ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

11 червня 2007 р.
№ 11/670/06(1/361-06)

Вищий  господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    Кузьменка М.В.,

судді                                        Васищака І.М.,

судді                                        Палій В.М.,

розглянувши    касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка+7"

на                    рішення господарського суду Миколаївської області від 01.02.2007р. та

постанову Одеського апеляційного господарського суду від 29.03.2007 р.

у справі          №11/670/06

за позовом     Товариства з обмеженою відповідальністю "Витязь-Херсон"

до                       Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка+7"

про                      стягнення 4 442,08 грн. заборгованості по договору б/н від 15.02.2005р.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніка+7" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на  рішення господарського суду Миколаївської області від 01.02.2007р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 29.03.2007 р. у справі №11/670/06.

Вказана скарга не може бути прийнята до розгляду і підлягає поверненню скаржникові з таких підстав.

Основні вимоги, що пред’являються до форми і змісту касаційної скарги, викладені у статті 111 Господарського процесуального кодексу  (ГПК) України.  Доповідач: Палій В.М.

Так, відповідно до ч.4 названої статті, до скарги додаються докази сплати державного мита.

Згідно ч.1. п.3 ст.1113 ГПК України касаційна скарга не приймається і повертається без розгляду якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановленому порядку і розмірі.

Відповідно до ст.6 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” державне мито, що справляється з касаційних скарг на рішення та постанови господарських судів  сплачується за місцем розгляду та оформлення документів і зараховується до державного бюджету України.

До касаційної скарги скаржником додана квитанція б/н від 3 травня 2007р. на суму 51,0 грн., яка не може бути сприйнята судом в якості належного доказу сплати державного мита у встановленому порядку, оскільки  державне мито скаржником сплачено за такими реквізитами: “отримувач" Одеський апеляційний суд, "код отримуванча" 23213460 “банк одержувача” УДКУ у Одеській області, "код банку отримувача" 828011, що в силу ч.1 п.3 ст.1113 ГПК України є підставою для повернення касаційної скарги.

Одночасно колегія суддів зазначає, що листом від 27 лютого 2006р. за вих.№07-10/52 Державне казначейство України у м.Києві повідомило  банківські реквізити для сплати державного мита до Державного бюджету, що справляються з заяв, які подаються до Вищого господарському суду України.

Так, на момент оплати скаржником державного мита, воно підлягало перерахуванню  з урахуванням наступних реквізитів:

Банк: УДК у м.Києві

МФО: 820019

отримувач –ВДК  у Печерському районі м.Києва;

розрахунковий рахунок 0007;

код економічної класифікації доходів 22090200, символ звітності банку –095.

Допущене скаржником порушення є підставою для повернення касаційної скарги.

Керуючись п. 4    статті 1113 ГПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка+7" на  рішення господарського суду Миколаївської області від 01.02.2007р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 29.03.2007 р. у справі №11/670/06  та додані до неї документи повернути.

Головуючий, суддя                                                                      М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                          І.М.Васищак

Суддя                                                                                          В.М.Палій