ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2007 р.
№ 26/12-07-19

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:
Першикова Є.В.,

суддів:
Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу
державного підприємства "Одеська залізниця" (далі Залізниця)

на рішення
господарського суду Одеської області

від
11.04.07

у справі
№ 26/12-07-19

господарського суду
Одеської області

за позовом
Залізниці

до
державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" (далі Підприємство)

про
стягнення 16 508,99 грн.

У судовому засіданні взяли участь представники

- позивача:
Кіташевський Д.А. (за дов. № 429 від 13.11.06);

- відповідача:
не з'явились.

Ухвалою від 25.06.07 колегії суддів Вищого господарського суду України касаційна скарга Залізниці № ню-14/675 від 04.06.07 була прийнята до провадження, розгляд справи призначено на 16.08.07.

Вказана ухвала суду була направлена сторонам у справі в установленому порядку, документів які б свідчили про її неотримання сторонами у справі до Вищого господарського суду України не надходило, отже усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

На день розгляду справи у судовому засіданні 16.08.07 будь-яких письмових заяв та клопотань від учасників судового процесу щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У судове засідання 16.08.07 представники Підприємства не з’явились.

Враховуючи, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка без поважних причин у судове засідання не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки, а від Підприємства повідомлень щодо неможливості участі у судовому засіданні 16.08.07 до колегії суддів Вищого господарського суду України не надходило, справа розглядається за наявними матеріалами справи за участі представника Залізниці.

Про вказані обставини представника Залізниці було повідомлено на початку судового засідання 16.08.07. Відводів складу колегії суддів не заявлено.

За згодою представника Залізниці, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 16.08.07 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 11.04.07 господарського суду Одеської області (суддя Никифорчук М.І.) позовні вимоги Залізниці задоволено частково.

З Підприємства на користь Залізниці стягнуто 681,60 грн. збитків, викликаних пошкодженням вагонів, 102,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Залізниці відмовлено.

Вказане судове рішення мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджено, що частина вагонів, які були пошкоджені, Підприємством було самостійно відремонтовано, інша частина –подавалась Залізницею у неналежному технічному стані, у зв'язку з чим Підприємство визнало лише часткове пошкодження вагонів на суму, що задоволена судом до стягнення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції Залізниця звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить оскаржене рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскарженого судового акту було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 124, 129 Статуту залізниць України, п.п. 1, 3, 20 Правил складання актів та ст.ст. 34, 38 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, скаржник зазначає, що місцевий суд не з'ясував обставин, що мають значення для справи та неправильно зробив оцінку доказів, що призвело до прийняття невірного рішення.

У своєму відзиві на касаційну скаргу Підприємство щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просить оскаржене судове рішення залишити без змін, а касаційну скаргу Залізниці – без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено попереднєю судовою інстанцією на підставі матеріалів справи, ухвалою господарського суду Одеської області від 21.09.05 по справі

№ 15/211-05-5728 між Залізницею та Підприємством було затверджено мирову угоду, відповідно до якої між сторонами по справі затверджено договір про обробку вагонів з вантажами (далі Договір). При цьому встановлено, що вказана ухвала набрала законної сили та є чинною.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно п. 7.5 Договору, за пошкодження вагонів і контейнерів Підприємством при навантаженні (вивантаженні), маневрових пересуваннях засобами Підприємства, а також за втрату і пошкодження наданих Залізницею спеціальних пристосувань (піддонів, стропів, стяжок, хлібних щитів, печів і ін.) Підприємство сплачує Залізниці фактичну вартість пошкоджених чи втрачених частин вагонів, контейнерів, пристосувань.

Місцевим судом встановлено, що Залізниця, вважаючи, що 04-12.11.06 Підприємством при вивантаженні вантажу з вагонів були пошкоджені вагони №№ 68608454, 68716315, 32259988, 96290127, 68130376, 68495035, 68375377, 68820760, 96390703, 96390703, 68619683, 68501873, 90900564, 96397344, 32264616, 96394952, 32264186, 68620707, 68420538, 68036987, 32261752, 68550755, 62380415, 65521486, 32260523, 53531364, 61222956, 56188425, 67635089, 62614284, 56301823, про що складені акти форми ГУ-23, ВУ-25, звернулась до суду про відшкодування заподіяної шкоди в розмірі 16 508,99 грн.

На підставі актів ВУ-25, у яких зроблені відповідні застереження, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Підприємство самостійно, без допомоги Залізниці усунуло пошкодження вагонів №№ 68716315, 68820760, 96390703, 68501873, 90900564, 96397344, 32264186, 32260523, суму відшкодування пошкоджень по яких Залізницею заявлено на суму  1 261,57 грн.

Також, при вирішенні спору по суті судом першої інстанції на підставі застережень, зазначених в актах ВУ-25 встановив, що вагони №№ 68608454, 32259988, 96290127, 68495035, 96394952, 3226461, 68036987, 68550755, 61222956, 56188425, 62380415 поступили до Підприємства вже з наявними пошкодженнями, суму відшкодування по яких Залізницею заявлено на суму

2 104,97 грн.

Щодо пошкодження вагону № 32261752 на суму 123,05 грн.,  місцевим судом встановлено, що згідно застережень, викладених в акті ВУ-25 від 08.11.06 вказаний вагон було пошкоджено самою Залізницею при подачі вагонів складавцем залізничної станції.

Крім того, при вирішенні спору судом першої інстанції враховано, що акти ВУ-25 про пошкодження вагону № 68375377 від 07.11.06 на суму

4 548,44 грн. та № 68420538 від 07.11.06 на суму 4 548,44 грн., складені незаконно, оскільки в порушення п. 2.9 Правила обслуговування залізничних під'їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.00, вказані акти були складені залізницею у зв'язку з технічним обстеженням колісних пар після здіснення зварювальних робіт, та при цьому Залізниця не зафіксувала в актах будь-яких пошкоджень.

Також, попереднєю судовою інстанцією встановлено, що в акті ВУ-25 від 07.11.06 по вагону № 681340376 Залізниця зависила суму поновлення пошкоджень з причини неправильного визначення їх обсягу, а про незгоду з сумою шкоди свідчить застереження представника Підприємства в акті.

При вирішенні спору по суті місцевий суд прийшов до висновку про те, що Залізницею було порушено порядок складання актів про пошкодження вагонів, визначених у р. 3.6 "Зберігання вагонів парку" Єдиного технологічного процесу роботи ДП "Ізмаїльський морський торговий порт" та станції Ізмаїл Залізниці, затвердженого обома сторонами по справі, згідно якого акти про пошкодження вагонів складаються безпосередньо на завантажо-вивантажуваних фронтах після закінчення вантажних робіт. В порушення вимог цього розділу, на думку суду першої інстанції, Залізниця незаконно склала наступні акти: акт ВУ-25 від 06.11.06 про пошкодження вагону № 68375377 на суму 351,58 грн., оскільки його складено о 15 год. 00 хв., тобто після того як вагон було виведено Залізницею 06.11.06 о 9 год. 25 хв. з території Підприємства без будь-яких пошкоджень; акт ВУ-25 про пошкодження вагону № 68420538 на суму

937,28 грн., складений 08.11.06, тоді як вагон було виведено залізницею з території Підприємства 06.11.06 без пошкоджень; акт ВУ-25 від 07.11.06 про пошкодження вагону № 68619683 на суму 132,08 грн., складений в 19 год.

00 хв., тобто після того як вагон було виведено Залізницею з території Підприємства 07.11.06 о 17 год. без пошкоджень.

З урахуванням наведених обставин та матеріалів справи, суд першої інстанції встановив, що з причин неналежного технічного стану окремих вагонів, які Залізниця подавала під вивантаження, Підприємство пошкодило наступні вагони: № 65521486 (акт ВУ-25 від 09.11.06 на суму 216,90 грн.),

№ 53531363 (акт ВУ-25 від 10.11.06 на суму 216,90 грн.), № 62614284 (акт ВУ-25 від 13.11.06 на суму 30,90 грн.), № 56301823 (акт ВУ-25 від 13.11.06 на суму 216,9 грн.), а всього на суму 681,60 грн.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до п. 124 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98 № 457 (далі Статут), за пошкодження і втрату вагонів, контейнерів на залізничних під'їзних коліях, у порту, на залізничній лінії, яка будується, під час навантаження або вивантаження засобами відправника або одержувача на станції, за пошкодження чи втрату знімних перевізних пристосувань (піддонів, строп, щитів, печей тощо), що належать залізниці, відправник, одержувач, порт, підприємство (організація) несуть матеріальну відповідальність перед залізницею у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Вантажовідправник, вантажоодержувач, порт, підприємство (організація) зобов'язані також відшкодувати залізниці збитки, завдані внаслідок пошкодження рухомого складу, перевантаження, неправильного навантаження, застосування неякісної упаковки або неправильного кріплення вантажу.

Згідно п. 20 Правил складання актів (п. 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.02 № 334, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.07.02 за № 567/6855, акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із п. 124 Статуту.

За змістом п. 3.6 Єдиного технологічного процесу роботи

ДП "Ізмаїльський морський торговий порт" та станції Ізмаїл Залізниці, затвердженого обома сторонами по справі, що є актом локальної дії, перевірка технічного стану вагонів з наружного огляду здійснюється безпосередньо на погрузочно-вигрузних фронтах до моменту підписання пам'ятки користування вагонами.

Відповідно до Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.99 № 113, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.03.99 за № 165/3458, після закінчення приймально-здавальних операцій оформляється Пам'ятка про користування вагонами, в якій зазначається час передання вагонів залізницею вантажовласнику. Пам'ятка, що, зокрема, містить графу "Примітки", в якій можуть бути зазначені відомості, що мають значення, підписується відповідальною особою станції і вантажовласника.

Отже, при вирішенні спору по суті господарський суд помилково не надав правової оцінки Пам'ятці про користування вагонами, оскільки цей документ може засвідчувати факт передавання Залізницею вагонів Підприємству у пошкодженому стані.

Водночас, акти форми ВУ-25, застереженнями в яких суд керувався при винесенні рішення по суті спору, складався вже після повернення вагонів Залізниці, у зв'язку з чим колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що місцевий суд помилково не звернув уваги на необхідність дослідження та надання правової оцінки питанням щодо наявності чи відсутності зауважень Підприємства при прийманні вагонів щодо технічного стану останніх.

Крім того, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що за змістом ст. 1192 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди майну, може відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Щодо висновків суду першої інстанції про  самостійне виконання Підприємством ремонту частини вагонів, то всупереч вимог процесуального закону такі твердження також зроблені судом фактично без правового аналізу питань щодо повноти проведення ремонту саме визначених Залізницею пошкоджень та визнання чи спростування Залізницею такого ремонту. Так, судом не надано юридичної оцінки щодо наявності чи відсутності проведення технічного засвідчення працівниками Залізниці проведеного Підприємством ремонту пошкоджених ним вагонів.

Стосовно врахування місцевим судом доводів Підприємства про незаконність складання актів, тобто їх фіктивність, то вирішення даного питання відноситься до компетенції слідчих органів, а тому господарський суд повинен був надати правову оцінку діям чи бездіяльності Підприємства щодо встановлення оспорюваних ним актів незаконними в установленому законом порядку.

Колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов'язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Водночас, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на порушення місцевим судом норм процесуального права щодо правил оформлення судового рішення в порядку ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує, що у відповідності зі ст. 4 Господарського процесуального кодексу України рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. При цьому необхідно мати на увазі, що у відповідності зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України наявні докази підлягають правовій оцінці у їх сукупності, і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці

доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 42 Господарського процесуального кодексу України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Водночас, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу, що всупереч наведеному, попередніми судовими інстанціями при вирішенні спору не було надано належної правової оцінки відхиленим доводам Залізниці.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що спір розглянуто судом першої інстанції без дослідження в повному обсязі обставин справи та норм чинного законодавства, що є порушенням принципу всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності та призвело до прийняття рішення з помилковим застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення місцевим судом не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів. Колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує, що оцінка доказів, не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що

перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.76 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення, ухвалене  у справі, підлягає скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу державного підприємства "Одеська залізниця" № ню-14/675 від 04.06.07 задовольнити.

Рішення від 11.04.07 господарського суду Одеської області по справі

№ 26/12-07-19 господарського суду Одеської області скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий
Є.Першиков

судді:
Т.Данилова

І.Ходаківська