СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.07                                                                                 Справа № 15/401пд(18/596пд).

Суддя  Пономаренко Є.Ю., розглянувши матеріали справи за позовом

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Луганській області, м. Луганськ

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю виробничого підприємства «Карат», м. Брянка

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Лугтехснаб», м. Олександрівськ

3. АКБ «Укрсоцбанк»в особі Луганської обласної філії,                                                                            м. Луганськ

про розірвання договору купівлі-продажу та повернення об’єкту до державної власності

За участю представників сторін:

від позивача –Маркєлов О.Ю., начальник юридичного відділу по довіреності № 69 від 10.05.07.;

від 1-го відповідача –Клименко М.А. - ліквідатор, ліцензія № 081182 від 08.08.06.;

від 2-го відповідача –не прибув;

від 3-го відповідача - Чупахіна О.І., довіреність № 4078 від 18.12.06.

До початку слухання справи по суті не заявлено вимогу про фіксування  судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв’язку з чим відповідно до ст. ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України таке фіксування судом не здійснювалося.

Суть спору: позивачем заявлено вимоги про:

- розірвання договору купівлі-продажу державного майна від 30.04.2002р. (реєстровий № 611), який укладено між сторонами за позовом;

- спонукання відповідача повернути приватизоване (куплене) майно.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням першим відповідачем (покупцем по договору від 30.04.2002р.) зобов’язань  щодо укладення договорів на теплопостачання та утримання прилеглої території.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Перший відповідач проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві на позовну заяву № 334 від 21.09.2007 року. Також, відповідач заявив про застосування строку позовної давності.

Другий відповідач відзив на позовну заяву та інші витребувані судом документи не представив, участь свого представника у судовому засіданні не забезпечив, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Третій відповідач –АКБ «Укрсоцбанк»в особі Луганської обласної філії проти позову заперечує та вважає, що позов не підлягає задоволенню з причин викладених у листі від 27.07.2007р. та відзиві на позовну заяву № 02-13/85-73 від 17.09.2007 року. Також, заявлено про застосування строку позовної давності.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 15.02.2007р. при первісному розгляді даної справи позов було задоволено.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.06.2007р. у даній справі зазначене рішення місцевого господарського суду скасовано, а справу передано на новий розгляд.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд встановив наступне.

Між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Луганській області –позивачем у справі та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничого підприємства «Карат»30.04.2002р. укладено договір купівлі-продажу державного майна –групи інвентарних об’єктів.

Згідно даного договору купівлі-продажу державного майна –групи інвентарних об’єктів позивач передав за плату (продав) першому відповідачу державне майно –групу інвентарних об’єктів, що розташовані за адресою: м. Брянка Луганської області, вул. Жуковського, 1-а, зокрема:

-          будівлю людського прийому з підвалом і компресорною, площею 705,9 м2 (літера “Е”);

-          будівлю опрокидного підйому з підвалом, площею 636,0 м2 (літера “Д”);

-          будівлю мехцеху, площею 836,8 м2 (літера “Б-1”);

-          будівлю головної вентиляційної установки, площею 362,9 м2 (літера “В”);

-          будівлю клітинного ствола, площею 1042,2 м2 (літера “Г”);

-          будівлю адміністративного побутового комбінату з прибудовами, площею 5723,5 м2 (літера “А-2”);

-          будівлю скіпового підйому з підвалом, площею 766,3 м2 (літера “И”);

-          будівлю підстанції, площею 228,1 м2 (літера “К-1”);

-          будівлю прохідної СВГК, площею 155,0 м2 (літера “Л-1”);

-          будівлю нарядної вантажу, площею 30,2 м2 (літера “М-1”);

-          надшахтну будівлю скіпового ствола, площею 1140,7 м2 (літера “Н-3”);

-          будівлю вантажних бункерів, площею 887,2 м2 (літера “О”);

-          обладнання та механізми загальною кількістю 56 одиниць,

що підтверджується актом передачі державного майна –групи інвентарних об’єктів від 30.04.2002.

Покупцем (першим відповідачем у справі) сплачено ціну об’єкта згідно укладеного договору (1360333грн.) у повному обсязі, що підтверджується Актом поточної перевірки виконання умов договору купівлі –продажу державного майна - групи інвентарних об’єктів від 12.12.2006року (а.с.8).

Підставами позову визначено невиконання першим відповідачем (покупцем по договору від 30.04.2002р.) зобов’язань  щодо укладення договорів на теплопостачання та утримання прилеглої території (п. 5. договору).

Договором купівлі-продажу від 30.04.2002р. не визначено строку виконання вказаного обов’язку.

На момент звернення з позовом до суду перший відповідач уже не був власником майна, оскільки відчужив його за договором купівлі-продажу від 28.11.2006року на користь ТОВ “Лугтехснаб” та відповідно до іпотечного договору від 24.01.2007 №165 іпотекодержателем спірного майна став АКБ “Укрсоцбанк”. Наявність вказаних обставин підтверджено у постанові Вищого господарського суду України від 06.06.2007р. у даній справі.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 зазначеної статті договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно договору купівлі-продажу державного майна –групи інвентарних об’єктів 30.04.2002р., про розірвання якого заявлено позовну вимогу, позивач передав за плату (продав) першому відповідачу державне майно –групу інвентарних об’єктів, що розташовані за адресою: м. Брянка Луганської області, вул. Жуковського, 1-а.

Покупцем (першим відповідачем у справі) сплачено ціну об’єкта згідно укладеного договору (1360333грн.) у повному обсязі.

Підтвердивши наявність вказаних обставин при касаційному перегляді даної справи Вищий господарський суд України в постанові від 06.06.2007р. зазначив наступне: «Законодавцем не передбачено можливості розірвання чи зміни уже виконаного договору, оскільки договір, як і засноване на ньому зобов’язання припиняються внаслідок належного виконання. Тому, не можна розірвати або змінити те, що на момент зміни або розірвання вже не існує.»(а.с. 104).

При цьому слід зазначити, що питання укладення договорів на теплопостачання та утримання прилеглої території (п. 5. договору) не є істотною умовою даного договору купівлі-продажу.

Так, невиконання зазначених умов не можуть вважатися істотним порушенням договору купівлі-продажу та відповідно підставою його розірвання.

Крім того, слід зазначити наступне.

Підставами позову визначено невиконанням покупцем положень п. 5 договору від 30.04.2002р. щодо укладення договорів на теплопостачання та утримання прилеглої території.

Договором купівлі-продажу від 30.04.2002р. (п.5) не визначено строку виконання вказаного обов’язку.

Згідно ч.  2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Представник позивача, в поясненні наданому до справи 19.10.2007р., обґрунтовано вказує на необхідність застосування у даному випадку положень ч.  2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Проте, позивачем при подачі позову не враховано те, що на день звернення з позовом не наступив строк виконання зобов’язання.

Вимога про виконання спірного зобов’язання за п. 5 договору відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України була вміщена позивачем в акті поточної перевірки виконання умов договору купівлі –продажу державного майна - групи інвентарних об’єктів від 12.12.2006року (а.с.8).

Позовна заява була подана до суду вже 14.12.2006р., тобто через 2 дні після пред’явлення вимоги. Так, на день пред’явлення позову строк виконання спірного зобов’язання не наступив.

Виходячи з положень ст. 1 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду мають право звертатися за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Також, відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України особа має право на звернення до суду  у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Так, право звернення до суду з позовом про розірвання договору виникає після порушення прав та охоронюваних законом інтересів, тобто у даному випадку після настання строку виконання зобов’язання. Питання обґрунтованості позову вирішується станом на день пред’явлення позову.

Оскільки на день пред’явлення позову до суду 14.12.2006р. строк виконання спірного зобов’язання ще не наступив, то позивач необґрунтовано заявив позов про  розірвання договору та повернення майна посилаючись на невиконання такого зобов’язання контрагентом.

При цьому, також слід зазначити, що на момент звернення з позовом до суду перший відповідач уже не був власником майна, оскільки відчужив його за договором купівлі-продажу від 28.11.2006року на користь ТОВ “Лугтехснаб”, що підтверджено у постанові Вищого господарського суду України від 06.06.2007р. у даній справі.

Крім того, в постанові Вищого господарського суду України від 06.06.2007р. у даній справі вказується на те, що законодавцем визначено певну процедуру розірвання договорів.

Відповідно до частин 2, 3, 4 статті 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результат її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Даний порядок додержано позивачем не було.

Крім того, щодо позовних вимог, з урахуванням подальшого відчуження першим відповідачем спірного майна та передачі його в іпотеку другим відповідачем,  відносно витребування майна, слід зазначити наступне.

Відносно першого відповідача такі вимоги на даний час не можуть бути задоволені оскільки він вже не є власником даного майна внаслідок його відчуження.

Щодо другого та третього відповідачів такі вимоги на даний час теж не можуть бути задоволені, оскільки на день прийняття цього рішення не встановлено неправомірність відчуження спірного майна першим відповідачем на користь  другого відповідача та не встановлено неправомірність укладення іпотечного договору між другим та третім відповідачами.

Питання законності відчуження майна першим відповідачем  та  укладення іпотечного договору між другим та третім відповідачами вирішується судом у справах про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного майна від 28.11.2006 між відповідачем та ТОВ “Лугтехснаб” (справа № 2/228пд) та про визнання недійсним іпотечного договору від 24.01.2007 (справа № 6/301).

На даний час справа № 2/228пд та справа № 6/301 зупинені до вирішення спору у даній справі №15/401пд (18/596пд). Тому, при вирішенні даного спору у справі №15/401пд (18/596пд) суд позбавлений можливості одержати рішення у справах № 2/228пд та № 6/301 з встановленням відповідних фактів.

Таким чином, при вирішенні спору у даній справі, відсутні фактичні обставини та нормативно визначені підстави розірвання договору та повернення майна, і відповідно у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні за згодою представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 44, 47, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення підписано 24.10.2007р.

Суддя

Є.Ю. Пономаренко