ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

25.09.2007
Справа №2-11/10228.1-2007

За позовом – Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів, (95017, м. Сімферополь, пр. Кірова, 51/52-10а)

До відповідача – Сільськогосподарського виробничого кооператива «Таврия», (97212, Советський район, с.Октябрьське, вул..Кооперативна, 26а)

Про  стягнення 16001,00 грн.

Суддя А.С. Цикуренко

При секретарі Лисюк О.Д.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача  – не з’явився

Від відповідача – Нафонайлов В.В., дов. у справі

Обставини справи:

Позивач звернувся з позовними вимогами до відповідача про стягнення 16001,00 грн. штрафних санкцій.

Позивач в судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, про день розгляду справи ізвещався належним чином : рекомендованою поштою з повідомленням (а.с.111).

Згідно п.2 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які прибули в судове засідання, або неповідомлення ними про причини неприбуття, не є перешкодою для розгляду справи.

Відповідач представив в суд заперечення, згідно яким не згоден з позовними вимогами, просить суд в задоволенні позову відмовити за мотивами, викладеними у запереченнях.

Справа слуханням відкладалася в порядку ст..150 Кодексу адміністративного судочинства України.

По клопотанню  представників  сторін провадження по справі здійснювалося   російською мовою у відповідності зі ст. 10 Закону України «Про судоустрій».

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, вислухавши представників  сторін, суд

встановив:

Кримське республіканське відділення Фонду соціального захисту інвалідів діє відповідно до вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використанню цих коштів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1767 від 28.12.2001 р., та Положення про Фонд України соціальної захищеності інвалідів, затвердженого Постановою КМУ №92 від 18.07.1991 р.

Відповідно до звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2003 рік відповідач не виконав  встановлений  норматив по працевлаштуванню  інвалідів і не створив 5 робочих місць для інвалідів, однак у кооперативі був працевлаштований 1 інвалід.

У 2004 р. норматив працевлаштування інвалідів склав теж 5 місць, фактично працював 1 інвалід.

Середньорічна заробітна плата у кооперативі складала у 2003 році 1416,2 грн., у 2004 р. – 2230,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності  інвалідів в Україні» для підприємств, установ й організацій незалежно від форм власності й господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 15 до 25 у кількості 1 робочого місця, якщо інше не передбачено законом. Керівники підприємств у випадку незабезпечення зазначених нормативів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Частиною 1 статті 20 зазначеного Закону  передбачено, що підприємства, де кількість працюючих інвалідів менше, чим установлено нормативом, щорічно сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту  інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається  в розмірі середньорічної   заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Таким чином, сума штрафних санкцій за невиконання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2003 р. - 7081,00 грн., у 2004 р. – 8920,00 грн.

В судове засідання відповідач представив платіжні документи, які підтверджують сплату Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Таврія», Советський район штрафних санкцій в сумі 8920 грн. (а.с.115,116), у зв’язку з чим суд в даної частині позовних вимог відмовляє в задоволенні позовних вимог на підставі відсутності правових обґрунтувань щодо стягнення цієї суми.

В частині стягнення штрафних санкцій в розмірі 7081,00 грн. позов задоволенню не підлягає на підставі наступного.

Згідно п.2 Порядку сплати підприємствами, установами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділення Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та витрачання цих коштів», затвердженого Постановою КМУ №1767 від 28.12.2001 р. (далі – Порядок) підприємства, на яких працює 15 і більше чоловік, реєструються у відділеннях Фонду за своїм місцезнаходженням і щороку не пізніше 1 лютого подають до зазначених відділень звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Згідно п.4 Порядку суми штрафних санкцій перераховуються підприємствами в дохід Державного бюджету. Штрафні санкції сплачуються підприємствами самостійно не пізніше 15 квітня року, що настає за звітним.

Згідно п.11 Порядку контроль за своєчасним і повним надходженням штрафних санкцій від підприємств, які не забезпечують нормативу робочих місць, здійснюють відділення Фонду. У разі несплати штрафних санкцій в установлений термін відділення Фонду вживають заходів щодо стягнення у судовому порядку.

На підставі викладеного відповідач на виконання вимог законодавства зобов’язаний був у термін до 1 лютого 2004 р. подати до відділення звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за звітний 2003 р. та самостійно в строк до 15 квітня 2004 р. перерахувати 7081,00 грн. штрафних санкцій.

Позивач посилається на те, що він дізнався про невиконання нормативу робочих місць та неперерахування 7091,00 грн. штрафних санкцій за 2003 р. лише 13.01.2005 р. (дата складання та подання звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2003 р.). Відповідно до п.11 Порядку, позивач повинен був здійснювати контроль за своєчасним та повним надходженням штрафних санкцій. Позивач відповідний контроль, передбачений п.11 Порядку, не здійснив.

Відповідач заявив в судовому засіданні про застосування строків позовної давності. Позивач звернувся з позовом до суду 01.07.2005 р.

Згідно зі ст..ст.239, 241 Господарського кодексу України застосовані до відповідача штрафні санкції є одним з видів адміністративно-господарських санкцій. Адміністративно-господарський штраф – це грошова сума, що сплачується суб’єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

Згідно ст..205 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через рік з дня порушення цим суб’єктом встановленого законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Станом на 15.04.2005 р. Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Таврія» штрафні санкції за нестворені у 2003 р. робочи місця для працевлаштування інвалідів не сплачені. Дана дата є початком перебігу терміну позовної давності. Оскільки позивач звернувся з позовом до суду про примусове стягнення означених штрафних санкцій за 2003 р. 01.07.2005 р., строки застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій за 2003 р., у зв’язку зі спливом строків позовної давності, відповідно до вимог ст..205 Господарського кодексу України, не дотримано.

Крім того, стаття 99 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає річний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи.

Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін (п.1 ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України).

Вступна та резолютивна частина постанови оголошена в судовому засіданні 25.09.2007 р.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст.94, ст.ст. 150, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

Постановив:

В задоволенні позова відмовити.

Постанова складена та підписана 01.10.2007 р.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення (у разі складання постанови у повному обсязі, відповідно до ст..160 КАСУ – з дня складення у повному обсязі).

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, постанова вступає в законну силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст..186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Цикуренко А.С.