ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

"21" травня 2007 р.                                        Справа № 15/120

Позивач- Відкрите акціонерне товариство „Корюківське АТП-17445”, м. Корюківка, пров. Кірова, 18.

До відповідача- Державної інспекції з контролю за цінами в Чернігівській області, м. Чернігів, вул. Щорса, 12.

Про визнання недійсним акта та скасування рішення.

Суддя Ю.В.Федоренко        секретар Фурник К.В., Скорик М.О.

Представники  сторін:

Від позивача – Коломійчук А.Н.- голова правління, Мороз С.В., дов. від 24.04.07, Купрієнко О.В., дов. від 24.04.07.

Від відповідача-  Маценко В.П., дов. від 15.01.07.

СУТЬ   СПОРУ:

Заявлено позов про визнання недійсним акта перевірки правильності формування і застосування цін ( тарифів ) від 25.10.06 та про скасування рішення відповідача № 56 від 31.10.06.

Позов обґрунтовано тим, що на думку позивача під час проведення перевірки представником відповідача було неправильно розраховано торгівельну надбавку, не враховано об”єми товарного залишку пального, відпуск бензину марки А 76 підприємству споживчої кооперації, надану продавцем пального скидку на транспортні витрати.

Додаткове обґрунтування своїх вимог позивачем надано листами від 11.05.07 № 258, від 18.05.07 № 272 в яких зазначено, що надані відповідачем листом від 27.04.07 додаткові докази по справі не можуть бути прийняті у якості доказів так як не є офіційними документами товариства, ТОВ „ВТФ „Дайна”, яке постачало нафтопродукти, не є заводом –виробником паливно –мастильних матеріалів, наведено додаткові підстави визнання недійсним акта перевірки.

Відповідач позов не визнав і вважає, що позивачем  при реалізації паливно –мастильних матеріалів завищено граничний розмір роздрібної ціни на бензин в результаті чого отримано необґрунтовано виручку в сумі 7366,23 грн. При перевірці позивачем не було надано доказів про використання пального на власні потреби, про оптовий продаж пального, розпорядженням № 105 від 25.04.05 не передбачено, що понад рівень торгівельної надбавки можуть включатися транспортні витрати по доставці пального.

Додаткові підстави заперечення позову відповідачем надано 10.05.07.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін суд встановив наступне.

Відповідно ст. 13 Закону України "Про ціни і ціноутворення" та Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2000р. №1819 на відповідача покладені контрольно –наглядові функції з питань додержання центральними та місцевими органами виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями вимог щодо формування, встановлення та застосування цін і тарифів. У зв”язку з цим відповідачу надано право проводити перевірки документів, пов’язаних з формуванням, встановленням і застосуванням цін, тарифів на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, а також одержувати необхідні довідки, приймати рішення про застосування до суб’єктів підприємницької діяльності передбачених чинним законодавством економічних санкцій за порушення порядку встановлення і застосування цін.

На підставі викладеного відповідачем була проведена перевірка Відкритого акціонерного товариства „Корюківське АТП-17445”, за наслідками якої складений акт № 004726 від 25.10.06. Як зазначено в акті перевірки, позивач за період з 01.11.05 по 31.12.05, в порушення вимог розпорядження Чернігівської облдержадміністрації від 25.04.05 № 105, при реалізації нафтопродуктів через АЗС перевищив розмір граничного рівня ( 15% ) торгової надбавки внаслідок чого одержав 7366,23 грн. додаткової виручки.

На підставі даного акта відповідачем було прийнято  рішення № 56 від 31.11.2006р. про застосування економічних санкцій та вилучення до державного бюджету необґрунтовано одержаної виручки у розмірі 7366,23 грн. та стягнення до бюджету штрафу у двократному розмірі необґрунтовано одержаної виручки в сумі 14732,46 грн.

Відповідно до ст. 4 Закону України „Про ціни і ціноутворення” Кабінет Міністрів України: забезпечує здійснення  в  республіці  державної політики цін; визначає  перелік  продукції,  товарів  і  послуг,   державні фіксовані та регульовані  ціни  і  тарифи  на  які  затверджуються відповідними    органами   державного   управління,   крім   сфери телекомунікацій; визначає повноваження органів державного управління в  галузі встановлення і застосування цін (тарифів), а також по контролю  за цінами (тарифами).

Відповідно до п. 12 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.96 № 1548 Рада міністрів Автономної республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації регулюють ( встановлюють ), зокрема, граничні  торговельні  надбавки  на дизельне паливо і бензини моторні,  що  реалізуються через автозаправні станції, встановлюються на рівні не вище  15  відсотків їх оптово-відпускної ціни або митної вартості;(  Пункт  12  доповнено  абзацом  згідно  з  Постановою  КМ  N 265 ( 265-2005-п ) від 09.04.2005 - зміни діють до 1 січня 2006 року ).

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09.04.05 № 265 „Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 року № 1548”, розпорядженням голови Чернігівської обласної державної адміністрації від 25.04.05 № 105 встановлено для всіх суб”єктів підприємницької діяльності граничний рівень торгівельної надбавки – 15 відсотків оптово –відпускної ціни виробника або митної вартості на дизельне паливо і бензини моторні, що реалізуються через автозаправні станції.

Питання визначення митної вартості регламентується постановою Кабінету Міністрів України від 28.08.03 № 1375 „Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України”, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, але при розгляді справи встановлено, що позивачем не застосовувалась митна вартість пального при нарахування торгівельної надбавки.

Нормативне визначення оптово –відпускної ціни виробника у законодавстві відсутнє.

Як вбачається з матеріалів справи нафтопродукти були придбані позивачем у ТОВ ВТФ „Дайна” відповідно до укладеного договору купівлі –продажу від 01.07.05. В договорі сторони, зокрема, погодили, що товар поставляється по цінах, вказаних у видаткових накладних у національній валюті України, які є невід”ємною частиною даного договору; у випадку доставки товару самовивозом Продавець зменшує суму вартості товару на розмір транспортних витрат.

Відповідно до додаткових угод № 1 –15 до цього договору у період з 02.11.05 по 26.12.05 позивачу надавалась знижка від суми товару за доставку товару самовивозом.

Згідно з довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо –торгова фірма „Дайна” № 60-05/07 від 11.05.07 товариство не є заводом –виробником паливо –мастильних матеріалів.

Як встановлено судом відповідачем в обґрунтування факту порушення позивачем рівня граничної торгівельної надбавки покладено оптово –відпускну ціну постачальника товару, а не його виробника, що підтверджується розрахунком суми необґрунтовано одержаної виручки та накладними на отримання товару від продавця, який не є його виробником.

Докази про оптово –відпускну ціну виробника бензину та дизельного пального в матеріалах справи відсутні.

В зв”язку з цим позивачем не порушено вимоги розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації від 25.04.05 № 105 „Про регулювання цін на нафтопродукти”.

Крім того відповідачем, при  визначенні розміру перевищення граничного розміру торгівельної надбавки, не враховано використання позивачем пального для власних потреб,  поставку пального дрібнооптовим покупцям за цінами, нижчими від роздрібної ціни, що підтверджується накладними на а.с. 50, 52 –66, висновком аудитора № 41 від 04.05.07.

Відповідно до ч. 1 ст. 189 Господарського кодексу України ціна ( тариф ) у цьому Кодексі є формою грошового визначення вартості продукції ( робіт, послуг ), яку реалізують суб”єкти господарювання.

Враховуючи умови договору з ТОВ ВТФ „Дайна” в ціну товару було включено і витрати по його доставці покупцю, а тому при визначенні оптово –відпускної ціни постачальника товару слід враховувати і надану знижку від суми товару відповідно до додаткових угод до договору.

Надані до листа позивача від 24.10.06 за № 459 розрахунки закупівельної вартості паливно –мастильних матеріалів  не підтверджують порушення останнім вимог розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації від 25.04.05 № 105.

У зв”язку з викладеним вище відсутнє порушення дисципліни цін позивачем, а тому позов у частині скасування рішення № 56 від 31.10.06 про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Оскільки що позивачем не доведено, що реалізація пального в період з 01.11.05 по 31.12.05 проводилась з товарного залишку, який виник до 01.11.05 і не був врахований при проведенні перевірки, суд не приймає до уваги дане обґрунтування позову.

Відповідно до Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових ( штрафних ) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженої наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України 03.12.01 № 298/519, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 18.12.01 за № 1047/6238, п. 3.1 державна інспекція з  контролю  за  цінами  та  державні інспекції  з  контролю  за  цінами  в  Автономній Республіці Крим, областях,  містах  Києві  та  Севастополі  приймають  рішення  про вилучення  сум  економічних  та  фінансових  (штрафних)  санкцій у порядку, передбаченому законодавством. Підставою для  прийняття рішень про вилучення сум економічних та фінансових (штрафних) санкцій є акти перевірок, які складаються посадовими особами органів державного контролю за цінами.

Вказаною Інструкцією передбачено лише оскарження рішень про застосування економічних та фінансових ( штрафних ) санкцій.

Відповідно до ч.1 статті 17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних  осіб  із  суб'єктом  владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Юридичним актом є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий в межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних відносин, має обов’язковий характер для суб’єктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб’єктів.

Оскаржуваний акт є результатом дій працівника відповідача, вчиненої за результатами перевірки і не має обов”язкового характеру, а тому не є актом державного органу у розумінні ст.17 КАС України.

Суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати предмет спору, оскільки таке право надане ст.51 КАС України виключно позивачу.

В зв”язку з цим у позові про визнання недійсним акта 004726 перевірки правильності формування і застосування цін ( тарифів ) від 25.10.06 слід відмовити.

Судові витрати у вигляді державного мита мають бути відшкодовані позивачу пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.  158 - 163, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Скасувати рішення № 56 про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін від 31.10.06.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства «Корюківське АТП-17445», м. Корюківка, пров. Кірова, 18, код 05524742, 1,70 грн. судового збору.

В іншій частині позову –відмовити.

Постанова набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано  заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна  скарга  не  була  подана  у  строк, встановлений  цим Кодексом,  постанова суду  першої  інстанції  набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не  скасовано,  набирає  законної  сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява.  Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в  апеляційній скарзі.

Заява  про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення.

Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після  подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову підписано 22.05.07

Суддя                                                      Ю.В.Федоренко