ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2007 р.
№ А-27/376-05

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:
Першикова Є.В.,

суддів:
Муравйова О.В.,

Данилової Т.Б.,

розглянувши

касаційну скаргу
державної податкової інспекції у Комінтернівському районі м.Харкова (ДПІ у Комінтернівському районі)

на постанову
Харківського апеляційного господарського суду

від
02.11.05

у справі
№ А-27/376-05

господарського суду
Харківської області

за позовом
ДПІ у Комінтернівському районі

до
приватної фірми “Тетра” (далі Фірма),

товариства з обмеженою відповідальністю “Укрпромагросервіс” (далі Товариство)

про
визнання угоди недійсною

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:
Чернова О.А. (за дов. № 1275/10/10-015 від 09.02.07);

- відповідачів:
Фірми:
не з‘явились;

Товариства:
не з‘явились.

Ухвалою від 23.07.07 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючого –Першикова Є.В., суддів –Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П., касаційна скарга ДПІ у Комінтернівському районі

№ 11361/10/10-015 від 01.12.05 була прийнята до провадження, розгляд справи призначено на 20.09.07, без початку перегляду справи по суті.

У зв’язку з перебуванням судді Ходаківської І.П. у черговій відпустці, розпорядженням від 17.09.07 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду справи № А-27/376-05 господарського суду Харківської області створено колегію суддів у наступному складі: головуючий –

Першиков Є.В., судді –Муравйов О.В., Данилова Т.Б., яка розглядає справу по суті.

Про вказані обставини представника ДПІ у Комінтернівському районі повідомлено на початку судового засідання 20.09.07. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України не заявлено.

За згодою представника ДПІ у Комінтернівському районі, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 20.09.07 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Правовий аналіз матеріалів справи свідчить, що у липні 2005 року

ДПІ у Комінтернівському районі звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до Фірми та Товариства про визнання угоди недійсною.

Позовні вимоги мотивовані положеннями ст.ст. 207, 208 Господарського кодексу України, ст. 49 Цивільного кодексу УРСР, п. 11 ст. 10 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”.

Рішенням від 31.08.05 господарського суду Харківської області (суддя Григоров А.М.) у задоволенні позовних вимог ДПІ у Комінтернівському районі відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що матеріалами справи доведено відсутність умислу господарюючих суб‘єктів щодо здійснення спірної угоди без ліцензії всупереч вимог закону.

При винесенні вказаного рішення суд першої інстанції керувався ст. 8 Конституції України, ст.ст. 207, 208 Господарського кодексу України, п. 66 ст. 9 Закону України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності”, ст. 9 Закону України “Про племінну справу у тваринництві”, ст.ст. 4, 33, 35, 43, 49, 75, п. 2 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою 02.11.05 Харківського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого – Токара М.В., суддів –Лакізи В.В., Філатова Ю.М.) апеляційну скаргу ДПІ у Комінтернівському районі задоволено частково, рішення від 31.08.05 господарського суду Харківської області скасовано, а провадження по справі припинено.

При винесенні постанови апеляційний суд прийшов до висновку про те, що судом першої інстанції по даній справі було прийнято рішення між тими ж сторонами про той же предмет спору і з тих же підстав, що і рішення від 12.10.04 господарського суду Харківської області по справі № 04/249-04, яке набрало законної сили.

Постанова апеляційного суду винесена на підставі ст.ст. п. 2 ч. 1 ст. 80, 99, 101, 102, п. 3 ст. 103, п. 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції

ДПІ у Комінтернівському районі звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову від 02.11.05 Харківського апеляційного господарського суду скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскарженого судового акту було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: ст. 129 Конституції України, ст.ст. 207, 208 Господарського кодексу України, ст. 47, ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

На день розгляду справи у судовому засіданні 20.09.07 письмові відзиви на касаційну скаргу від Фірми та Товариства не надійшли.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши пояснення представника ДПІ у Комінтернівському районі, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що згідно п. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі адміністративна справа) –переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п.п. 5, 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів підсудні їм справи вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні загальні суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України; адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з визначенням термінів, що дається у ст. 3 цього Кодексу:

справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень;

суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Предметом позову в даній справі є визнання угоди недійсною.

Розглядаючи спір суди керувались приписами ст.ст. 207, 208 Господарського кодексу України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що судом апеляційної інстанції справу переглянуто в порядку господарського судочинства після вступу в дію Кодексу адміністративного судочинства України, однак спір в даній справі виник у зв’язку з адміністративними, а не господарськими відносинами.

Так, із змісту ст. 4 ч. 1, ст.ст. 42, 43, 52, ст. 19 ч. 5 Господарського кодексу України вбачається, що господарські правовідносини виникають на підставі вільного волевиявлення господарюючих суб’єктів.

Підвідомчість справ господарським судам визначено ст. 12 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, в ч. 1 п. 1 вказаної статті цього кодексу зазначено зокрема, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім спорів, що виникають, зокрема, із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів.

Згідно п.п. 1, 3 ст. 10 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” від 04.12.90 № 509-XII (далі Закон), державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об`єднані державні податкові інспекції здійснюють у межах своїх повноважень контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) а також контролюють своєчасність подання платниками податків бухгалтерських звітів і балансів, податкових декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням податків, інших платежів, а також перевіряють достовірність цих документів щодо правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків, інших платежів.

Перелік випадків, в яких органи державної податкової служби мають право подавати позови до суду перелічені в п. 11 ст. 10 та п. 17 ст. 11 вказаного Закону. Так, відповідно до приписів зазначених норм податкові органи мають право звертатися до суду із позовами до підприємств, установ, організацій та громадян, зокрема, про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках –коштів, одержаних без установлених законом підстав.

Отже, спір у даній справі стосується реалізації податковим органом своїх повноважень в організаційно-господарських відносинах, що встановлюються між цим органом та суб’єктами підприємницької діяльності, і пов’язані з його компетенцією щодо контролю за дотриманням останніми податкового законодавства. Зазначені контролюючі повноваження органів державної податкової служби України визначають їх статус у відносинах з підприємцями як владного суб’єкта, а останніх –як підпорядкованих суб’єктів. Відтак, вказані відносини є відносинами влади та підпорядкування (субординації) і за способом виникнення та регулятивним характером є адміністративними.

Отже, аналіз суб'єктного складу та характеру правовідносин свідчить, що дана справа є справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою), оскільки податковий орган в даному випадку в розумінні п. 7 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України є суб'єктом владних повноважень.

У відповідності з п. 7 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, після набрання чинності цим Кодексом заяви і скарги у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, а також апеляційні, касаційній скарги (подання) розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

В порушення цих вимог, переглядаючи справу на підставі вимог Господарського процесуального кодексу України після набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства, суд апеляційної інстанції не врахував, що дана справа належить до адміністративної юрисдикції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що апеляційним судом при винесенні оскарженої постанови наведеним правовим положенням юридичного аналізу в контексті спірних правовідносин надано не було, в той час, як у даному випадку необхідно було керуватися вказаними нормами в комплексі.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.76 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Визначивши, що спір у даній справі носить адміністративний характер, Вищий господарський суд України звертає увагу, що спір у порушення вимог ст.ст. 1, 12 Господарського процесуального кодексу України переглянуто судом апеляційної інстанції в порядку господарського судочинства після набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України, що унеможливлює здійснення касаційної перевірки оскарженої постанови в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що Державною судовою адміністрацією України відповідно до п. 4 р. VII "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в газеті "Урядовий кур'єр" № 53 від 24.03.07 було повідомлено про початок діяльності з 02.04.07 Харківського апеляційного адміністративного суду, розташованого за адресою: 61064, м.Харків, вул.Володарська, 46.

З урахуванням наведеного оскаржене судове рішення підлягає безумовному скасуванню згідно ст. 11110 Господарського процесуального кодексу України господарським судом касаційної інстанції, а справа –передачі до Харківського апеляційного адміністративного суду для розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Комінтернівському районі м.Харкова № 11361/10/10-015 від 01.12.05 задовольнити частково.

Постанову від 02.11.05 Харківського апеляційного господарського суду у справі № А-27/376-05 господарського суду Харківської області скасувати, а справу направити до Харківського апеляційного адміністративного суду для розгляду зі стадії прийняття апеляційної скарги до провадження.

Головуючий
Є.Першиков

судді:
О.Муравйов

Т.Данилова