ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Ужгород, вул. Коцюбинського, 2а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 жовтня
2007 р., 10 год. 00 хв.
Справа  № 8/316

Суддя    - В.С. Русняк

Секретар судового засідання -
помічник судді   -Н.Ю. Рабцун

За позовом
Приватного підприємця ОСОБА_1, м. Ужгород

до
відповідача Управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді
Закарпатської області, м. Ужгород

про
визнання протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді
Закарпатської області стосовно здійснення перевірки та про визнання недійсними
і скасування рішення №616 від 18.08.2006 року про застосування фінансових
санкцій та вимоги №Ф 225 від 03.10.2006 року про сплату боргу

Представники:

Від позивача -ОСОБА_2
-адвокат, довіреність №3259 від 11.12.06;

Від відповідача -Карп'юк
В.М. -завідувач юридичного сектору, довіреність №7227/07 від 25.10.06

СУТЬ СПОРУ:
Приватним підприємцем ОСОБА_1, м. Ужгород заявлено позов до Управління
Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області, м. Ужгород про
визнання протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді
Закарпатської області стосовно здійснення перевірки та про визнання недійсними
і скасування рішення №616 від 18.08.2006 року про застосування фінансових
санкцій та вимоги №Ф 225 від 03.10.2006 року про сплату боргу

Позивач  подав до суду позовну заяву про визнання
протиправним дії Управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді
Закарпатської області стосовно здійснення перевірки та про визнання недійсними
і скасування рішення №616 від 18.08.2006 року про застосування фінансових
санкцій та вимоги №Ф 225 від 03.10.2006 року про сплату боргу мотивуючи свої
вимоги, зокрема тим, що він не є платником збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування, оскільки сплату цього збору для нього замінено сплатою
єдиного податку. Також, позивач посилається на Розпорядження Кабінету Міністрів
України №58-8 від 10.03.2005р., яким підтримано пропозицію Пенсійного фонду України,
погоджену з Мінфіном та Державною податковою адміністрацією, щодо тимчасового
припинення перевірок юридичних та фізичних осіб -платників єдиного і
фіксованого податку щодо сплати страхових внесків на різні види
загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідач проти позову заперечує в
цілому з підстав викладених у відзиві на позовну заяву і просить визнати дії
Управління ПФУ в м. Ужгороді правомірними, а в позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Управлінням Пенсійного фонду
України в м. Ужгороді була проведена перевірка своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та своєчасності сплати зобов'язання зі збору та страхових
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування приватного
підприємця ОСОБА_1,                   м.
Ужгород за період з 01.05.2003 р. по 30.05.2006 р. За результатами
вказаної  перевірки було складено акт №28
від 17.08.2006 р., в якому зазначено, що в результаті перевірки позивачу донараховано
внески на обов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 6899,76 грн.

Встановлено, що платнику належить
нарахувати внески до Пенсійного фонду в сумі 11951,84 грн. (в т.ч. донараховане
по акту перевірки від 07.2006 р. в сумі 6899,76 грн.). Фактично перераховано до
Пенсійного фонду 7498,70 грн. Заборгованість за платником станом на 06.2006 р.
складає 4453,14 грн.

На підставі акту перевірки
Управлінням Пенсійного фонду України в                      м. Ужгороді сформовано та
надіслано позивачу вимогу №Ф 225 від 03.10.2006р. про сплату боргу на суму
3187,64грн. та винесено рішення №616 від 18.08.2006р. про застосування до
позивача фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України
або страхувальником сум своєчасно не обчислених та несплачених страхових
внесків на суму 1506,24грн.

Частиною 1 ст. 18 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що розмір
страхових внесків, у тому числі розмір частини внесків, що спрямовується до
Накопичувального фонду, встановлює Верховна Рада України відповідно для
страхувальників і застрахованих осіб за результатами актуарних розрахунків,
виходячи з того, що вони повинні забезпечувати надання особам пенсійних виплат
і соціальних послуг, передбачених цим Законом, а також покриття
адміністративних витрат для забезпечення функціонування системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Проте ці положення не
можуть бути застосовані до спірних правовідносин у зв'язку з тим, що Верховна
Рада України не встановила розміру страхових внесків, як це передбачено ч. 1
ст. 18 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.

За таких обставин до спірних
правовідносин слід застосувати п. 1 ч. 8 Розділу ХV „Прикінцеві положення”
Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” яким
встановлено, що до набрання чинності законом про спрямування частини страхових
внесків до Накопичувального фонду страхові внески, що перераховуються до
солідарної системи (крім страхових внесків, що перераховуються особами,
зазначеними в пунктах 3 і 4 статті 11 та у статті 12 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, а також страхових внесків,
сплачуваних за осіб, зазначених у пунктах 8, 13, 14 статті 11 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”), сплачуються
страхувальниками та застрахованими особами на умовах і в порядку, визначених
Законом України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, та в
розмірах, передбачених Законом України „Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування” для відповідних платників збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування.

Отже, п. 1 ч. 8 Розділу ХV
„Прикінцеві положення” Закону України „Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування” встановлює розмір страхових внесків лише для тих
страхувальників, які є платниками збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування, та не встановлює його для тих страхувальників, які не є платниками
збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Між тим, Закон України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” не визначає кола осіб, які є
платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та не змінює
порядку їх визначення.

Тому, визначення осіб які є
платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування повинно
здійснюватися на підставі положень Закону України „Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування”, з урахуванням положень Закону України „Про
державну підтримку малого підприємництва” та Указу Президента України „Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва”.

Позивач за перевіряємий період був
платником єдиного податку, що підтверджується матеріалами справи (зокрема
листом ДПІ у м. Ужгороді від 18.01.2007 р. №1005/а/20).

Розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 10.03.2005 р. №58-р „Про деякі питання спрощеної системи
оподаткування” вирішено підтримати пропозицію Пенсійного фонду України,
погоджену з Мінфіном та Державною податковою адміністрацією, щодо тимчасового
припинення перевірок юридичних та фізичних осіб -платників єдиного та
фіксованого податку щодо сплати страхових внесків на різні види
загальнообов'язкового державного соціального страхування, стягнення з них
заборгованості за цими платежами, яка утворилася у 2004 р. -І кварталі 2005 р.,
застосування пов'язаних з цим санкцій… до остаточного законодавчого
врегулювання функціонування спрощеної системи оподаткування.

Як зазначено у ст. 11 Закону
України „Про державну підтримку малого підприємництва” спрощена система
оподаткування передбачає заміну сплати встановлених законодавством податків і
зборів (обов'язкових платежів) сплатою єдиного податку, а Законом України „Про
систему оподаткування” збір на обов'язкове державне пенсійне страхування віднесено
до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів) (п. 17 ч. 1 ст.
14 Закону України „Про систему оподаткування”).

Відповідно до п. 6 Указу Президента
України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва” суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний
податок не є платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що
відповідає наведеним положенням ст. 11 Закону України „Про державну підтримку
малого підприємництва”.

Відповідно до п. 15 Глави ХV Закону
України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” до приведення
законодавства України у відповідність із цим Законом, Закони України та інші
нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Але Указ Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва” не є нормативно-правовим актом, який
регулює питання сплати страхових внесків, зокрема, він не встановлює пільг з
нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати. З іншого
боку, Закон України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” не
є нормативно-правовим актом, який регулює порядок визначення осіб, які є
платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, а також цей
закон не регулює питання застосування спрощеної системи оподаткування.

Отже, Указ Президента України „Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва” не суперечить положенням Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” та підлягає застосуванню до
спірних правовідносин.

Таким чином, позивач не є платником
збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки сплату цього збору
для нього замінено сплатою єдиного податку, а тому він не повинен сплачувати
страхові внески в розмірах, передбачених Законом України „Про збір на
обов'язкове державне пенсійне страхування” для відповідних платників збору на
обов'язкове державне пенсійне страхування. На підставі викладеного позов
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 49, п. 4 ст. 94,
ст.ст. 160 -163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов
задоволити повністю.

2.          Визнати
протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в місті Ужгороді
Закарпатської області стосовно здійснення перевірки.

3.          Визнати
недійсними рішення №616 від 18.08.2006 року про застосування фінансових санкцій
та вимоги №Ф 225 від 03.10.2006 року про сплату боргу.

4.          Повний текст
постанови виготовлений і підписаний 08.10.2007 р.

5.          Постанова
набирає законної сили і підлягає оскарженню в порядку і строки, визначені ст.
186 КАС України.

Суддя
В.С. Русняк