ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2007 р.  14:30              Справа № АС-42/282-07 (н.р. АС-42/356-05)

вх. № 7307/1-42 (н.р. 10441/1-42)

Суддя господарського суду Харківської області Яризько В.О.

за участю секретаря судового засідання Булавінова Ю.В.

представників сторін :

позивача - Гронь М.А. (дов.)

відповідача - Симонов А.А. (дов.)

по справі за позовом  ПГО "Гуманітарно-технічний інститут", м. Харків

до  ДПІ у Ленінському районі м. Харкова

про визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач - підприємство громадської організації „Гуманітарно - технічний інститут”, звернувся до суду з позовом про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення ДПІ у Ленінському районі м. Харкова № /0 від 20.12.2004р., як такого, що не відповідає  вимогам закону. Крім того,  позивач прохає  стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідач проти позову заперечує повністю, свої заперечення виклав у відзиві на позов.

Справа судами розглядалась неодноразово, останньою ухвалою ВАСУ від 11.04.07р. попередні судові рішення, якими позовні вимоги були задоволені, скасовані та справа направлена на новий розгляд до суду 1-ї інстанції з вказівкою про усунення виявлених недоліків під час нового розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, податковим повідомленням –рішенням ДПІ у Ленінському районі м. Харкова від 20.12.2004р. № /0 на підставі акту перевірки № 617/23-104 від 20.12.2004р. “Про результати документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства підприємства громадської організації „Гуманітарно-технічний інститут” за період з 01.07.2001р. по 30.06.2004р.” позивачу визначена сума податкового зобов’язання по податку на  додану вартість у сумі 1017373,29 грн., з них:

-основний платіж –508686,67 грн.,

-штрафні (фінансові) санкції –586686,62 грн.

Відповідач зазначає, що підставою для такого нарахування  в перевіряємому періоді став виявлений факт здійснення послуги по наданню вищої освіти по деяким спеціальностям без отримання відповідної ліцензії, що суперечить п. 1 ст. 28 Закону України "Про вищу освіту" від 17.01.2002 р.

В акті перевірки зазначено, що підприємство громадської організації "Гуманітарно-технічний інститут" має ліцензію Міністерства освіти і науки України від 26.12.2002 року серії АА № 428557 по наданню освітніх послуг, пов'язаних з одержанням вищої освіти за спеціальностями: прикладна лінгвістика (6.030500) з ліцензованим обсягом 30 осіб на денну форму навчання, терміном дії до 01.07.2003 року, з продовження терміну дії до 01.07.2004 року (лист Управління ліцензування і акредитації Міністерства освіти і науки України від 04.04.2003 р. вих .№ 6/1-135); правознавство (5.060101) з ліцензованим обсягом 75 осіб на денну та 75 осіб на заочну форму навчання, терміном дії до 01.07.2007 року. Фактично ПГО "ГТІ" надає послуги з освіти по 5 спеціальностям: - прикладна лінгвістика; правознавство; економіка; психологія; юриспруденція, із яких по 3 спеціальностям ліцензії Міністерства освіти України не надані та навчання проводиться за російською програмою з видачею диплома Російської Федерації. Крім цього ПГО "ГТІ" проводить підготовчі курси - університетський курс школяра, по яким також не представлено спеціальної ліцензії (дозволу).

В перевіреному періоді ПГО „Гуманітарно-технічний інститут” здійснювало навчання, прийом на навчання, випуск студентів за спеціальностями державного освітнього стандарту Російської Федерації з видачею диплому зразка Російської Федерації.

В акті перевірки вказано, що ліцензії Міністерства освіти та науки України на право надання освітніх послуг за напрямками: економіка; психологія; юриспруденція до перевірки не надані, та згідно пояснення ректора ПГО "Гуманітарно-технічний інститут” станом на 06.12.2004 року на ПГО "Гуманітарно-технічний інститут” відсутні.

За надання послуг з освіти за спеціальностями державного освітнього стандарту Російської Федерації ПГО „Гуманітарно-технічний інститут” отримувало плату за навчання, яку в Деклараціях з податку на додану вартість відносило до пільгового обороту на підставі пп. 5.1.3 п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про податок на додану вартість".

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки, на підставі якого винесено оскаржене податкове повідомлення-рішення, не відповідають положенням чинного законодавства України, оскільки освітні послуги, які надавало підприємство позивача за державними стандартами Російської Федерації з видачею документів про освіту зразку Російської Федерації не підлягали ліцензуванню тому, що, по-перше, такі освітні послуги не можуть та й не повинні відповідати державним стандартам освіти України, по-друге, такі послуги не можна віднести ні до одного з виду освітніх послуг, вказаних у переліку освітніх послуг, наведеному у "Порядку ліцензування освітніх послуг" (який є вичерпним), оскільки послуги надавалися особам, які вже мали документи про середню освіту, по-третє, знання, отримані особами, що навчалися за зазначеними спеціальностями, носять на території України факультативний характер, оскільки не підтверджуються документами державного зразка.

Крім того, позивач зазначає, що у п.8 Постанови КМУ від 21.01.98 р. № 61 „Про перелік послуг з вищої, середньої, професійно-технічної та початкової освіти, операції з надання яких звільняються від оподаткування податком  на додану вартість”  наведено перелік освітніх послуг, під які підпадають надані позивачем послуги з освіти за російськими державними стандартами, оскільки їм притаманні спільні властивості, а саме: не передбачається видача документів державного зразка; не передбачено ліцензування такої освітньої діяльності; не передбачене державне замовлення за цими фахами; знання та навички, що отриманні особами в результаті споживання цих освітніх послуг носять факультативний (допоміжний) характер, оскільки носять неофіційний характер й впливають тільки на загальний рівень духовного розвитку.

Виходячи з вищевикладеного, позивач зазначає, що освітні послуги по наданню знань за російськими державним стандартами є послугами, що спрямовані на реалізацію законних прав громадян на самоосвіту, й які підпадають під ознаку платних освітніх послуг, передбачених Законом України “Про позашкільну освіту”.

Також позивач вказує на те, що відповідачем під час проведення перевірки були допущені порушення в порядку та строках проведення такої перевірки.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд вважає позовні вимоги необгрунтованими, виходячи з наступного:

Відповідно до пп. 3.1.ст. З Закону України "Про податок на додану вартість" об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

-продажу товарів (робіт, послуг) на митній території України, в тому числі операції з оплати вартості послуг за  договорами оперативної оренди (лізингу) та операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення   кредиторської  заборгованості заставодавця;

-ввезення (пересилання) товарів на митну територію України та отримання робіт (послуг), що надаються нерезидентами для їх використання або споживання на митній території України, в тому числі операцій з ввезення (пересилання) майн за договором оренди (лізингу), застави та іпотеки;

-вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України та надання послуг (виконання робіт) для їх споживання за межами митної території України.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 вищевказаного Закону України база оподаткування операцій з поставки товарів (робіт, послуг) визначаться виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними або регульованими пінами (тарифами) з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових) платежів, за винятком податку на додану вартість, що включаються в ціну товарів (робіт, послуг) згідно з законами України з питань оподаткування. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (робіт, послуг), проданих (виконаних, наданих) таким платником податку.

Пункт 6.1 ст. 6 Закону України "Про податок на додану вартість" встановлює, що об'єкти оподаткування, визначені статтею 3 цього Закону, за винятком операцій, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка, згідно з цим Законом, оподатковуються за ставкою 20 відсотків. А отже відповідно до цього пункту податок становить 20 відсотків бази оподаткування, визначеної статтею 4 цього Закону, та додається до ціни товарів (робіт, послуг).

Згідно п.п. 5.1.3 п. 5.1 ст. 5 України "Про податок на додану вартість" звільняються від оподаткування податком на додану вартість поставки згідно з переліком, встановленим Кабінетом Міністрів України, послуг з вищої, середньої, професійно-технічної та початкової освіти закладами освіти, які мають спеціальний дозвіл (ліцензію) на поставку таких послуг та послуг з виховання та освіти дітей будинками культури в сільській місцевості, дитячими музичними та художніми школами, школами мистецтв.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.1998 р. № 61 "Про перелік послуг з вищої, середньої, професійно-технічної та початкової освіти, операції з надання яких звільняються від оподаткування податком на додану вартість" затверджено наступний перелік послуг з вищої, середньої, професійно-технічної та початкової освіти, що надаються навчальними закладами, які мають спеціальний дозвіл (ліцензію) на надання таких послуг, операції з надання яких звільняються від оподаткування податком на додану вартість:

- навчання   іноземних  і  вітчизняних студентів у  вищих  навчальних закладах  понад державне замовлення в межах ліцензованого обсягу прийому (на умовах договору або контракту з фізичними та юридичними особами);

-  здобуття другої вищої освіти, другої кваліфікації молодшого спеціаліста;

-  підготовка робітників різних професій понад державне замовлення;

-  навчання слухачів підготовчих відділень вищих навчальних закладів;

- повторне вивчення відрахованими студентами окремих дисциплін і курсів з наступним складанням іспитів;

-  прийом кандидатських іспитів;

-  довузівська підготовка;

-  курси, гуртки,  факультативи, групи з вивчення іноземних мов. комп'ютерної підготовки, гри    на    музичних    інструментах,    хореографії,    образотворчого    мистецтва, стенографії  та машинопису, крою та шиття, оздоблення приміщень, агротехніки, зоотехніки;

- навчання дітей в школах естетичного виховання (музичних, художніх, хореографічних та школах мистецтв).

В перевіреному періоді позивач здійснював навчання, прийом на навчання, випуск студентів за спеціальностями державного освітнього стандарту Російської Федерації з видачею диплому зразка Російської Федерації.

Відповідно до п.1 ст.28 Закону України "Про вищу освіту" освітня  діяльність  на  території  України   здійснюється вищими навчальними закладами на підставі ліцензій, які видаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За надання послуг з освіти за спеціальностями державного освітнього стандарту Російської Федерації позивач отримував плату за навчання, яку в Деклараціях з податку на додану вартість відносив до пільгового обороту на підставі п.п. 5.1.3 п. 5.1 ст. 5 Закону.

Але відповідно до п.п. 5.1.3 п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про податок на додану вартість" та Постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.1998 р. № 61 "Про перелік послуг з вищої, середньої, професійно-технічної та початкової освіти, операції з надання яких звільняються від оподаткування податком на додану вартість" право на віднесення грошових коштів отриманих за надання послуг з надання вищої освіти передбачено лише для закладів вищої освіти, які мають спеціальні дозволи (ліцензії) на право зайняття такою діяльністю.

Позивач ліцензії Міністерства освіти та науки України на право надання освітніх послуг за напрямками: економіка; психологія; юриспруденція в перевіряємому періоді не мав, що підтверджується самим позивачем.

Таким чином, суд вважає, що позивач за відсутності передбачених п.п.5.1.3 ст.5 Закону України „Про ПДВ" умов (наявність ліцензії Міністерства освіти та науки України) не мав законних підстав звільняти від оподаткування послуги з навчання за трьома напрямками: економіка, психологія та юриспруденція, не обраховуючи ні податковий кредит, ні податкові зобов'язання з ПДВ.

Суд зазначає, що спору з позивачем стосовно суми нарахування не існує - позиції сторін розходяться з питання застосування пільги, передбаченої п.п.5.1.3 ст.5 Закону України „Про ПДВ".

Суд не приймає твердження позивача стосовно того, що він  є позашкільним навчальним закладом, і тому йому не потрібна ліцензія,  оскільки відповідно до ст.1 Закону України "Про позашкільну освіту" позашкільна освіта - це сукупність знань,  умінь та навичок,  що отримують  вихованці,  учні  і  слухачі  в позашкільних навчальних закладах у час,  вільний від навчання в загальноосвітніх та  інших навчальних закладах.

Відповідно до ст.39 цього ж Закону, до  позашкільних  навчальних  закладів  належать: палаци,будинки, центри, станції дитячої, юнацької творчості, учнівські та студентські клуби, дитячо-юнацькі спортивні школи, школи мистецтв, студії,  початкові  спеціалізовані  мистецькі  навчальні  заклади,бібліотеки, оздоровчі та інші заклади.

Підприємство позивача надає саме освітні послуги за напрямками: економіка, психологія та юриспруденція, які не відносяться до позашкільної освіти, тому і не може бути позашкільним закладом.

Суд зазначає, що питання правомірності надання освітніх послуг за державними стандартами Російської Федерації з видачею документів про освіту зразка Російської Федерації без ліцензії не є предметом даного спору і від його з*ясування не залежать висновки щодо наявності чи відсутності підстав для застосування приписів п.п.5.1.2 п.5.1 ст.5 Закону України "Про податок на додану вартість" при оподаткуванні зазначених операцій.

Стосовно посилання позивача на недоліки акту перевірки, а саме суперечності у відомостях щодо проміжку часу, протягом якого відбулась перевірки, суд зазначає, що вказані порушення ніяким чином не впливають на оцінку виявлених в ході перевірки порушень податкового законодавства, оскільки від того в які саме дати перевіряючі знаходились на перевірці не залежить наявність чи відсутність виявлених перевіркою фактів порушень податкового законодавства з боку позивача.

Згідно абз.З п.1 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 12.05.95 р. N 02-5/451 «Про деякі питання практики вирішення спорів за участю органів державної податкової служби» акти перевірок не можуть бути предметом спору в господарських судах. Судова практика визначає, що акти перевірок є лише одним з доказів обставин справи, а встановленню і дослідженню судами за допомогою всіх належних доказів підлягають саме факти порушень законодавства, за які актом ненормативного характеру - рішенням заподіяні засоби адміністративного впливу (стягнуті податки, накладені штрафи тощо).

За таких обставин відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства була проведена перевірка позивача та правомірно проведені донарахування в межах строку позовної давності, тому позовні вимоги суд вважає необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 17, 86, 94, 160 - 163  Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга може бути  подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови виготовлений 20.08.2007р.

Суддя                                                                                            Яризько В.О.