ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.08.07р.

Справа № 12/199-07

За позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАНА-КР", м. Кривий Ріг

до  Криворізької міської ради, м.  Кривий Ріг

про визнання права власності

Суддя  Жукова Л.В.

при секретарі - пом. судді Конєва С.О.

Представники:

Від позивача Сільченко Є.І. довіреність № 12-24.01.2007р.

Від відповідача  Гудима Т.В. довіреність № 7/26-3079 від 27.12.2006р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить визнати за  ним право власності на добудоване приміщення „А-1” площею 33,6 м2 до кафе  розташоване на мрн. Сонячному, 17-А  в м. Кривому Розі посилаючись на те, що позивач  є власником зазначеного  кафе на підставі витягу  про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.08.2005р. та в ході користування майном у 2005 році позивач  самочинно добудував до кафе ще одне  нежитлове приміщення „А-1 площею 33,6 м2   на земельній ділянці яка була надана йому в тимчасове користування згідно тимчасової угоди № 2399/1 від 16.05.2006р., а тому просить визнати право власності на підставі ст. 376 ЦК України.

Представник відповідача проти позову заперечує та просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на те, що з інвентарної справи виготовленої КП „КБТІ” не вбачається даних щодо здійснення самочинного будівництва позивачем за адресою м. Кривий Ріг, мкр. Сонячний, 17а нежитлового приміщення  „А-1” саме площею 33,6 кв.м.; стаття 376 ЦК України передбачає визнання права власності на нерухоме майно за позивачем за умови надання земельної ділянки в оренду, відсутності заперечень з боку власника земельної ділянки, відповідності самочинного будівництва будівельним нормам і правилам. Позивач не надав доказів надання земельної ділянки у користування на підставі договору оренди, що передбачено ст. 124 Земельного кодексу України, а  тимчасова угода про сплату за фактичне користування земельною ділянкою № 2399/1 від 16.05.2006р. не може служити доказом відведення даної земельної ділянки, оскільки вона свідчить тільки про  сплату за фактичне  користування земельною ділянкою. Крім того, за вказаною тимчасовою угодою позивач здійснює оплату за фактичне користування земельною ділянкою площею 68,5 кв.м., а відповідно до містобудівного обгрунтування земельної ділянки під розміщення кафе „Лана” в мкр. Сонячний, 17а рекомендована площа земельної ділянки необхідна для обслуговування вказаного кафе складає 241,5 кв.м. За ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Статтею 18 Закону України „Про основи містобудування” передбачено, що  закінчені будівництвом об’єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому  законодавством порядку об’єктів забороняється. Також, зазначає, що  самочинно добудований об’єкт повинен відповідати будівельним нормам,  повинен бути введений в експлуатацію, доказів чого позивачем не надано. Технічний висновок щодо  експлуатаційної придатності  добудованої будівлі або споруди та стану будівельних конструкцій відсутній. Посилання позивача на технічний висновок розроблений ДФ ДП „НДІпроектреконструкція” КВКП не може служити доказом відповідності об’єкту будівельним нормам і правилам, оскільки  даний висновок не містить жодних посилань на відповідність об’єкту самочинного будівництва державним нормам та правилам, експлуатаційної придатності споруди та стану будівельних конструкцій.

В судове засідання  представник відповідача надав доповнення до відзиву в яких просить також відмовити в позові  у повному обсязі  та вказує на те, що  строк дії тимчасової  угоди  № 2399/1 від 16.05.2006р. про сплату за фактичне користування земельною ділянкою закінчився 09.05.2007р. та на момент звернення до суду  з позовом дана угода не діяла; з копії інвентарної справи не вбачається, що відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації виявлені самочинно збудовані об’єкти, які підлягають технічній інвентаризації з включенням їх у планові та інші матеріали. Жодних позначок відносно самочинного будівництва не значиться.

В судовому засіданні оголошувалася перерва до 16.08.2007р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши  представників сторін, господарський суд –

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю „ЛАНА-КР” є власником нежитлового приміщення площею 32,0 кв.м., що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, мікрорайон Сонячний, буд. 17а на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.2005р., що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.08.2005р.

Відповідно до  ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов’язків власник зобов’язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Як  видно з наданих документів, позивач  у ході користування нежитловим приміщенням, яке належить йому на праві власності у 2005 році  провів самочинне будівництво та добудував до будівлі кафе, що розташоване  в м. Кривому Розі мкр. Сонячний, 17- а - нежитлове приміщення „А-1” площею 33,6 м2 ,  що підтверджується наявним в матеріалах справи поверхневим планом складеним КП „Криворізьке БТІ” (а.с. 15).

Отже, позивач провів самочинне будівництво нежитлового приміщення  „А-1” площею 33,6 кв.м. без належно затвердженого проекту та на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети.

Пунктом 1 ст. 331 ЦК України  передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України  житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані  або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Пунктом 3 ст. 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.  На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (п. 5 ст. 376 ЦК України).

З тимчасової угоди № 2399/1  про сплату за фактичне користування земельною ділянкою від 16.05.2006р. укладеної між відповідачем та позивачем видно, що позивач фактично використовує земельну ділянку площею 68,5 м2 , що розташована в м. Кривому Розі, мкр. Сонячний, 17а для потреб розміщення кафе (без літнього майданчика). Дана угода підписана  відповідачем та позивачем.

Отже, виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позивач  є фактично користувачем земельної ділянки за вказаною вище адресою, а посилання відповідача в частині того, що дана земельна ділянка не надана позивачеві в користування спростовується саме цією тимчасовою угодою, яка укладена у формі договору та за цієї угодою відповідач фактично визнає позивача користувачем   земельної ділянки  площею 68,5 м2, що розташована в м. Кривому Розі, мкр. Сонячний, 17а.

Крім того, статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір  земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Отже, у відповідності до ст. 377 ЦК України до позивача перейшло право власності на земельну ділянку на якій  розміщені нежитлові приміщення придбані ним за договором купівлі-продажу від 06.07.2005р. та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для її обслуговування.

Крім того, у відповідності до наявного в матеріалах    справи загального висновку містобудівного обгрунтування земельної ділянки під розміщення кафе „Лана” в Саксаганському районі м. Кривого Рогу   складеного ДФ ДП Державного науково-вишукувального і проектно-вишукувального інституту „НІІпроектреконструкція” встановлено, що містобудівне обгрунтування земельної ділянки  під розміщення кафе в мкр. Сонячний, 17а Саксаганського району м. Кривого Рогу виконано згідно вимог державних будівельних норм ГСН 360-92** „Містобудівництво. Планування і забудова міських і сільських поселень” і ДБН Б 1.1-4-2002 „Склад,  зміст, порядок розробки, узгодження і затвердження містобудівного обгрунтування; розміщення кафе на земельній ділянці яка виділяється не  впливає на житлову забудову і навколишнє природне середовище; можливе вилучення земельної ділянки площею 241,5 м.кв. із міського землекористування і передачі його у користування ТОВ „Лана-КР”; доцільно розміщення кафе, так як це створює додаткові робочі місця і покращує сферу громадського харчування; розміщення кафе забезпечить надходження  коштів в бюджет міста на всіх рівнях ( у вигляді податку і т.і.) і т. інше.

Виходячи з  вищенаведеного, посилання відповідача на те, що позивач не є орендарем спірної земельної ділянки та строк дії тимчасової угоди скінчився не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки відповідач не надав доказів, які б свідчили про відмову  відповідача надіслану на адресу позивача щодо фактичного  користування  позивачем спірною земельною ділянкою,  не надано і доказів про звернення до позивача з вимогою про повернення  самовільно зайнятої спірної земельної ділянки, а отже  заперечення відповідача є безпідставними.  Також, є безпідставними і  твердження відповідача про те, що приміщення не введено в експлуатацію,  відсутній технічний висновок щодо придатності добудованого майна до використання, оскільки спростовуються наведеними вище доводами та предметом даного спору не є введення об’єкта в експлуатацію.

При даних обставин, суд находить підстави достатніми для задоволення позову.

Крім того, суд вважає за необхідне судові витрати покласти на позивача з урахуванням відсутності вини відповідача у проведенні позивачем самочинного будівництва.

Керуючись ст.ст.  319, п. 1ст. 331, п.1, п.3, п. 5, ст.  376, ст. 377 Цивільного Кодексу України,  ст.ст. 49,  82-85    Господарського  процесуального  кодексу України, господарський  суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги позивача задовольнити.

Визнати  за Товариством з обмеженою відповідальністю  „ЛАНА-КР” (50056, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, мкр. Сонячний, 17) право власності на добудоване приміщення „А-1” площею 33,6 м2 до кафе, що розташоване  за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, мкр. Сонячний, 17-А.

Судові витрати покласти на позивача.

Суддя

Л.В. Жукова

Рішення підписано 16.08.2007р. відповідно до ст.ст. 84, 85 ГПК України.