ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
____________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

30.08.2007  року                                                                      Справа № 16/378

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Єжової С.С.

суддів                                        Парамонової Т.Ф.

Семендяєвої І.В.

секретар

судового засідання                     Наумов Б.Є.

та за участю

представників сторін:

від позивача                              представник за довіреністю Манжос О.П.,

довіреність №б/н від 11.06.2007;

від  відповідача                              повноважний та компетентний

представник не прибув;

розглянувши

апеляційну скаргу                    Товариства з обмеженою відповідальністю

„Логрус-Кемікл”, м.Рубіжне Луганської області

на рішення

господарського суду                    Луганської області

від                                                  16.07.2007

по справі                                        №16/378 (суддя –Шеліхіна Р.М.)

за позовом                                        Товариства з обмеженою відповідальністю

„Логрус-Кемікл”, м.Рубіжне Луганської області

до  відповідача                              Товариства з обмеженою відповідальністю

„Цегляр”, м.Рубіжне Луганської області

про                                               стягнення 43282 грн. 94 коп.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Логрус-Кемікл”, м.Рубіжне  Луганської області звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Цегляр”, м.Рубіжне Луганської області про стягнення 43282 грн. 94 коп.

Рішенням господарського суду Луганської області від 16.07.2007 позов задоволено частково, стягнено з відповідача на користь позивача борг у сумі 35209 грн. 12 коп., держмито в сумі 352 грн. 09 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 96 грн. 00 коп., в решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду від 16.07.2007 Товариство з обмеженою відповідальністю „Логрус-Кемікл”, м.Рубіжне  Луганської області звернулося до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить рішення скасувати частково в частині стягнення пені у сумі 2579 грн. 23 коп., інфляційних нарахувань у сумі 4605 грн. 35 коп. та 3% річних у сумі 889 грн. 24 коп., витрати з сплати державного мита у сумі 80 грн. 74 коп.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що оскаржуване рішення в частині стягнення пені та інфляційних нарахувань не відповідає нормам діючого законодавства.

Розпорядженням першого заступника голови Луганського апеляційного господарського суду від 09.08.2007 відповідно до ст. 28 Закону України “Про судоустрій України” для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Логрус-Кемікл”, м.Рубіжне  Луганської області на рішення господарського суду Луганської області від 16.07.2007 по справі №16/378 призначена судова колегія у складі: Єжова С.С. –суддя  –головуючий, Парамонова Т.Ф. - суддя,  Семендяєва І.В.–суддя.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України в процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції (ст.99 ч.2 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач не скористався своїми правами, наданими йому ст.22 Господарського процесуального кодексу України, не направив свого представника у судове засідання, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Заслухавши представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Правовідносини сторін виникли на підставі договору №10 оренди майдану непромислового значення, який укладено сторонами 01.03.2006 та додаткової угоди №1 від 01.07.2006 до даного договору.

За умовами даного договору позивач як орендодавець зобов”язався передати, а відповідач, як Орендар, прийняти в строкове платне користування майдан непромислового значення для здійснення господарської діяльності площею 33342 кв.м.

Факт виконання даного договору в частині передачі предмета договору підтверджено актом приймання-передачі від 01.03.2006, який підписаний обома сторонами.

Строк дії договору сторонами визначений до 31.12.2006 (п.4.1 договору).

Пунктом 4.2 договору сторони встановили, що у разі продовження користування майном після закінчення строку договору при відсутності заперечень орендодавця договір вважається продовженим на невизначений строк.

Відповідач користувався орендним майном до 01.03.2007, що підтверджується актом приймання-передачі від 28.02.2007, за яким відповідач повернув позивачу предмет договору оренди.

Договором оренди №10 від 01.03.2006 встановлено, що орендна плата становить 6410 грн. 66 коп. в місяць і перераховується відповідачем самостійно шляхом перерахування на розрахунковий рахунок позивача не пізніше п”ятого числа звітного місяця.

01.07.2006 сторонами укладено додаткову угоду №1 до даного договору, якою було зменшено розмір орендної плати і визначено до оплати 4401 грн. 14 коп. з 01.07.2006.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач з 01.07.2006 по 28.02.2007 орендну плату позивачу не перерахував, борг складає 35209 грн. 12 коп.

Відповідачем факт і розмір боргу не оспорений, підтверджений матеріалами справи і господарський суд обгрунтовано дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення боргу в заявленій сумі.

Що стосується висновку господарського суду, викладеного в оскаржуваному рішенні, в частині вимог позивача про стягнення пені, судова колегія вважає, що господарський суд помилково дійшов висновку про відмову позивачу в задоволенні цих вимог, враховуючи наступне.

Правовідносини сторін регулюються нормами Цивільного та Господарського кодексів України і укладеним договором.

Розділом 9.1 договору сторони встановили відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов”язань по договору, у тому числі і  відповідальність у вигляді пені у разі прострочення виконання зобов”язання.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України зобов”язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та чинного законодавства.

Статтею 546 Цивільного кодексу України та ст.ст.199, 216 Господарського кодексу України передбачено види забезпечення виконання зобов”язання, до яких віднесена неустойка (штраф, пеня).

Пунктом 9.1 договору сторони передбачили застосування пені у якості забезпечення виконання зобов”язання за договором оренди.

Позивач в позовній заяві надав розрахунок пені за невиконання відповідачем грошових зобов”язань, який відображає всі необхідні дані, у тому числі і період нарахування пені.

Судова колегія Луганського апеляційного господарського суду вважає, що позивач обгрунтував відповідно до умов договору і чинного законодавства вимоги про стягнення пені в сумі 2579 грн. 23 коп. за період з листопада 2006 року по травень 2007 року і ці позовні вимоги підлягають задоволенню.

Той факт, що відповідач повернув орендне майно 28.02.2007 не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог про стягнення пені, оскільки пеня нарахована за невиконання грошових зобов”язань, що позивачем доведено, а відповідачем не оспорено.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги в частині незадоволення позовних вимог про стягнення інфляційних нарахувань і 3% річних, то судова колегія вважає їх необгрунтованими на підставі нижчевикладеного.

Відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України господарський суд розглядає спір за вимогами, які викладені у позовній заяві і ці вимоги позивач повинний довести.

Позивачем у позовній заяві заявлені вимоги про стягнення штрафу з урахуванням індексу інфляції та штрафу з урахуванням 3% річних.

Позивачем в обгрунтування своїх позовних вимог не надано розрахунку штрафу з урахуванням інфляції та штрафу з урахуванням 3% річних, не надано нормативного обгрунтування цих вимог.

Стаття 625 Цивільного кодексу України, на яку позивач посилається у позові в обгрунтування цих позовних вимог, передбачає відповідальність за невиконання грошових зобов”язань, а ні штрафу з урахуванням індексу інфляції і 3% річних.

За таких підстав судова колегія Луганського апеляційного господарського суду вважає, що позивачем не доведено обгрунтованість заявлених вимог про стягнення штрафу з урахуванням інфляційних та 3% річних, а вимоги про стягнення боргу з урахуванням інфляційних і 3% річних, як позивач визначає в апеляційній скарзі, ним в позовній заяві не були заявлені.

На підставі викладеного, судова колегія Луганського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що рішення господарського суду Луганської області від 16.07.2007 по справі №16/378 підлягає зміні.

У судовому засіданні за згодою представника позивача оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги відносяться на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 85, 99, 101, п.4 ст.103, п.3 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Логрус-Кемікл”, м.Рубіжне  Луганської області на рішення господарського суду Луганської області від 16.07.2007 по справі №16/378 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Луганської області від 16.07.2007 по справі №16/378 змінити.

3. Пункт 2 резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Цегляр”, м.Рубіжне Луганської області, площа Хіміків,2, ід. код 13389169 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю „Логрус-Кемікл”, м.Рубіжне  Луганської області, вул.Леніна,3, ід. код 31767686 борг у сумі 35209 грн. 12 коп., пеню у сумі 2579 грн. 23 коп., витрати на державне мито в сумі 377 грн. 88 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 103 грн. 02 коп.

4. В решті рішення господарського суду Луганської області від 16.07.2007 по справі №16/378 залишити без змін.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Логрус-Кемікл”, м.Рубіжне  Луганської області, вул.Леніна,3, ід. код 31767686 в доход державного бюджету України недоплачене державне мито за апеляційне оскарження рішення господарського суду Луганської області від 16.07.2007 в сумі 10 грн. 22 коп.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Цегляр”, м.Рубіжне Луганської області, площа Хіміків,2, ід. код 13389169 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю „Логрус-Кемікл”, м.Рубіжне  Луганської області, вул.Леніна,3, ід. код 31767686 державне мито за апеляційним провадженням в сумі 16 грн. 30 коп.

7. Доручити господарському суду Луганської області видати відповідні накази.

Відповідно ч. 3, ч. 5 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                   С.С. Єжова

Суддя                                                                      Т.Ф. Парамонова

Суддя                                                                      І.В. Семендяєва

Провідний спеціаліст                                                  С.І. Заєць