдиного податку у сумі 59 297,03 грн., 42% від сплати єдиного податку, які надходять до Пенсійного фонду складає 24 904,75 грн. Згідно листа Правління Пенсійного фонду України від 23.11.2006 р. № 15540/03-30 зараховано коштів 13 954,09 грн. За період з 01.01.2004 р. по 31.12.2004 р.  – 42 % від сплати єдиного податку складає 10 950,66 грн.

Донараховано страхових внесків усього 125 178,69 грн.  за період: квітень 2005 року – січень 2007 року.

Не погоджуючись з висновками акту планової перевірки правильності обчислення та сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування  позивач направив до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя заперечення до акту перевірки, в якому посилається на те, що з 2002 року є платником єдиного податку і згідно Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" сплачує 42% єдиного податку в Пенсійний фонд України, не є платником збору на обов’язкове державне пенсійне страхування і не повинен сплачувати внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, оскільки це призводить до подвійного оподаткування.

На підставі акту перевірки, 10.04.2007р. начальником Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя було прийнято Рішення №246 про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум не обчислених та несплачених страхових внесків, яким за порушення ч.1 ст. 19 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” та на підставі п.4 ч.9 ст. 106 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” застосовані фінансові санкції у сумі 83 664,30 грн. Вказане Рішення оскаржено позивачем до суду, про що повідомлено відповідача.

11.05.07р. позивачем отримано Вимогу про сплату боргу № 325 від 04.05.07р., відповідно якої заборгованість ПП “Лоск” зі сплати страхових внесків становить 111 226,91 грн.  Відповідно до ст. 106 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” та на підставі картки особового рахунку платника, Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі у м. Маріуполь вимагає сплати недоїмки зі страхових внесків у сумі 111 226,91 грн.

За поясненнями представника відповідача та відповідно Акту перевірки № 05.40.03-4581 сума недоїмки розрахована за виключенням сум, перерахованих Державним казначейством до Пенсійного фонду із складу єдиного податку, що сплачувався Приватним підприємством “Лоск” згідно Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" №727/98 від 03.07.1998р.

Проблемним питанням даного спору є обов”язковість сплати внесків, передбачених даним Законом платниками єдиного податку, які згідно п.6 Указу Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб”єктів  малого підприємництва”, не є платниками визначених наведеним пунктом податків і зборів ( обов”язкових платежів), у тому числі збору на обов”язкове державне пенсійне страхування.

Оцінка  спірних правовідносин здійснена судом виходячи з того, що позивач повинен здійснювати нарахування та сплату внесків відповідно до Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування”.

Указ Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" №727/98 від 03.07.1998р. являє собою нормативний акт, який поширює свою дію на податкові правовідносини. Закон України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування регулює відносини, що виникають між суб”єктами системи загальнообов”язкового державного пенсійного страхування.

Суд вважає посилання позивача на відсутність у нього обов’язку сплачувати страхові внески на фактичні витрати з оплати праці за період квітень-грудень 2005, січень-грудень 2006р., січень 2007р. безпідставними, виходячи з наступного.

Статтею 6 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" №727/98 від 03.07.1998р. встановлено пільги для осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, зокрема, звільнення від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003р.

Цей Закон визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

При цьому, статтею 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058 від 09.07.2003р. визначено, що сферою дії Закону є регулювання  відносин,  що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного  пенсійного  страхування.

Дія  інших  нормативно-правових  актів  може  поширюватися  на  ці відносини  лише  у  випадках,  передбачених  цим  Законом,  або  в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються:  принципи та     структура    системи    загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб,  які підлягають  загальнообов'язковому  державному пенсійному страхуванню; платники страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування,  обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками, та інш.

Загальнообов'язковому державному    пенсійному    страхуванню підлягають: зокрема, громадяни України,  іноземці  (якщо  інше  не  встановлено міжнародними  договорами,  згода  на  обов'язковість  яких  надана Верховною Радою України) та особи без громадянства,  які  працюють на підприємствах,  в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України,  незалежно  від  форми  власності,  виду діяльності   та   господарювання,   у   філіях,   представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств  та організацій,  в  об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи  юридичних  та фізичних  осіб - суб'єктів підприємницької діяльності,  які обрали особливий  спосіб  оподаткування   (фіксований   податок,   єдиний податок,   фіксований   сільськогосподарський   податок,  придбали спеціальний  торговий  патент)  на   умовах   трудового   договору (контракту)   або   працюють   на   інших   умовах,   передбачених законодавством,  або виконують роботи на зазначених підприємствах, в  установах,  організаціях  чи  у  фізичних  осіб  за  договорами цивільно-правового характеру ( ст. 11 Закону № 1058).

Статтею 15 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058 від 09.07.2003р. встановлено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в ст. 14 цього Закону.

Згідно пункту 1 статті 14 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058 від 09.07.2003р. страхувальниками, зокрема, - є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 ст. 11 цього Закону.

Пунктом 6 частини 2 статті 17 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058 від 09.07.2003р. до обов’язків страхувальника віднесено обов’язок нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Страхові внески до солідарної системи нараховуються для роботодавця - на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці", виплату винагород фізичним особам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб, а також на суми оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, яка здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності ( ч.1 ст. 19 Закону № 1058).

Страхові внески нараховуються на суми, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також незалежно від того, чи були зазначені суми фактично виплачені після їх нарахування до сплати ( п.6 ст. 19 Закону № 1058).

Приписами ст. 18 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом. Страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування, на ці внески не поширюється податкове законодавство. Законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги щодо сплати збору на обов”язкове державне пенсійне страхування встановлені Законом України “Про збір на на обов”язкове державне пенсійне страхування”, яким, як і Законом № 1058, не встановлено такої пільги як звільнення від сплати збору на обов”язкове державне пенсійне страхування для суб”єктів підприємницької діяльності, які перейшли на спрощену систему оподаткування.

Отже, обов”язок сплачувати страхові внески на загальнообов”язкове державне пенсійне страхування не зумовлюється  відповідним  статусом платника податку суб”єкта підприємницької діяльності.

Указ Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" № 727/98 регулює питання оподаткування суб”єктів малого підприємництва.

За приписами ст. 18 п.6 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” № 1058,  законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Пунктом 15 Розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058 від 09.07.2003р. встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, положення ст. 6 Указу Президента № 727/98, стосовно звільнення малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, від сплати збору на загальнообов”язкове державне пенсійне страхування, суперечать закону  № 1058 і застосуванню не підлягають.

Такої правової позиції дотримується Верховний суд України в Постанові від 21.11.2006 р. та в Постанові від 29.05.2007 р.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що актом перевірки правомірно донарахована сума внесків за період квітень-грудень 2005р., січень-грудень 2006р. та січень 2007р. з урахуванням частини ставки єдиного податку, що спрямована через Державне казначейство та зарахована в сумі 13 954,09 грн. в рахунок сплати страхових внесків, сума недоїмки позивача на кінець перевірки склала 111 226,91 грн. Внаслідок наведеного спірна вимога сформована вірно.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно абз. “а” п.п. 8.2 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.03р. № 21-1, органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки, якщо дані документальних перевірок результатів діяльності страхувальника свідчать про донарахування сум страхових внесків. У цьому випадку вимога надсилається одночасно з актом документальної перевірки. Вимога формується на підставі актів документальних перевірок та облікових даних з карток особових рахунків страхувальників за формою згідно з додатком 9 цієї Інструкції (для страхувальника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 10 цієї Інструкції (для страхувальника - фізичної особи).

Стосовно порушення відповідачем строку направлення вимоги про сплату боргу, передбаченого абз. “а” п.п. 8.2 Інструкції, господарський суд зазначає, що згідно п. 3 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058 від 09.07.2003р. та п.п. 8.4., 8.5 Інструкції страхувальник зобов'язаний сплатити зазначені у вимозі суми протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки; у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату боргу, страхувальник узгоджує її з органами Пенсійного фонду, а у разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку.

Таким чином, недотримання Управлінням Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Маріуполя абз. “а” п.п. 8.2 Інструкції не порушило прав позивача на узгодження вимоги з органами Пенсійного фонду та оскарження в судовому порядку, оскільки строк сплати донарахованих сум обчислюється з дня одержання вимоги про сплату недоїмки.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість вимоги про сплату боргу № 325 від 04.05.07р. у сумі 111226,91грн., прийнятої Управлінням Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Маріуполя на підставі акту перевірки № 38-04-35/1 від 29.03.07р.

Нараховані за відповідний базовий звітний період страхові внески сплачуються платниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду незалежно від виплати заробітної плати (доходу), на суми яких нараховуються страхові внески.

За приписами п. 4 ч. 9 статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058 від 09.07.2003р. та п.п. 9.3.4 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків, виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми.

Для розрахунку зазначеного штрафу кількість місяців розраховується починаючи з місяця, на який припадає термін подання звітності за період, за який донараховано (обчислено) суми внесків, та закінчуючи місяцем, на який припадає отримання таким страхувальником акта перевірки від органу Пенсійного фонду або в якому він подав звітність, де зазначено такі донараховані суми.

При цьому складається рішення за формою згідно з додатком 16 цієї Інструкції.

Підставою для прийняття відповідного рішення є акт перевірки, акт звірки та розрахунок суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Позивачем не додано до матеріалів справи  доказів своєчасності нарахування та сплати  внесків на загальнообов”язкове державне пенсійне страхування, як це вимагається Законом України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” № 1058.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що Рішення № 246 від 10.04.2007 р. про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум не обчислених та несплачених страхових внесків, прийняте відповідачем на   підставі, у  межах  повноважень  та  у  спосіб,  що передбачені Конституцією  та законами України; з  використанням наданих  повноважень; обґрунтовано,  тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено) та добросовісно.

Обґрунтованість прийняття відповідачем Рішення № 246 від 10.04.2007 р. підтверджено документами, наданими відповідачем до  матеріалів справи.

Виходячи із конституційного принципу верховенства права суд вважає юридично неспроможними посилання позивача на пріоритетне значення Указу над нормами Закону.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання протиправним і скасування вимоги Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя № 325 від 04.05.07р. про стягнення недоїмки зі сплати страхових внесків в розмірі 111 226,91грн. та  рішення № 246 від 10.04.07р. про застосування фінансових санкцій в розмірі 83 664,30грн.  до Приватного підприємства “Лоск”,  не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 17, 48, 49, 51, 60, 69, 71, 86, 122-154, 160, 162, 163, 167, 185, 186, 254  пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України,   суд –

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити Приватному підприємству “Лоск” м.Маріуполь Донецької області  у задоволенні позову до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Маріуполя Донецької області про визнання протиправними і скасування вимоги Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Маріуполя № 325 від 04.05.07р. про стягнення недоїмки зі сплати страхових внесків в розмірі 111 226,91грн. та  рішення № 246 від 10.04.07р. про стягнення фінансових санкцій в розмірі 83 664,30грн.

В судовому засіданні 02.10.2007 р. оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повний текст постанови буде виготовлений 04.10.2007 р.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження постанови суду протягом десяти днів з дня виготовлення постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                Дучал Н.М.

Надруковано 3 екземпляри:

1 – позивачу;

1-          відповідачу;

1-          у справу.