ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

01 листопада 2007 р.

№ 7/96-07

Вищий  господарський
суд  України  у  складі  колегії
суддів:

Добролюбової Т.В. -головуючого,

Гоголь
Т.Г.,

Швеця
В.О.,

за участю
представників від:

позивача: Сахно Н.В. (прокурор, посв. № 99,
Ген. прокуратура України);

відповідача : ОСОБА_1;

третьої особи: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову

Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 11 липня 2007 року

у справі

№
7/96-07

господарського суду

Дніпропетровської області

за позовом

Прокурора м. Кривого Рогу в
інтересах держави в особі управління комунальної власності виконкому
Криворізької міської ради

до

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

за участю третьої особи

Комунального житлового підприємства № 3

про

виселення,

В С Т А Н О В
И В:

02 березня 2007 року прокурор м.
Кривого Рогу в інтересах держави в особі Управління комунальної власності
виконкому Криворізької міської ради (далі - позивач) звернувся до
Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про виселення з нежитлового
приміщення загальною площею 73, 4 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
04.02.2007 року закінчився строк дії договору оренди об'єктів нерухомості
комунальної власності міста № 3/6 від 14.02.2006 року. Позивачем направлялись
відповідачеві листи, якими було повідомлено про те, що договір оренди не буде
продовжений на наступний термін, а тому, відповідно до п. 10.1.зазначеного
договору строк дії останнього закінчується 04.02.2007 року. Проте відповідач
залишив зазначені листи без відповіді та приміщення не звільнив.

Рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області від 22.05.2007 року (суддя Коваль Л.А.) позов
задоволено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 11.07.2007 року (колегія суддів у складі:
Павловський П.П. - головуючий,
Логвиненко А.О., Чус О.В.) апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Господарського суду
Дніпропетровської області від 22.05.2007 року - без змін.

Судові акти мотивовані посиланнями
на статтю 17 Закону України "Про оренду державного та комунального
майна", частину першу статті 785 ЦК України, а також на статтю 43 ГПК
України, на підставі яких, суд дійшов до висновку щодо правомірності заявлених
позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення.

Не погоджуючись з винесеними судами
першої та апеляційної інстанцій судовими актами, фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в
якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове
рішення, яким позов прокурора м. Кривого Рогу в інтересах держави в особі
Управління комунальної власності виконкому Криворізької міської ради залишити
без задоволення.

В обґрунтуванні своїх вимог
скаржник посилається на те, що судами
першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права, зокрема, суд невірно застосував п. 9.1
Договору оренди № 3/6, в якому зазначається про обов'язок передати об'єкт
оренди орендарю в 5-денний строк після підписання договору шляхом оформлення
акту приймання-передачі, зв'язку з чим, винесені ними рішення підлягають
скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність
застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117
Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція переглядає
за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевих господарських судів та
постанови апеляційних господарських судів та, на підставі встановлених
фактичних обставин справи, перевіряє застосування судом першої чи апеляційної
інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судами та вбачається
з матеріалів справи, 14.02.2006 року між сторонами було укладено договір оренди
об'єктів нерухомості комунальної власності міста № 3/6 , далі - Договір, (а.с.
7). Відповідно до п. 1 Договору, орендодавець (позивач) зобов'язався передати,
а орендар (відповідач) прийняти у строкове платне користування нежитлове
приміщення в споруді загальною площею 73,4 кв.м., яке розташоване за адресою:
АДРЕСА_1.

Пункт 2.1. Договору передбачає, що
Договір діє з дня його підписання до 04.02.2007 року.

Відповідно до частини другої статті
17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у
разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору
оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він
вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

Керуючись статтею 17 Закону України
"Про оренду державного та комунального майна" позивач листами від
29.01.2007 року № 261 та від 06.02.2007 року № 367 (а.с.8-9) повідомив відповідача
про те, що Договір не буде продовжений на наступний термін, а тому строк дії
Договору закінчується 04.02.2007 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
нового договору оренди на спірне приміщення укладено не було. Таким чином,
відповідач безпідставно займає спірне нежитлове приміщення.

Відповідно до п. 2 статті 26 та п.
1 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального
майна" договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його
було укладено, а орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на
умовах, зазначених у договорі оренди.

Пунктом 2 статті 291 ГК України
передбачено, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який
його було укладено.

Стаття 785 ЦК України визначає, що
у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального
зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідач, заперечуючи проти
виселення з займаного приміщення, посилається на те, що позивачем порушено п.
9.1. Договору, відповідно до якого позивач зобов'язувався передати об'єкт
оренди орендарю в 5 -денний термін після підписання Договору шляхом оформлення
акту приймання-передачі. У той же час, суди попередніх інстанцій посилаючись на
акт обстеження нерухомості від 23.04.2007 року (а.с. 36), встановили, що об'єкт
оренди перебуває на праві користування у відповідача, а тому твердження
скаржника є необґрунтованими.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, викладених позивачем, не надав.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку щодо обґрунтованості вимог позивача про виселення
відповідача з безпідставно зайнятого приміщення.

З огляду на викладене, твердження скаржника
про порушення і неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій
норм процесуального права при прийнятті судових актів не знайшли свого
підтвердження, в зв'язку з чим, підстав для зміни чи скасування законних та
обґрунтованих судових актів колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів касаційної скарги, то
вони не спростовують вказаного висновку суду, та, крім того, пов'язані з переоцінкою
доказів, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції.

За таких обставин та враховуючи
вимоги статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти їх, колегія суддів Вищого
господарського суду України не вбачає підстав для задоволення касаційної
скарги.

На підставі
викладеного, керуючись статтею 1115, п. 1 статті 1119,
11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1 Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 11 липня 2007 року у справі № 7/96-07
залишити без змін, а касаційну скаргу фізичної особи-підприємця  ОСОБА_1 - без задоволення.

2. Справу № 7/96-07 скерувати до
Господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий суддя:                                                          Добролюбова
Т.В.

Судді:              Гоголь Т.Г.

Швець В.О.