СУД
ПОСТАНОВА

22.10.07р.

Справа № А9/159-07

За позовом  Державної податкової адміністрації у
Дніпропетровській області,
м.Дніпропетровськ

до   Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
м.Дніпропетровськ

третя особа: Управління з питань
державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-

підприємців
Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

про
скасування державної реєстрації

Суддя  Подобед І.М.

Представники сторін:

Від позивача - Петерс В.І. - головний державний податковий
інспектор,довіреність

№5051/10/10-029 від 27.02.07р.

Від відповідача - ОСОБА_1. -
підприємець

Від третьої особи - представник не
з'явився

СУТЬ
СПОРУ:

Державна податкова інспекція у
Дніпропетровській області звернулась у серпні 2007 року із позовом до фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1, в якому просить господарський суд припинити
підприємницьку діяльність цієї фізичної особи. Обґрунтовує позовні вимоги тим,
що ОСОБА_1. в порушення ст. 42 Господарського кодексу України, не мала наміру
займатися підприємницькою діяльністю, що є підставою для припинення
підприємницької діяльності, згідно ст. 46 Закону України „Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців”.

Заявою від 06.09.07р. позивач
уточнив позовні вимоги і просить суд:

1) визнати недійсним запис №
НОМЕР_3 про проведення державної реєстрації від 19.10.06р., згідно якого
зареєстрована фізична особа-підприємець ОСОБА_1. (іпн. НОМЕР_2);

2) визнати недійсним свідоцтво
платника податку на додану вартість № НОМЕР_1від 24.10.06 з моменту його
видачі;

3) припинити підприємницьку
діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1. (іпн. НОМЕР_2);

4) визнати недійсними всі первині
бухгалтерські документи та податкові декларації, підписані від імені фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1. (іпн. НОМЕР_2), а саме: з 19.10.06р.

Відповідач -ОСОБА_1. визнає позовні
вимоги та уточнення до них у повному обсязі. Пояснила, що ніяких дій як суб'єкт
підприємницької діяльності ні проводила, підприємницькою діяльністю не
займалась.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши представників сторін, дослідивши надані докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Виконкому
Дніпропетровської міської ради 19.10.2006р. зареєстрована фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (код НОМЕР_2), запис про державну реєстрацію НОМЕР_3.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(надалі -Відповідач) знаходиться на обліку у Державній податковій інспекції у
Бабушкінському районі м.Дніпропетровська та за даними останньої є платником
податку на додану вартість, свідоцтво №НОМЕР_1від 24.10.2006р.

Як вбачається із пояснень ОСОБА_1що
були надані начальнику УПМ ДПА в Дніпропетровській області 07.03.2007р., її
мати надала особисті документи своєї дочки (паспорт і довідку про
ідентифікаційний код) знайомому за ім'ям ОСОБА_2, за що отримала від нього
гроші, а в подальшому ОСОБА_1. за домовленістю із ОСОБА_2ом поїхала до
податкової інспекції Бабушкінського району, де підписувала якісь документи, і
до нотаріуса, де оформила довіреність на особу, прізвище якої не пам'ятає. В
подальшому будь-якої підприємницької діяльності особисто не вела, податкові
декларації не підписувала та в податкову інспекцію не здавала, на виготовлення
печатки довіреність нікому не надавала.

Під час судового розгляду ОСОБА_1.
визнала позов повністю та підтвердила обставини, за яких була здійснена
державна реєстрації її як підприємця. Вказувала на відсутність у неї оригіналу
свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи та наміру на фактичне здійснення підприємницької діяльності як під час
реєстрації, так і на теперішній час.

Позивачем були надані до матеріалів
справи засвідчені Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська копії наступних документів:
декларації про доходи ОСОБА_1. (Форми №1 -Додаток №1 до Інструкції про
прибутковий податок з громадян), одержані з 1 січня по 31.грудня 2006 року,
податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2006 року,
податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2006 року,
податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2006 року,
податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2007 року. Ці
документи, як підтвердила ОСОБА_1., підписані іншою особою.

Також Позивачем надані до матеріалів
справи засвідчені Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська копії свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану
вартість НОМЕР_1, виданого 24.10.2006р. на ім'я ОСОБА_1та реєстраційної заяви
платника податку на додану вартість на ім'я ОСОБА_1. від 20.10.2006р., які
мають підпис, східний із підписом ОСОБА_1. у її паспорті громадянина України
серії НОМЕР_4.

Копії довіреності, яка була видана ОСОБА_1іншій
особі під час державної реєстрації своєї підприємницької діяльності, та
відомостей про нотаріуса, який оформляв зазначену довіреність, сторонами на час
розгляду справи суду не надано.

З урахуванням встановлених обставин
позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 42 Господарського кодексу
України, підприємство - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями)
з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Статтею 9 Закону України “Про
систему оподаткування” встановлено, що платники податків і зборів зобов'язані
вести бухгалтерський облік, складати звітність про фінансово-господарську
діяльність і забезпечувати її зберігання у терміни, встановлені законами;
подавати до державних податкових органів та інших державних органів відповідно
до законів декларації, бухгалтерську звітність та інші документи і відомості,
пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов'язкових платежів).

Згідно п. 9.3 ст. 9 Закону України
“Про податок на додану вартість”, особи, які підпадають під визначення пункту
2.3 статті 2 цього Закону,  зобов'язані
зареєструватися як  платник  податку
у податковому  органі  за  їх
місцезнаходженням (місцем проживання). Форма заяви про реєстрацію  визначається
у  порядку,  визначеному центральним  податковим органом.  Дані з реєстру платників податку
підлягають  оприлюдненню  в
порядку,   визначеному   центральним податковим органом.

Відповідно до частин 3 і 4 ст.
7.2.3 Закону України “Про податок на додану вартість”, податкова накладна   є
звітним   податковим   документом
і одночасно розрахунковим документом.      Податкова накладна  виписується
на  кожну повну або часткову
поставку товарів  (робіт,  послуг).
У  разі  коли
частка  товару (робіт,   послуг)
не  містить  відокремленої
вартості,  перелік (номенклатура)
частково поставлених товарів зазначається в додатку до  податкової
накладної  у  порядку,
встановленому  центральним
органом  державної  податкової
служби  України, та враховується у
визначенні загальних податкових зобов'язань.

Як вбачається із встановлених
обставин, протягом періоду діяльності з жовтня 2006 року по лютий 2007 року
Відповідач не підписував жодної податкової декларації, документи про її статус
суб'єкта підприємницької діяльності та платника податків увесь час перебували в
іншої особи.

Отже, в порушення ст. 42
Господарського кодексу України, фізична особа ОСОБА_1. хоча і вчинила низку дій
щодо державної реєстрації себе як суб'єкта підприємницької діяльності, але не
мала наміру самостійно та з власної ініціативи (особисто) здійснювати
підприємницьку діяльність у встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу
України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності
правочину, у відповідності до яких, зокрема: зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам
суспільства (ч.1 ст. 203); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст. 203) та правочин має бути спрямований
на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст. 203).

Відповідно до ст.51 Господарського
кодексу України припинення підприємницької діяльності може бути здійснення на
підставі рішення суду у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч.1 ст. 59
Господарського кодексу України, припинення діяльності суб'єкта господарювання
здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу,
перетворення) або ліквідації -за рішенням власника (власників) чи уповноважених
ним органів, за рішенням інших осіб -засновників суб'єкта господарювання чи їх
правонаступників, а у випадках, передбачених цим Кодексом, - за рішенням суду.

Частиною 6 ст. 59 Господарського
кодексу України, встановлено, що суб'єкт господарювання ліквідується  у разі скасування його державної реєстрації у
випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 46 Закону України
“Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців”
встановлено, що держана реєстрація припинення підприємницької діяльності  фізичної особи -підприємця проводиться,
зокрема, у разі постановлення судового рішення про припинення підприємницької
діяльності  фізичної особи -підприємця.

Згідно до ч. 2 ст. 46 Закону
України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців”
передбачено, що підставою для постановлення судового рішення про припинення
підприємницької діяльності  фізичної
особи -підприємця є, зокрема,
провадження нею підприємницької діяльності, що заборонена законом.

Згідно до п. 17 ст. 11 Закону України
„Про державну податкову службу в Україні” (із змінами і доповненнями) органи
державної податкової служби в установленому законом порядку мають право
звертатися в передбачених законом випадках до судових органів із заявою
(позовною заявою) про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької
діяльності.

На підставі викладеного, з
урахуванням встановлених обставин, із яких видно, що волевиявлення Відповідача
щодо здійснення ним підприємницької діяльності не було вільним і не відповідало
його внутрішній волі, внаслідок чого Відповідач порушив встановлені законом
вимоги щодо самостійного та із власної ініціативи (особистого) здійснення
підприємницької діяльності та звітування до органів державної податкової служби
про результати здійснення своєї підприємницької діяльності, а надані на розгляд
суду декларація про доходи та податкові декларації, що були здані до державної
податкової інспекції, у дійсності складені та підписані від імені Відповідача
невстановленою особою, позовні вимоги Позивача про припинення такої
підприємницької діяльності Відповідача та про визнання недійсними з моменту їх
видачі вищезазначених свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької
діяльності, свідоцтва платника податку на додану вартість, декларації про
доходи та податкових декларацій -є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

В решті вимог Позивача про визнання
недійсними всіх первинних бухгалтерських документів та договорів, що не були
надані на розгляд суду, відмовити за відсутністю предмету спору.

Судові витрати у справі, сплату яких
Позивач не здійснював, з Відповідача не стягуються, відповідно до ч. 2 ст. 94
Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 5, 7-12, 19,
69-71, 87, 104, 163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Припинити підприємницьку діяльність
суб'єкта підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 (АДРЕСА_1).

Визнати недійсним Свідоцтво про
державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер
фізичної особи -платника податків та інших обов'язкових платежів НОМЕР_2),
видане державним реєстратором Виконавчого комітету Дніпропетровської міської
ради 19.10.2006р. номер запису про державну реєстрацію НОМЕР_3, з моменту його
видачі.

Визнати недійсним запис за номером
НОМЕР_3 про проведення державної реєстрації фізичної особи -підприємця  ОСОБА_1, вчинений державним реєстратором
Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради 19.10.2006р. - з моменту
його вчинення.

Визнати недійсним Свідоцтво про
реєстрацію платника податку на додану вартість НОМЕР_1, виданого 24.10.2006р.
Державною податковою адміністрацією України на ім'я ОСОБА_1, з моменту його
видачі.

Визнати недійсною Декларацію про
доходи, одержані з 1 січня по 31 грудня 2006 року або за інший період звітного
року (Форми №1 -Додаток №1 до Інструкції про прибутковий податок з громадян)
фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 з моменту її складення -30.01.2007р.

Визнати недійсною податкову
декларацію фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1 з податку на додану вартість за жовтень 2006 року з моменту її
складення - 20.11.2006р.

Визнати недійсною податкову
декларацію фізичної особи -підприємця  ОСОБА_1
з податку на додану вартість за листопад 2006 року з моменту її складення
-20.12.2006р.

Визнати недійсною податкову
декларацію фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1 з податку на додану вартість за грудень 2006 року з моменту її
складення -19.01.2007р.

Визнати недійсною податкову
декларацію фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1 з податку на додану вартість за січень 2007 року з моменту її
складення -20.02.2007р.

В решті позовних вимог відмовити.

Копію постанови направити
Управлінню з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців для внесення державним реєстратором відповідного запису до
Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Постанова набуває законної сили з
19.11.07р., до настання якої може бути оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Суддя

І.М. Подобед

Повний текст постанови підписано
-08.11.07р.