ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2007 р.
№ 5/244

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:
Суддів:
Невдашенко Л.П.
Михайлюка М.В.
Дунаєвської Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні  касаційну скаргу

ВАТ "Кременчукпромзалтранс"

на постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.04.2007 р.

у справі
№ 5/244 господарського суду Кіровоградської області

за позовом
ВАТ "Кременчукпромзалтранс"

до
ЗАТ "Об’єднання Дніпроенергобудпром"

про
визнання договору купівлі-продажу недійсним,  стягнення 3647181,02 грн.

за участю  представників сторін:

позивача
Здзеби С.І.

відповідача
не з’явились,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 12.02.2007 р. у справі № 5/244 (суддя: Змеул О.А.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.04.2007 р. (судді: Лотоцька Л.О., Бахмат Р.М., Євстигнеєв О.С.) у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просив її скасувати, а справу передати на новий розгляд. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що апеляційним господарським судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як встановив господарський суд, 17.10.2003 р. ЗАТ "Об’єднання Дніпроенергобудпром" (продавець) та ВАТ "Кременчукпромзалтранс" (покупець) уклали договір № 93 купівлі-продажу частки у статутному фонді  ТОВ "Кременчуцький завод силікатної цегли", відповідно до якого продавець продав належну йому на праві власності частку, що становить 40% статутного фонду ТОВ "Кременчуцький завод силікатної цегли", що відповідає повністю внесеному вкладу продавця до статутного фонду товариства у розмірі 2502555 грн., а покупець придбав цю частку за ціною, яка узгоджена сторонами.

Розділом 4 договору встановлено, що моментом переходу права власності на частку до покупця є дата здійснення повного розрахунку за цим договором. Сторони підписують акт приймання-передачі частки після виконання п. 2.2 договору.

Актом приймання-передачі частки у статутному фонді ТОВ "Кременчуцький завод силікатної цегли" від 27.10.2003 р. сторони погодили, що договір № 93 від 17.10.2003 р. виконаний у повному обсязі.

В обгрунтування позову позивач посилався на те, що відповідач замовчував скрутний фінансовий стан ТОВ "Кременчуцький завод силікатної цегли", тобто мав місце обман, у зв’язку з чим  позивач просив визнати договір недійсним на підставі ст. 57 ЦК УРСР та застосувати реституцію. Позивач також просив стягнути з відповідача 929429,67 грн. витрат у вигляді сплачених відсотків по кредиту, отриманому з метою своєчасного та повного розрахунку за договором, 173529,35 грн. - витрат, понесених на розвиток ТОВ "Кременчуцький завод силікатної цегли " та 41667 грн. –витрат на юридичні послуги в ході розгляду справи про банкрутство ТОВ "Кременчуцький завод силікатної цегли".

Відповідно до ст. 57 ЦК УРСР (чинної на момент укладення угоди) угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації. Якщо угода визнана недійсною з однієї з зазначених підстав, то потерпілому повертається другою стороною все одержане нею за угодою, а при неможливості повернення одержаного в натурі - відшкодовується його вартість. Майно, одержане за угодою потерпілим від другої сторони (або належне йому), звертається в доход держави. При неможливості передати майно в доход держави в натурі - стягується його вартість. Крім того, потерпілому відшкодовуються другою стороною понесені ним витрати, втрата або пошкодження його майна.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 р. "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" при вирішенні позовів про визнання угоди недійсною на підставі ст. 57 ЦК суди повинні мати на увазі, що такі вимоги можуть бути задоволені при доведеності фактів обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною або збігу тяжких для сторони обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах. Під обманом у таких випадках слід розуміти умисне введення в оману учасника угоди шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мають істотне значення для угоди, що укладається.

Господарські суди прийшли до висновку, що позивач не довів умисного введення відповідачем в оману позивача шляхом повідомлення неправдивих відомостей, так і факту замовчування обставин справи.

Як зазначив господарський суд, позивач, придбаваючи частку в статутному фонді господарського товариства, повинен був витребувати та проаналізувати баланс підприємства, звіти, частку якого він мав намір придбати та таким чином з’ясувати фінансовий стан цього товариства. Доказів того, що позивачу було відмовлено у наданні зазначених документів позивач не надав.

Позивач, уклавши договір поруки № 92 від 17.10.2003 р., за яким поручився перед ЗАТ "Об’єднання Дніпроенергобудпром" нести субсидіарну відповідальність за боргами ТОВ "Кременчуцький завод силікатної цегли"  в сумі 1121928,03 грн. був обізнаний про наявність у товариства дебіторської заборгованості.

З огляду на викладене, господарські суди прийшли до висновку про відсутність правових підстав для визнання спірного договору недійсним, як такого, що укладений внаслідок оману.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Настання відповідальності за завдання шкоди можливе лише за одночасної наявності таких складових елементів: протиправної поведінки, вини, факту настання шкоди та причинно-наслідкового зв’язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Господарські суди прийшли до висновку, що укладаючи договір купівлі-продажу частки у статутному фонді товариства відповідач діяв правомірно.

Крім того, позивач не довів настання шкоди. Так, посилаючись на сплату відсотків за користування кредитом, позивач не надав доказів сплати відсотків у зазначеному в позові розмірі. Водночас, з кредитного договору № 408 вл від 21.10.2003 р. не вбачається, що він отриманий для придбання частки у статутному фонді ТОВ "Кременчуцький завод силікатної цегли".

Що стосується 41667 грн. витрат на юридичні послуги, то позивач не надав доказів понесення цих витрат саме у зв’язку з розглядом справи про банкрутство  ТОВ   "Кременчуцький завод силікатної цегли".

З огляду на викладене, господарські суди прийшли до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційним господарським судом правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування законної та обґрунтованої постанови не вбачається.

Крім того, відповідно до вимог ст. 1117 Господарського  процесуального  кодексу  України  касаційна  інстанція  не має  права  встановлювати  або  вважати  доведеними  обставини, які не були  встановлені  у рішенні або  постанові  господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про  достовірність  того чи іншого доказу,  про перевагу  одних  доказів  над  іншими,  збирати  нові  докази  або додатково  перевіряти  докази.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського  процесуального кодексу України,  Вищий  господарський  суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.04.2007 року у справі № 5/244 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                       Л. Невдашенко

Судді:                                                                               М. Михайлюк

Н. Дунаєвська