ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.09.07 р.
Справа № 44/315пн

Господарський суд Донецької
області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Семенюшко
Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою
приватного підприємства „Рубикон” (представник Беломєстнов О.Ю., довіреність
від 25.07.07 року), до суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи
ОСОБА_1 (представник ОСОБА_2, довіреність № НОМЕР_1) та до товариства з
обмеженою відповідальністю спільного українсько-грузинського підприємства
„Лєкс-Віт” (директор Бодіна В.Б., паспорт НОМЕР_2, представник ОСОБА_2, довіреність
від 24.09.07 року) про визнання частково недійсним акту від ІНФОРМАЦІЯ_1 до
договору №НОМЕР_3 та про витребування у суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 на користь позивача запчастин до баштового
крану марки КБ-674А, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство „Рубикон”
(далі - Підприємство) звернулося до господарського суду із позовною заявою до
суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (далі - Громадянин)
та до товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-грузинського
підприємства „Лєкс-Віт” (далі - Товариство) про визнання недійсним акту від
ІНФОРМАЦІЯ_1 до договору №НОМЕР_3 (далі - Акт) та про витребування у
Громадянина та передачу Підприємству запчастин до баштового крану марки
КБ-674А, а саме 2-х ходових рам, 4-х балок, 2-х баластних рам, 2-х ящиків
кабельних з майданчиком, 2-х кабельних барабанів, 8-ми ходових теліжок, 2-х
основ (нижніх секцій), 2-х рам шарнірів, 2-х секцій (3м), 10-ти секцій (рядова
6м), 2-х секцій верхніх (ліфтових), 8-ми балансирів, 2-х рам неповоротних, 2-х
рам поворотних, 2-х оголовків, 2-х стійок монтажних, 8-ми секцій стріли, 2-х
теліжок вантажних, 4-х теліжок контрвантажу та 4-х консолей противаг (далі -
Устаткування), відчужених набувачу Громадянину відчужувачем Товариством згідно
Акту. Позовні вимоги обґрунтовані протиправним відчуженням Громадянину
Устаткування, яке є власністю Підприємства згідно договору № НОМЕР_4,
платіжного доручення №НОМЕР_5 та рішення господарського суду Донецької області
від 30.05.07 року у справі № 32/129пн.

Предметом позову є визнання
недійсним Акту як протизаконного правочину, яким змінено умови договору
№НОМЕР_3 в частині порядку виконання грошового зобов'язання, безпосереднім
юридичним наслідком якого є повернення Устаткування належному володільцю
Підприємству. Представник Підприємства в судовому засіданні підтримав позовні
вимоги та надав для огляду податкову накладну від 26.12.06 року на суму 100'000
грн.

В порядку статті 22 ГПК України
позивач 26.09.07 року зменшив обсяг позовних вимог, вимагаючи визнати недійсним
Акт не у повному обсязі, а лише частково, в частині передачі Громадянину майна,
яке входить до складу Устаткування - одну ходову раму, один ящик кабельний з
майданчиком, вісім візків ходових (які складаються з чотирьох ходових візків
без редукторів, електродвигунів, кришок захисту, чотирьох ходових візків та
чотирьох рейкових захватів), дві основи (нижніх секції), одну раму шарнірів,
дві секції 3м., три секції рядових 6м., дві секції верхніх (ліфтових), чотири
балансири, одну раму неповоротну, дві рами поворотні, один оголовок, одну
стійку монтажну (яка складається з монтажної стійки та навісного майданчику),
одну секцію стріли (яка складається з оголовка стріли, кореня стріли, вставки
стріли, навісного майданчика на стрілу), один візок монтажний, два візки
контрвантажні та одну консоль противаг (далі - Запчастини). Зазначене зменшення
позовних вимог позивач пояснює тим, що за Актом Громадянину передане не тільки
майно Підприємства (Запчастини, які входять до складу Устаткування), але й інше
майно, яке не належить позивачу.

В судовому засіданні директор
відповідача Товариства усно підтвердив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 Громадянину передані
саме ті Запчастини, які мали бути поставлені Підприємству за договором НОМЕР_4
у складі Устаткування. Директор Товариства заперечив проти позову, вважаючи
договір НОМЕР_4 підписаним неповноважною особою, вказав на те, що спірне майно
вже частково отримане засновником позивача ОСОБА_3 та представником ОСОБА_4, причому
позивач утримує в себе оригінали залізничних документів на вантаж.

Представник відповідачів Товариства
та Громадянина заперечив проти позову, та просив відкласти розгляд справи з
метою додаткової підготовки та надання податкової накладної на товар, переданий
Підприємству.

Відповідачами надані суду окремі
документи, що підтверджують перетин державного кордону запасними частинами до
баштового крану марки КБ-674А.

Суд вважає за можливе розглянути
спір за наявними в справі матеріалами, оскільки окремі ненадані суду сторонами
матеріали не можуть істотно вплинути на юридичну кваліфікацію спірних
правовідносин. В судовому засіданні судом в присутності сторін було додатково
досліджено всі документи, надані сторонами у справі № 44/315пн у якості
доказів.

В судовому засіданні оголошувалась
перерва 26.09.07 року з 1400 до 1420 години для підготовки процесуального
документу.

Вислухавши у судовому засіданні
представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за
своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Підприємства підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Господарськими судами різних
інстанцій у справі № 32/129пн на теперішній час вже встановлено низку фактів,
які мають вирішальне значення для оцінки правовідносин у поточному спорі,
зокрема:

ь          факт укладення між Підприємством та
Товариством договору НОМЕР_4, згідно якого Товариство зобов'язалося поставити
Підприємству Устаткування, а Підприємство зобов'язалося сплатити попередню
оплату 100'000 грн., після внесення якої виникає право власності Підприємства
на Устаткування;

ь          факт належного оформлення та
схвалення сторонами договору НОМЕР_4;

ь          факт перерахування 26.12.06 року
100'000 грн. Підприємством за Устаткування, внаслідок чого у Підприємства
виникло право власності на ці майнові об'єкти;

ь          факт порушення Товариством договірних
зобов'язань щодо передачі Підприємству Устаткування та технічної документації.

Резолютивною частиною рішення
господарського суду Донецької області від 30.05.07 року у справі № 32/129пн,
залишеного без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від
31.07.07 року - Товариство зобов'язано передати Підприємству Устаткування (у
тому числі Запчастини), а також технічну документацію на Устаткування.

Означені судові рішення, по яких
разом з іншими учасниками брали участь і сторони по справі № 44/315пн, набрали
законної сили, тому встановлені ними факти не повинні доводитися знову при
вирішенні справи № 44/315пн в порядку статті 35 ГПК України. Сторонами процесу
№ 44/315пн факти, викладені у судових рішеннях у справі № 32/129пн - в
загальному порядку не спростовані, а норми статті 124 Конституції України
визначають обов'язковість виконання усіма суб'єктами судових рішень у справі №
32/129пн.

Згідно преамбули та статті 6
параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення
Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою №
48553/99 „Совтрансавто-Холдинг” проти України”, а також згідно рішення
Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою №
28342/95 „ОСОБА_5 проти Румунії” встановлено, що існує усталена судова практика
конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права
принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому
спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під
сумнів.

Оскільки в силу частини 3 статті 4
ГПК України, статті 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав людини” згадані судові рішення та зміст
самої Конвенції про захист прав та свобод людини є приоритетним джерелом права
для національного суду, суд вважає безсумнівними ті факти, що договір НОМЕР_4 є
правомірним та схваленим сторонами, право власності Підприємства на Устаткування
виникло 26.12.06 року внаслідок оплати 100'000 грн., а Товариство є
зобов'язаним передати Устаткування (у тому числі Запчастини та технічну
документацію) Підприємству - причому ці факти та обставини не можуть ставитися
судом під сумнів та є такими, які знімають необхідність додаткового доведення
зазначених обставин та фактів. З огляду за наведене, суд не може прийняти до
уваги заперечення відповідачів щодо підписання договору НОМЕР_4 неповноважними
особами.

Згідно пункту 7.2.3 Закону України
„Про податок на додану вартість” податкова накладна є звітним, а також
одночасно розрахунковим документом, яка виписується на кожну повну або часткову
поставку товарів. При цьому, згідно Закону України „Про податок на додану
вартість” податкова накладна видається по факту першої події (оплати або
поставки), тому оглянута в судовому засіданні податкова накладна від 26.12.06
року на 100'000 грн. підтверджує не факт поставки Запчастин, а факт внесення
100'000 попередньої оплати. З огляду на наведене, залучення податкової
накладної від 26.12.06 року до матеріалів справи суд вважає недоцільним через
відсутність у цього документу статусу належного та допустимого доказу у справі
№ 44/315пн.

За наведених вище обставин та
фактів суд вважає безсумнівною наявність у Підприємства права власності на
Устаткування, що визначає правовий інтерес позивача до поточного спору.

Дослідивши договір №НОМЕР_3, з
якого виникли цивільні права та обов'язки Товариства та Громадянина, суд дійшов
висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю
правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання
норм статей 837-864 ЦК України. Таким чином, в силу статті 837 ЦК України, а
також розділів 1-2 договору №НОМЕР_3, Громадянин зобов'язався на власний ризик
виконати роботу з надання справного та належним чином облаштованого
автотранспортного засобу Газель з водієм для виконання необхідних Товариству
перевезень, а Товариство зобов'язалося приймати зазначені роботи та оплачувати
їх з розрахунку 10'000 грн. на місяць.

Актом, підписаним Громадянином та
Товариством, сторони передбачили передачу Громадянину певного майна, у тому
числі Запчастин (а також технічної документації - сертифікатів походження,
специфікації та інвойсу) в рахунок погашення боргу 90'000 грн. за договором
№НОМЕР_3. Враховуючи вказане, суд в силу статей 651 та 654 ЦК України вважає,
що Акт за своєю правовою суттю є додатковою угодою до договору №НОМЕР_3, якою
змінено передбачений пунктом 2.2.2 договору №НОМЕР_3 порядок виконання
Товариством грошового зобов'язання перед Громадянином.

Імперативні приписи статті 319 ЦК
України передбачають, що лише власник речі вправі здійснювати майнові права -
володіння, користування та розпорядження річчю, причому діяльність власника
може бути обмежена чи припинена лише у порядку, передбаченому законом. Ці
нормативні приписи кореспондуються з нормами статті 41 Конституції України, яка
визначає право власності як непорушне право.

Наразі Товариство не довело суду
того, що на момент укладення Акту (як додаткової угоди до договору №НОМЕР_3,
якою здійснено розпорядження Запчастинами) Товариство на підставі закону або
правочину було наділеним відповідною компетенцією щодо відчуження Запчастин,
право власності на які виникло у Підприємства 26.12.06 року, - що є порушенням
вказаних приписів статті 41 Конституції України та статті 319 ЦК України. Факт
передачі Товариством Громадянину саме тих Запчастин, які мали бути передані
Підприємству у складі Устаткування згідно договору НОМЕР_4 та рішення
господарського суду Донецької області від 30.05.07 року у справі № 32/129пн -
підтверджено в судовому засіданні директором Товариства, а також прямо випливає
зі змісту апеляційної скарги Товариства на рішення господарського суду
Донецької області від 30.05.07 року у справі № 32/129пн та акту державного
виконавця відділу Державної виконавчої служби Центрально-міського районного
управління юстиції в місті Горлівці від 04.05.07 року, згідно якого в
розпорядженні Товариства Устаткування відсутнє, його місцезнаходження невідоме.

Укладений між Товариством та
Громадянином Акт (в частині, яка  фіксує
позбавлення Підприємства прав власності на Запчастини та вибуття Запчастин на
користь Громадянина) - є неправомірним не тільки через порушення цим Актом норм
статті 41 Конституції України, але й через невідповідність Акту в цій частині
статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та свобод людини, якою
встановлено якою встановлено принцип мирного володіння майном, який в контексті
прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі
„ОСОБА_6 проти України” від 29.06.04 року) закріплює засади поваги до права
власності і забороняє позбавлення або обмеження володіння особою своїм майном,
інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених принципами
міжнародного права. В силу статті 17 Закону України „Про виконання рішень та
застосування практики Європейського суду з прав людини” згадане судове рішення
Європейського суду з прав людини також є джерелом права для національного суду.

З огляду на висновки суду щодо
неправомірності дій Товариства щодо передачі належних Підприємству Запчастин у
власність Громадянина через відсутність відповідних повноважень, в порядку
частини 1 статті 203 та статті 215 ЦК України Акт підлягає визнанню судом
частково недійсним (в частині передачі Запчастин та технічної документації на
них) - через невідповідність його змісту приписам статті 319 ЦК України та
статті 41 Конституції України.

Недійсні правочини не тягнуть за
собою жодних правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з їх недійсністю, як
це визначено статтею 216 ЦК України. Аналогічні висновки зроблені і в Постанові
Пленуму Верховного суду України від 28.04.78 року № 3 „Про судову практику в
справах про визнання угод недійсними”, а також в роз'ясненні Вищого
арбітражного суду України від 12.03.99 року № 02-5/111 „Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними”.

Разом з тим, здійснення судом
реституції за Актом у формі повернення Громадянином Запчастин та технічної
документації Товариству - грубо порушило би права належного власника
Підприємства, і призвело би не тільки до подальшого безпідставного використання
правопорушником Товариством спірного майна, але й до неприпустимого з точки
зору статті 124 Конституції України порушення господарським судом резолютивної
частини рішення господарського суду Донецької області від 30.05.07 року у
справі 32/129пн, згідно якої Запчастини у складі Устаткування та технічна
документація мають бути переданими саме Підприємству, як належному власнику.

Норми статті 387 ЦК України
передбачають право власника Підприємства звернутися з позовом до Громадянина
щодо витребування Запчастин, безпідставно відчужених Товариством, тому суд
вважає позовні вимоги щодо повернення Запчастин Громадянином на користь
належного власника Підприємства - цілком обґрунтованими з доказової та правової
точки зору, оскільки всупереч тверджень відповідача про передачу Запчастин
представникам Підприємства ОСОБА_3 та ОСОБА_4, означені твердження жодним чином
не підкріплюються доказово.

Таким чином, причиною виникнення
спору є протизаконне укладення Товариством та Громадянином Акту, безпідставне
утримання Запчастин Громадянином, а також порушення відповідачами норм
Конституції України, ЦК України, ГК України та інших норм, які регулюють режим
права власності.

Клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи через необхідність надання податкової накладної та
додаткової підготовки - відхиляється судом, оскільки податкова накладна про
факт виникнення податкових зобов'язань Підприємства досліджена судом в судовому
засіданні, у зв'язку з чим встановлено її неналежність до предмету спору. Окрім
того, судом двічі призначалася до розгляду поточна справа, причому у
відповідача були наявними всі можливості щодо ознайомлення з матеріалом справи
№ 44/315пн (чим відповідач скористався 25.09.07 року) та висунення заперечень
проти позову. Підстави відкладення справи суд вважає надуманими та такими, що є
наслідком недобросовісного використання відповідачем процесуальних прав для
затягування судового процесу.

Відповідно до статті 49 ГПК
України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу покладаються судом на відповідачів.

На підставі ст.41, 124 Конституції
України, ст.ст.203, 204, 215, 216, 319, 387, 837-864 ЦК України, ст.ст.1, 2, 4,
22, 28, 35, 36, 43, 49, 66-68, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов приватного
підприємства „Рубикон” до суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи
ОСОБА_1 та до товариства з обмеженою відповідальністю спільного
українсько-грузинського підприємства „Лєкс-Віт” про визнання частково недійсним
акту від ІНФОРМАЦІЯ_1 до договору №НОМЕР_3 та про витребування у суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 на користь позивача запчастин
до баштового крану марки КБ-674А.

Визнати частково недійсним акт від
ІНФОРМАЦІЯ_1 до договору №НОМЕР_3 в тій частині, за якою товариство з обмеженою
відповідальністю спільне українсько-грузинське підприємство „Лєкс-Віт” передало
суб'єкту підприємницької діяльності-фізичній особі ОСОБА_1 наступне майно -
одну ходову раму, один ящик кабельний з майданчиком, вісім візків ходових (які
складаються з чотирьох ходових візків без редукторів, електродвигунів, кришок
захисту, чотирьох ходових візків та чотирьох рейкових захватів), дві основи
(нижніх секції), одну раму шарнірів, дві секції 3м., три секції рядових 6м.,
дві секції верхніх (ліфтових), чотири балансири, одну раму неповоротну, дві
рами поворотні, один оголовок, одну стійку монтажну (яка складається з
монтажної стійки та навісного майданчику), одну секцію стріли (яка складається
з оголовка стріли, кореня стріли, вставки стріли, навісного майданчика на
стрілу), один візок монтажний, два візки контрвантажні та одну консоль
противаг.

Витребувати у суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 та передати приватному
підприємству „Рубикон” наступне майно - одну ходову раму, один ящик кабельний з
майданчиком, вісім візків ходових (які складаються з чотирьох ходових візків
без редукторів, електродвигунів, кришок захисту, чотирьох ходових візків та
чотирьох рейкових захватів), дві основи (нижніх секції), одну раму шарнірів,
дві секції 3м., три секції рядових 6м., дві секції верхніх (ліфтових), чотири
балансири, одну раму неповоротну, дві рами поворотні, один оголовок, одну
стійку монтажну (яка складається з монтажної стійки та навісного майданчику),
одну секцію стріли (яка складається з оголовка стріли, кореня стріли, вставки
стріли, навісного майданчика на стрілу), один візок монтажний, два візки
контрвантажні та одну консоль противаг, а також технічну документацію до них.

Стягнути з суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 на користь приватного підприємства „Рубикон”
відшкодування сплаченого державного мита у розмірі 542,50 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 59 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю спільного українсько-грузинського підприємства „Лєкс-Віт” на
користь приватного підприємства „Рубикон” відшкодування сплаченого державного
мита у розмірі 542,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу у розмірі 59 грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути
оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку
протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом
одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя

Надруковано
у 4 примірниках:

1
-позивачу

2,
3 -відповідачам

4
-господарському суду Донецької області