ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.10.07 р.                                                                               Справа № 40/209

Суддя господарського суду Донецької області Підченко Ю.О.

При секретарі судового засідання Ротар Н.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом приватного підприємства „СК-Кула” м.Армянськ

до відповідача приватного підприємства „Баядера” м.Горлівка

про стягнення 56000 грн. 00 коп.

за участю:

представників сторін:

від позивача  Кудря Є.С. - юрисконсульт

від відповідача Шевченко О.В. - юрисконсульт

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

З урахуванням складності справи та витребування важливих доказів, про існування яких  суд дізнався вже під час процесу, строк вирішення спору було продовжено за приписами частини четвертої ст. 69 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлені вимоги про стягнення вартості неповернутих холодильників в розмірі 32500 грн. 00 коп. та штрафу в сумі 20200 грн. 00 коп. за їх несвоєчасне повернення згідно договору оренди обладнання № 14-303 від 30.04.04р. та гарантійного листа № 1220/23 від 20.05.04р.

Відповідач спочатку визнав позов частково у частині не повернення 8 холодильників на загальну суму 20000 грн., мотивуючи це тим, що:

-          акт прийому-передачі 5 холодильників відсутній, а  гарантійний лист не є доказом прийому  фірмового обладнанняё оскільки це тільки згода на зберігання, тому відповідачем не повернуто тільки 8 холодильників;

-          проти нарахованого позивачем  штрафу за несвоєчасне повернення холодильного обладнання  заперечує;

-           в той же час в наступному  засіданні по даній справі, повідомив суд про заперечення проти нього, доводячи те, що сторони не досягли згоди відносно його суттєвих умов договору, зокрема,  до його предмету.

З’ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію  відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи представників сторін, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 30.04.04р. між приватним підприємством „СК-Кула” м.Армянськ та приватним підприємством „Баядера” м.Горлівка був укладений договір № 14-303.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору позивач передає а відповідач приймає в оренду, для охолодження та збереження продукції позивача фірмове обладнання загальною кількістю 114 шт. та загальною вартістю 285000 грн. Обладнання передається в оренду партіями згідно замовлень позивача по акту прийому-передачі, який є невід’ємною частиною договору.

На виконання умов договору позивач згідно акту прийому-передачі від 30.04.04р. передав відповідачу фірмові холодильники у кількості 114 штук, загальною вартістю 285000 грн.

Крім того, згідно гарантійного листа № 1220/23 від 20.05.04р. відповідач прийняв від позивача на зберігання 5 фірмових холодильників, але акт прийома-передачі цих холодильників відсутній.

Відповідно до п. 1.4 договору вартість обладнання відшкодовується відповідачем у разі псування, втрати, знищення прийнятого у користування обладнання або відмови відповідача повернути обладнання позивачу у випадках, передбачених договором та діючим законодавством України.

До наступного часу за договором на підприємстві відповідача значиться 13 холодильників, з яких 8 було передано за договором оренди від 30.04.04р.за №14-303 та 5 згідно гарантійного листа від 20.05.04р. за № 1220/23, на загальну суму 32500 грн., вартість яких позивач  намагається стягнути.

До прийняття рішення по справі позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, в результаті чого він намагається стягнути з відповідача вартість 8 неповернутих холодильників в сумі 20000 грн. та штраф в сумі 36000 грн. за несвоєчасне їх повернення.

Щодо позову про стягнення орендної плати в розмірі 811 грн. 32 коп., то безпосередньо у судовому засіданні позивач зменшив позовні вимоги на цю суму, оскільки вони не були предметом раніше поданої позовної заяви. Так як зменшення розміру позовних вимог не суперечить законодавству, воно прийнято судом. Тому у задоволенні вимог про стягнення  орендної плати в сумі 811 грн.32 коп. слід відмовити.

Згідно п. 4.1 договору, у випадку відстрочення повернення позивачу обладнання відповідач сплачує на користь позивача штраф у розмірі 1% від вартості  обладнання за кожен прострочений день повернення.

Оскільки мало місце несвоєчасне повернення обладнання, позивачем заявлені вимоги, щодо стягнення з відповідача штрафу на загальну суму 36000 грн. за період з 29.01.07р. до 29.07.07р.

Надавши правову кваліфікацію правовідносинам сторін суд дійшов до висновку про наступне.

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначаються Господарським кодексом України, а майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Частина 2 ст. 9 ЦК України вказує на те, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів відповідно до п. 7 ст. 179 ГК України.

Пункт 1 ст. 759 ЦК України як загальна норма права визначає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов’язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Стаття 283 ГК України як спеціальна норма передбачає, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ст. 626 ЦК України договір є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

У відповідності до вимог частини першої ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Таким чином, для того, щоб договір вважався укладеним, необхідно:

-          дотримання сторонами відповідної форми договору;

-          досягнення між сторонами договору угоди за всіма істотними умовами.

Під істотними умовами договору за Цивільним кодексом України слід розуміти:

-          умови відносно предмету договору;

-          умови відносно строку дії договору;

-          умови, які визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду;

-          умови, по відношенню до яких за заявою хоча б однієї із сторін в обов’язковому порядку повинна бути досягнута згода.

Сторонами у справі є суб’єкти господарювання у розумінні статті 55 ГК України.

Згідно з частиною другою ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. А тому, господарський договір вважатиметься укладеним, якщо:

-          сторонами дотриманий порядок укладення господарського договору, передбачений законом;

-          дотримана форма господарського договору, передбачена законом;

-          була досягнута згода за всіма істотними умовами.

Порядок укладення господарських договорів викладений в частині першій ст. 181 ГК України. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Істотними умовами господарського договору, відповідно до частин 2, 3 ст. 180 ГК України, є:

-          умови про предмет договору;

-           про ціну договору;

-          строк на який його було укладено;

-          умови, визнані істотними по закону або необхідними для договорів даного виду;

-          умови, по відношенню до яких за вимогами однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Таким чином за законом предмет договору повинен бути викладено чітко та містити індивідуально-визначені ознаки: найменування (номенклатуру, асортимент), кількість продукції, а також вимоги до якості продукції або товару.

Пунктом 5.1 договору зазначено, що він діє з моменту його укладення на весь період реалізації відповідачем продукції, який підтверджується загальним договором між сторонами на постачання продукції позивачем в обумовлених обсягах.

Частиною першою ст.267 ГК України передбачено, що у випадку коли в договорі не вказано строк його дії, то він вважається укладеним на один рік.

На час слухання справи сторонами не надано загального договору про постачання певної продукції.

Крім того, договір не передбачає чіткого найменування наданого у оренду обладнання (невідомо якої марки та типу було передано фірмове обладнання).

Це підтверджено наступними доказами у справі. Так, в акті прийому-передачі, який є невід’ємною частиною договору, містить посилання на фірмові холодильники, однак їх індивідуальні  ознаки відсутні. Із наданих позивачем доказів у справі неможливо відокремити чим фірмове обладнання або інше обладнання (холодильне) відрізняється від собі подібних.

Ствердження позивача про те, що акт про повернення відповідачем орендного обладнання від 29.01.07р. складено на підтвердження договірних відносин,  не приймається судом до уваги, оскільки  містить посилання на інший договір №303 від 30.04.04р, який  у матеріалах справи відсутній.

Якщо припустити, що згідно п.5.1 договору оренди, факт реалізації продукції закінчився, то виникають сумніви відносно того, яке орендоване обладнання( фірмове, холодильне тощо) відбулося саме за договором оренди  від 30.04.04р. за №14-303.

Таким чином, позивач не довів того, яке саме фірмове обладнання було передано у користування відповідачу згідно договору оренди від 30.04.07р. за № 303.

За такими обставинами суд вважає за необхідне визнати договір оренди від 30.04.04р. за № 14-303 неукладеним, оскільки сторони не досягли його суттєвих умов відносно предмету договору.

Слід звернути увагу на те, що факт знаходження холодильного обладнання у сторін, у тому числі його передача або повернення, не підтверджено будь-якими  даними інвентаризації, проведення якої здійснюється на підставі Інструкції по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 11.08.94р. за №69.

Таких доказів в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень сторонами на час слухання справи суду не надано.

За такими обставинами у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача вартості 8 холодильників в сумі 20000 грн. слід відмовити.

Оскільки судом визнано, що договір оренди № 14-303 від 30.04.04р. є неукладеним, то він тягне за собою певні правові наслідки, зокрема:

-            сторони договору будуть позбавленні можливості взаємного спонукання до виконання умов договору;

-            неукладений договір не може бути доповнений, змінений або розірваний;

-            позбавлення потерпілої сторони можливості вимагати від винової сторони стягнення грошової заборгованості, повернення втраченого майна та ін. на підставі норм права, які регулюють договірні відносини, оскільки договірних відношень не існує;

-            потерпіла сторона позбавляється можливості стягнення встановлених договором штрафу, пені, процентів та ін. у зв’язку з відсутністю порушення зобов’язань;

-  не існує можливості вимагання відшкодування збитків,  пов’язаних з невиконанням та неналежним виконанням договору.

Коли за договором не існує основного зобов’язання, то втрачають свою правову підставу і додаткові вимоги до основного зобов’язання. За такими обставинами позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 36000 грн. за несвоєчасне повернення обладнання також є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Слід підкреслити, що поняття зазначене сторонами у пункті 4.1 договору – “ у зв’язку з відстроченням повернення”, а саме відстрочення виконання,  різниться за правовою основою від такого поняття, як “прострочення виконання”, яке визначає відповідальність за невиконання певної дії за договором.

Витрати по держмиту та забезпечення судового процесу покладаються на позивача згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України.

Висновки бухгалтерів надані до матеріалів справи оцінюються судом з урахуванням всіх обставин справи та їх сукупності справі відповідно до вимог ст.ст.  34, 43 ГПК України.

У зв’язку з тим, що у судовому засіданні за згодою сторін було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення згідно частини третьої ст. 85 ГПК України, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого згідно статті 84 ГПК України.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. ч.2 ст.9, 626, 638, п. 1 ст.759 ЦК України, ст. ст. 55, 179, 180, 181, 267, 283 ГК України, ст. ст. 42, 43, 22, 43, 44, 49, 69, 82, 84, частиною третьою ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У позові відмовити повністю.

2. Витрати по держмиту та по судовому процесу покладаються на позивача.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                         Підченко Ю.О.

Дата підписання рішення, оформленого у відповідності зі ст. 84 ГПК України: 22.10.07р.