СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15.08.07
Справа №  20/370д/07

Суддя   Гандюкова
Л.П.

За позовом Приватного
підприємця ОСОБА_1, Запорізька область, м. Енергодар

до Енергодарської
міської ради, Запорізька область, м. Енергодар

про визнання
дійсним договору оренди земельної ділянки

Суддя  Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача  -    ОСОБА_2
(довіреність НОМЕР_1.);

Від відповідача  - Єришова Н. І. (довіреність
№02-20/1190 від 13.04.2007р.)

СУТНІСТЬ
СПОРУ:

Заявлений позов про визнання
дійсним на період часу з 08 жовтня 2006р. по 08 жовтня  2009р. договору оренди земельної ділянки від
24.10.2003р., укладеного між приватним підприємцем ОСОБА_1 та Енергодарською
міською радою.

Ухвалою господарського суду від
25.07.2007р. позовна заява прийнята до розгляду,  порушено провадження у справі №
20/370д/07,  судове засідання  призначено на 15.08.2007р.

У судовому засіданні 15.08.2007р.
за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримує позовні вимоги,
викладені у позовній заяві, у судовому засіданні надав заяву про збільшення
позовних вимог, згідно з якої збільшив вимоги в частині стягнення з відповідача
на підставі ст.44 ГПК України судових витрат на допомогу адвоката у розмірі 5
000 грн.,  та просить суд на підставі
ст.ст.27, 33, 35 Закону  України “Про
оренду землі”, ст.ст. 152,158  Земельного
кодексу України позов задовольнити. Позовні вимоги мотивовані, зокрема,
наступними обставинами.  24.10.2003р. між
сторонами був укладений нотаріально посвідчений договір оренди земельної
ділянки, розміром 0,0400 га, розташованої в АДРЕСА_2, термін дії якого встановлений
з 08.10.2003р. по 08.10.2006р.  Договір
зареєстрований у Енергодарському відділі земельних ресурсів, про що у книзі
записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за НОМЕР_2.
Законодавчо встановлено (ст.ст.33 Закону України “Про оренду землі”, ст.764 ЦК
України), що наймодавець, який не бажає продовжувати договір повинен попередити
про це наймача не пізніше одного місяця після закінчення терміну дії договору.
Після спливу одного місяця договір найму вважається дійсним на новий строк і
може бути розірваний лише на загальних підставах. Відповідач не направляв
позивачеві в місячний термін після закінчення дії договору від 24.10.2003р.
листа -повідомлення про припинення дії договору та не надав жодних заперечень
щодо продовження користування позивачем
земельною ділянкою. З урахуванням зазначеного, позивач вважає, що
договір оренди земельної ділянки від 24.10.2003р. вважається дійсний на термін
3 роки з 08.10.2006р. по 08.10.2009р. Позивач неодноразово звертався до
Енергодарської міської ради із заявами про поновлення договору оренди земельної
ділянки, однак ні згоди, ні відмови у поновлені договору оренди не отримував,
всі відповіді носили формальний характер. Позивач належно виконував
обов'язки  відповідно до умов договору
оренди земельної ділянки та використовував землю за її цільовим призначенням.
Після закінчення строку дії договору позивач дев'ять  місяців користується земельною ділянкою,
сплачує орендну плату. Оскільки до цього часу відповідачем не розглянуті заяви
приватного підприємця, його право землекористувача порушено і він правомірно
звертається за захистом порушених прав до суду та обрав спосіб захисту
порушеного права відповідно до ст.152 Земельного кодексу України та статті 33
Закону України “Про оренду землі”. Просить позов задовольнити, стягнути судові
витрати, у тому числі 5000 грн. витрат на допомогу адвоката.

Відповідач проти задоволення позову
заперечив, мотивуючи наступним. Відповідно до п.2.2 договору від 24.10.2003р.
по закінченню строку дії договору він може бути поновлений за домовленістю
сторін. При цьому зацікавлена сторона не пізніше як за 30 днів до закінчення
строку його дії, повинна повідомити іншу сторону в письмовій формі про свої
наміри. Тобто, ПП ОСОБА_1, як заінтересована сторона, до 07.10.2006р. повинен
був на виконання договору повідомити орендодавця про свій намір щодо
продовження дії договору. Як вбачається із позовної заяви, позивач
звернувся  з заявою 24.01.2007р., але
такої заяви до міської ради не надходило, про що свідчить відсутність помітки
на заяві про вхідний номер міської ради. На заяву позивача від 26.01.2007р.
(минуло 3,5 місяців з необхідної дати для звернення), була надана відповідь від
28.03.2007р. що для розгляду питання поновлення договору необхідно надати в
управління містобудування та архітектури проект будівництва для розгляду, після
чого буде прийнято рішення про продовження дії договору або припинення. Щодо
заяви від 25.02.2007р.. на яку посилається позивач, то така заява також не
надходила.  Діючим законодавством
(ст.ст.7,13,14,142 Конституції України, ст.12 Земельного кодексу України)
міським радам надано право передачі земельних ділянок у власність чи
користування, а не  обов'язок.  Міська рада, як суб'єкт, що здійснює
повноваження власника землі, згоду на поновлення договору оренди земельної
ділянки не надавала. Ст.764 ЦК України, на яку посилається позивач, стосується
найма оренди майна, а не земельної ділянки. Договір оренди за своєю природою є
цивільно-правовим договором і до нього застосовуються інші положення (ст.792 ЦК
України). З посиланням на ст.1 ГПК України, ст.16 ЦК України, ст.152 Земельного
кодексу України, відповідач зазначає, що позивачем не вказано, які його права і
інтереси порушені. Такий спосіб захисту, як визнання договору оренди земельної
ділянки дійсним, законодавством не передбачено. Позивач неналежним чином
виконував обов'язки  відповідно до
договору оренди земельної ділянки від 24.10.2003р., та у зв'язку  з закінченням строку договору оренди
земельної ділянки, міською радою не було надано згоди на поновлення договору
оренди земельної ділянки. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення представників сторін,
суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням п'ятнадцятої  сесії двадцять четвертого скликання
Енергодарської міської ради НОМЕР_2було
передано строком на 3 роки приватному підприємцю ОСОБА_1 в оренду
земельну ділянку площею 0,0400 га по АДРЕСА_2, для розташування ресторану.

24.10.2003р. між Енергодарською
міської радою (орендодавець, відповідач) та приватним підприємцем
ОСОБА_1(орендар, позивач) укладено договір оренди землі. Договір нотаріально
посвідчено 24.10.2003р. приватним нотаріусом Енергодарського міського
нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за
НОМЕР_3. Договір також зареєстровано в Енергодарському відділенні земельних
ресурсів, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі
вчинено запис за НОМЕР_2.

Згідно з п.1 договору в оренду
передано земельну ділянку розміром 0,0400 га, розташовану в АДРЕСА_2

Відповідно до п.2.1 договір укладено
терміном на 3 роки з 08.10.2003р. до 08.10.2006р. Договір набуває чинності з
моменту підписання сторонами та його державної реєстрації відділом земельних
ресурсів Енергодарської міської ради. По закінченню строку дії договору він може
бути поновлений за домовленістю сторін. При цьому зацікавлена сторона не
пізніше, як за 30 днів до закінчення строку повинна повідомити іншу сторону в
письмовій формі про свої наміри.

Невід'ємною  частиною договору вказано план (схему)
земельної ділянки.

У липні 2007 року позивач звернувся до
господарського суду Запорізькою області з позовною вимогою  визнати
договір оренди земельної ділянки від 24.10.2003року, укладений між
приватним підприємцем ОСОБА_1та Енергодарською міською радою, дійсним на період
часу з 08.10.2006р. по 08.10.2009р.

Проаналізувавши норми чинного
законодавства, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази, суд
вважає, що позовні вимоги  задоволенню  не підлягають на наступних підставах.

Відповідно до ст.19
Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено
законодавством.

Згідно з ст.ст. 15,16 ЦК України кожна
особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Має право звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання
правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення
становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в
натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання
незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу  місцевого самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом,
що встановлений  договором або законом.

Приписами ст.ст. 12,13,14 ЦК України
встановлено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у
межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні
обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного
законодавства.

Позивачем заявлено позов про визнання
дійсним нотаріально посвідченого договору оренди землі на період часу з
08.10.2006р. по 08.10.2009р., тобто фактично на майбутнє.

Відповідно до ст.2 Закону України “Про
оренду землі” відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом України, цим законом, законами України,
іншими нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Позовні вимоги обґрунтовані ст.ст.27,
33, 35 Закону  України “Про оренду
землі”, ст.ст. 152,158  Земельного
кодексу України, які не можуть бути підставою для задоволення позову у зв'язку
з наступним.

Способи захисту прав на земельні ділянки
встановлені ст.152 Земельного кодексу України і захист здійснюється шляхом: а)
визнання права; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г)
відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом,
способів.

Із аналізу наведеного вище
законодавства слідує, що особа може звернутися до суду за захистом свого права
у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, що встановлений
договором або законом.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним
для  чинності правочину, встановлені
ст.203 ЦК України.  Так,  зміст правочину  не може суперечити цьому Кодексу,  іншим актам
цивільного  законодавства,  а
також   моральним   засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;  волевиявлення
учасника  правочину  має
бути  вільним   і відповідати його внутрішній волі; правочин
має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що обумовлені ним.          Згідно з ст.48 ЦК УРСР, який був
чинний на момент укладення договору оренди, недійсною є та угода, яка не
відповідає вимогам закону.

Законом встановлені конкретні
випадки, коли суд може визнати дійсним правочин. Так, Цивільним кодексом
України, який є чинним на момент розгляду справи, встановлені випадки, коли
дійсним може бути визнаний нікчемний правочин (ч.2 ст.215 ЦК України). Зокрема,
у разі спору може бути визнаний судом дійсним правочин, для якого законом
встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми,
нотаріального посвідчення (ст.ст.218, 219,220 ЦК України). Аналогічна норма
була встановлена в ст.47 ЦК УРСР, чинного на момент укладення спірного
договору, тобто суд міг визнати дійсною угоду, яка потребувала нотаріального
посвідчення, однак друга сторона ухилялася від нотаріального посвідчення.
Однак, договір оренди землі  від
24.10.2003р. укладений  між сторонами,
нотаріально посвідчений.

Приписами ст.33 Господарського
процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не наведена норма закону,
яка передбачає можливість із врахування обставин справи визнати дійсним
нотаріально посвідчений договір оренди земельної ділянки на період часу з
08.10.2006р. по 08.10.2008р., тобто на майбутнє.

Статтею 1 Господарського
процесуального  кодексу України
встановлено право підприємств та організацій звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Із змісту
ст.12 ГПК України слідує, що господарський суд розглядає спори.

Як слідує із позовних вимог,
пояснень представника позивача та матеріалів справи, фактично позовними  вимогами про визнання дійсними договору від
24.10.2003р. є встановлення факту, що має юридичне значення. Цей факт може
встановлюватися господарським судом лише при існуванні та розгляді між
сторонами договору спору про право цивільне. Його встановлення є елементом
оцінки фактичних обставин справи та обгрунтованості вимог у разі виникнення
спору між сторонами і не може самостійно розглядатися в окремій справі.

Таким чином, обраний позивачем
предмет позову не відповідає встановленим законом та договором способам захисту
прав, тому  у позові слід відмовити.

У зв'язку з викладеним, не можуть
бути підставою для задоволення позову у вибраний позивачем спосіб захисту права
зазначені в позовній заяві  інші
нормативні акти, посилання на те, що орендар належно виконував умови договору
оренди землі, продовжує користуватися земельною ділянкою і відповідач не
направляв в місячний термін після закінчення дії договору заперечень, а також
надані заяви до Енергодарської міської ради про поновлення договору оренди
земельної ділянки (від 24.01.2007р., 26.01.2007р., 25.02.2007р.) Зазначені
письмові документи можуть бути належними доказами у разі виникнення між
сторонами спору на підставі нотаріально посвідченого договору оренди земельної
ділянки від 24.10.2003р., та не спростовують висновки суду, наведені вище.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові
витрати  покладаються на позивача.

Керуючись  ст. ст.
49,  82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Суддя
Л.П.Гандюкова

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення
оформлено і підписано у повному обсязі
13.09.2007р.