ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.09.07 р.                                                                               Справа № 2/146

Суддя господарського суду Донецької області Мартюхіна Н.О.

при секретарі  судового засідання Трубачовій А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Державного підприємства “Маріупольський морський порт” м. Маріуполь

до відповідача: 1. Підприємство з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю “Офтех” м. Маріуполь

до відповідача: 2. Державне підприємство “Свердловантрацит” м. Свердловськ

про стягнення 1326, 00 грн.

За участю

представників сторін

від позивача:      Хонахбеєва І.І. за довір.

від відповідача:  1. Федотова О.В. за довір.

2. не з’явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Державне підприємство “Маріупольський морський торгівельний порт” м. Маріуполь, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю “Офтех” м. Маріуполь про стягнення 1326,00грн. суми основного боргу.

Ухвалою Господарського суду від 15 червня 2007р. до участі у справі було залучено Державне підприємство “Сердловантарацит” в якості другого відповідача.

Позивачем в відповідно до ст. 22 ГПК України до прийняття рішення по справі надано заяву про уточнення позовних вимог від 13.09.2007р. № 02-41/35155 відповідно до якої позивач просить стягнути з Державного підприємства “Свердловантрацит” 1326,00грн., як суму основного боргу на підставі ст. 193 ГК України та ст. 1166 ЦК України. Підставою для стягнення суми боргу та покладання відповідальності за виникнення недостачи на другого відповідача, вважає комерційні акти № АQ 660061/1373 від 29.10.2004р. та № АQ 660083/1682 від 20.12.2004р.

Відповідач 1 Підприємство з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю “Офтех” проти задоволення позову заперечує надав відзив на позовну заяву від 16.05.2007р. № 02-41/19419, де вказує, що  комерційні акти не можна брати до уваги у зв’язку з тим, що здача-приймання товару по кількості здійснюється згідно з Інструкцією № П-6 від 05.06.1965р.

Відповідач 2 Державне підприємство “Свердловантрацит” проти задоволення позову заперечує, надав пояснення від 11.09.2007р. № 02-41/34603, де вказує, що на його адресу не надходило ані претензії ані позовної заяви.

Процесуальний строк вирішення справи продовжувався до 15.09.07р. за клопотанням сторін.

Заслухавши у судовому засіданні представників сторін, розглянувши наявні матеріали справи та дослідивши надані позивачем докази, суд ВСТАНОВИВ:

21.09.2004р. між Державним підприємством “Маріупольський морський торгівельний порт” (позивачем) та Підприємством з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю “Офтех” (відповідач № 1) укладено договір  № 27-7/04/655.

Відповідно до п. 1.1. договору Постачальник (відповідач № 1) зобов’язується  поставити на умовах франко-склад Покупця, а Покупець прийняти та оплатити вугілля битової марки АМ. Кількість, ціна та сорт товару визначається в Додатках до договору, які є невід’ємною частиною договору.

Пунктом 1.2. договору встановлено, що Доставка товару здійснюється автомобільним або залізничним транспортом.

Специфікацією № 1 до договору визначено, що ціна 1 тонни вугілля складає 390-грн. з ПДВ. Покупець здійснює оплату за кожну поставлену партію товару в продовж 7-ми днів з моменту поставки товару на склад Покупця шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

На виконання зазначеного договору між відповідачем № 1 та відповідачем № 2 було укладено договір купівлі-продажу № 124 від 14.09.2004р.

Відповідно до п. 1.1. договору Продавець зобов’язується передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити на умовах договору товар, ціна, кількісні та якісні характеристики викладені в специфікаціях, погоджених обома сторонами та є невід’ємною частиною договору.

Відповідно до специфікації до договору, вартість 1 тонни вугілля складає 28грн. без ПДВ.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що оплата за товар здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця по 100% попередньої оплати погодженої партії товару.

На виконання умов договору від 21.09.04р. № 27-7/04/655 на адресу позивача Державним підприємством “Свердловантарцит” 27.10.2004р. в вагоні № 67885525 було відправлено вугілля класу АМ 13-25 в кількості 69000тн., що підтверджується залізничною накладною № 51192610, та 18.12.2004р. в вагоні № 65058604 відправлено вугілля класу АМ 13-25 в кількості 65000тн., що підтверджується залізничною накладною № 51192935.

В накладній № 51192610 відправником (ДП “Свердловантарцит” ) зазначено, що в вагон № 67885525 завантажено вантаж Донецький антрацит клас АМ 13-25 мм навалом, завантажено нижче боргів, брутто 91000кг., тара 22000кг., нетто 69000кг. Маса вантажу визначалася на 150 тонних в/вагах відправником, навантаження здійснювалося засобами відправника. Одержувачем вантажу є Маріупольський державний морський торгівельний порт. В накладній № 51192935 зазначено, що в вагоні № 65058604 завантажено вантаж Донецький антрацит АМ клас 13-25мм навалом, завантажено нижче бортів, брутто 87000тн., тара 22000тн., нетто 65000тн. Маса вантажу визначалася на 150 тонних в/вагах відправника.  Одержувачем вантажу є Маріупольський державний морський торгівельний порт.

Залізниця прийняла вантаж до перевезення без перевантаження по даним відправника.

На підставі зазначеного господарський суд дійшов висновку про те, що позивачем вугільна продукція була отримана на виконання договору поставки № 27-7/04/655 від 21.09.2004р.

На підставі ст. 52 Статуту залізниць України на вимогу вантажоодержувача станцією призначення було здійснено контрольне переваження вагонів на 150-тоних вагонних вагах.

За результатами перевірки маси у вагоні № 67885525 комісією був складаний комерційний акт № АQ 660061 від 29.10.2004р., в якому зазначено, що маса брутто – 88900кг., тара з брусу 22000кг., нетто 36900кг, що менше зазначеного в накладній на 2100кг. Навантаження в вагон равномірне, нижче рівня бортів на 30-40см. з пониженням к торцам під вуглом природного скосу. Слідів розкрадання вантажу, виїмок та заглиблень не має. Двері, люки вагону закриті. Течі вантажу не має. Переваження здійснювали прийомоздавальник Сапельченко В.П. в присутності весовщика порту Осадчей Т.В., при повторному зважуванні результат не змінився.

При переважуванні вагону № 65058604 було встановлено: брутто складає 85700тн., тара з брусу 22000кг., нетто 63700кг, що менше зазначеного в накладній на 1300кг. Навантаження в вагоні рівномірне, нижче рівня бортів на 15-20см. Слідів розкрадання вантажу, виїмок та заглиблень не має. Двері, люки вагону закриті. Течі вантажу не має. Переваження здійснювалося пр-к. З.д. Макаров С.Д., в присутності весовщика порту Мосейко Л.Н. при повторному зважуванні результат не змінився.  Результат перевірки зафіксований в комерційному акті № АQ 660083/1682.

Комерційними актами № АQ 660061 від 29.10.2004р., № АQ 660083/1682 від 20.12.2004р. підтверджено факт нестачі вугілля у кількості  - 3400кг.

Пунктом 2.3 договору від 21.09.04р. № 27-704655 визначено, що датою поставки вугілля вважається дата прийняття товару на склад Покупця або дата оформлення акту приймання-передачи.

У відповідності до пунктів 3.3 та 3.5 договору сдача-приймання товару по кількості та якості здійснюється у відповідності до Інструкцій про порядок приймання продукції та товарів за кількістю та якістю № П-6 від 15.06.65р., № П-7 від 25.04.66р.

Приймання товару по якості та кількості здійснюється уповноваженими представниками Покупця. Виклик представника Постачальника для участі у прийманні не обов’язковий.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем було фактично отримано від першого відповідача за витратними накладними від 01.11.04р. № РН-0000407, від 20.12.04р. № РН-0000498 вугілля у кількості 207 тон та 202,8 тон, на загальні суму відповідно, 80730 грн. та 79092 грн.

Зазначені суми були сплачені повністю 22.12.94р. та 06.11.04р. на підставі виставлених рахунків-фактур № СФ-0000536, № 0000441, що не заперечується позивачем.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу, порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння  відмова  від зобов'язання або одностороння зміна  його  умов  не  допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Умови договору, згідно ст. 629 ЦК України є обов’язковими для виконання сторонами.

Пунктом 6 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов’язана сторона має право відмовитися від виконання зобов’язання у разі неналежного виконання другою стороною обов’язків, що є необхідною умовою виконання.

Як видно із матеріалів справи, на час підписання витратних накладних та повної сплати першому відповідачу за поставлене вугілля, були складені комерційні акти, якими було зафіксовано недостачу вугілля.

Проте, із первинних документів, що складені та підписані позивачем та першим відповідачем на виконання договірних зобов’язань, не встановлюється фактів неналежного виконання зобов’язань, а саме, поставки вугілля в меншому об’ємі, ніж той, що передбачений договором та специфікацією.

Позивачем не надані документальні докази прийняття вугілля на склад, оформлення акту приймання-передачи, а також, доказів здійснення приймання вугілля за кількістю згідно вимог Інструкції № П-6. Будь-яких інших доказів у підтвердження прийняття позивачем вугілля іншої кількості суду не надано.

Позивач, оплативши вартість вугілля в кількості, що зазначена в первинних документах, у тому числі, й вказану у накладних № 51192935, № 51192610, в заяві про уточнення позовних вимог, просить стягнути суму боргу 1326 грн. з другого відповідача, посилаючись на ст. 193 ГК України та 1166 ЦК України.

У подальшому підстави або предмет позову, позивачем не змінювались.

Відповідно до ст. 24 Статуту вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності та неповноти відомостей, зазначених у накладних.

Позивач покладає вину у виникненні боргу в сумі 1326 грн. на вантажовідправника – ДП “Свердловантрацит”.

Комерційними актами встановлені факти недовантаження у вагонах вугілля до зазначеної у накладних маси вантажу, а не вартість вантажу.

У накладній № 51192935 зазначена відмітка про відвантаження вугілля за договором № 2707/04/655 від 21.09.2004р., який укладено між позивачем та Підприємством з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю “Офтех”, а у накладній № 51192610 взагалі вказано, що власність ГП “СА”, ОП “СУ”, що не дає можливості вважати доведеною заявлену позивачем суму 1326 грн. сумою боргу другого відповідача перед позивачем.

Обґрунтовуючи розрахунок суми позову, позивач виходить із вартості 1 тони вугілля – 390 грн. з ПДВ. Така ціна вугілля обумовлена договором поставки, укладеним позивачем із першим відповідачем.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували по якій ціні здійснювалось відвантаження вугілля вантажовідправником – ДП “Свердловантрацит”, оскільки між ним та позивачем відсутні договірні відносини.

Також, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували вартість відвантаженого вугілля за вказаними позивачем у розрахунку цінами, сплату вантажовідправнику за поставлене вугілля.

Щодо посилання позивача у заяві про уточнення позовних вимог на ст. 1166 ЦК України Господарський яка передбачає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, суд вважає помилковим, оскільки відносини по поставці вугілля між позивачем та першим відповідачем врегульовано умовами договору № 27-7/04/655 від 21.09.2004р., на виконання договору поставки відвантаження вугілля було здійснено за накладними № 51192610, № 51192935 шляхом укладення договору перевезення між відправником та перевізником на користь третьої особи.

Крім того, фактичні обставини викладаються у позовній заяві як підстави позовних вимог та підлягають доведенню позивачем належними та допустимими у справі доказами відповідно до статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

При цьому, комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу.

Залізниця також зобов’язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначену обставину або якщо про її  існування заявив одержувач або відправник багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу, і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Оскільки вантаж у спірних вагонах прибув без слідів розкрадання та втрати, у позивача не виникло підстав вимагати складання комерційного акта.

Згідно з пунктом 1 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю №П-6 вона застосовується у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами та іншими обов’язковими правилами не встановлено інший порядок приймання продукції за кількістю.

Вказана Інструкція містить перелік документів-доказів, які є підставою для покладення на відправника відповідальності за втрату, псування, пошкодження або нестачу вантажу. Отже, ніякі інші документи не можуть підтверджувати обставини, що є підставою для покладення на відправника відповідальності за нестачу вантажу.

Пунктом 14 Інструкції П-6 передбачено порядок перевірки ваги, зокрема, у разі неможливості переваги продукції без тари визначення ваги нетто здійснюється шляхом перевірки ваги брутто в момент отримання продукції і ваги тари після звільнення її з-під продукції, результат якої оформляється актом.

Згідно частини другої статті 43 Господарського процесуального кодексу України ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Як вище було встановлено, позивачем не складалось та не оформлювалось будь-яких інших документальних доказів прийняття вугілля, у тому числі, й відповідних актів згідно Інструкції П-6.

Отже, оцінюючи у сукупності всі докази виникнення недостачі продукції, суд вважає вимоги позивача не доведеними належним чином та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, у зв’язку з цим, у позовних вимогах слід відмовити.

За згодою сторін, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача відповідно до ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного керуючись ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 1166 Цивільного кодексу України, Статутом залізниць України, ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Державного підприємства “Маріупольський морський торгівельний порт” м. Маріуполь до Підприємства з іноземними інвестиціями в формі товариства з обмеженою відповідальністю “Офтех” м. Маріуполь, Державного підприємства “Свердловантарцит” м. Свердловськ про суми боргу в розмірі 1326грн. відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня підписання рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення підписане 18.09.07р.

Суддя                                                                         Мартюхіна Н.О.