ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 вересня 2007 р.

№ 2-143/06

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

головуючий суддя

Муравйов О.В.

судді:

Полянський А.Г. Фролова Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційні скарги

ОСОБА_10, ОСОБА_11

на рішення   та ухвалу

Солом'янського районного суду
м.Києва від  28.03.2006 року  Апеляційного суду м.Києва від 22.02.2007
року

у справі

№2-143/06

за позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю  “Орфей - 1”

до

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Товариства з
обмеженою відповідальністю “Книгарня “Сяйво”

треті особи

Шевченківська районна у м.Києві
державна адміністрація, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

про

визнання  дійсними правочинів

за участю  представників сторін:

позивача:

не з'явились,

відповідачів: третіх осіб:

не з'явились,  ОСОБА_12 -ОСОБА_14, дов. б/н від
17.09.2007р., ОСОБА_11 -ОСОБА_15, дов. №НОМЕР_1 від 28.09.2006р.,

В С Т А Н О В
И В:

У зв'язку з
виходом із лікарняного судді Муравйова О.В., справа № 2-143/06, розглядається
колегією суддів в наступному у постійному складі, утвореному розпорядженням від
25.08.2005 року №02-20/13 Заступника Голови Вищого господарського суду України
Осетинського А.Й., у складі: головуючий -Муравйов О. В., судді Полянський А.
Г., Фролова Г.М.

Відводів зазначеному складу колегії
суддів не заявлено.

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 28.03.2006р. у справі №2-143/06 позов ТОВ “Орфей - 1”
задоволено.

Визнано недійсними правочини з
відступлення частки (50%), яка належала ТОВ “Орфей -1” в статутному фонді ТОВ
“Книгарня “Сяйво”, на користь ОСОБА_10 (25%) та ОСОБА_12 (25%).

Визнано недійсними зміни до Статуту
та нову редакцію Установчого договору про продовження діяльності ТОВ “Книгарня
“Сяйво”, зареєстрованих 24 грудня 2003 року Шевченківською районною в м.Києві
державною адміністрацією.

Зобов'язано ТОВ “Книгарня “Сяйво”
поновити ТОВ “Орфей - 1” у складі учасників ТОВ “Книгарня “Сяйво” з часткою 50%
статутного фонду ТОВ “Книгарня “Сяйво” протягом трьох днів з моменту набрання
рішенням суду законної сили.

Зобов'язано ТОВ “Книгарня “Сяйво”
здійснити всі дії, необхідні для скасування реєстрації змін до Статуту та нову
редакцію Установчого договору про продовження діяльності ТОВ “Книгарня “Сяйво”,
зареєстрованих 24.12.2003 року Шевченківською районною в м.Києві державною
адміністрацією -в Шевченківській районній в м.Києві державній адміністрації,
органах статистики та державної податкової адміністрації, а також в усіх
відповідних фондах -протягом трьох днів з моменту набрання рішенням суду
законної сили.

Зобов'язано Шевченківську районну в
м.Києві державну адміністрацію скасувати державну реєстрацію змін до Статуту та
нову редакцію Установчого договору про продовження діяльності ТОВ “Книгарня
“Сяйво”, які було зареєстровано 24 грудня 2003 року Шевченківською районною в
м.Києві державною адміністрацією -протягом трьох днів з моменту набрання
рішенням суду законної сили.

Відновити дію Статуту та
Установчого договору ТОВ “Книгарня “Сяйво”, які було затверджено протоколом
загальних зборів учасників ТОВ “Книгарня “Сяйво” НОМЕР_2 від 21.03.2001 року та
зареєстровано  Шевченківською районною в
м.Києві державною адміністрацією 02 квітня 2001 року.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва
від 22.02.2007р., апеляційні скарги Смолько Оксани Юріївни, яка на підставі
довіреності діє в інтересах “Книгарня “Сяйво”, ОСОБА_11, ОСОБА_10 відхилено.
Рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 28.03.2006   залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції та ухвалою апеляційного суду
ОСОБА_11, звернувся до Верховного Суду України з касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду
України  від 04.05.2007 року касаційну
скаргу та додані до неї матеріали передано для вирішення питання про її
прийняття до Вищого господарського суду України.

20.08.2007р. ухвалою Вищого господарського
суду України було прийнято касаційні скарги та призначено розгляд справи на
18.09.2007р.

Заявники касаційних скарг просять
рішення і ухвалу скасувати та  передати
справу на новий розгляд, мотивуючи касаційну скаргу тим, що судові рішення винесені
з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзиву на касаційні скарги позивач
та треті особи не надали.

Представники відповідачів та третьої
особи Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації в судове
засідання 18.09.2007 року не з'явилися, хоча про дату, час та місце судового
засідання повідомлені заздалегідь належним чином. Від зазначеної третьої особи
надійшла заява з проханням розглядати справу в її відсутності.

17.09.07 від директора ТОВ “Орфей
-1“ надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що
представник ТОВ “Орфей -1“ Алексеев С.Ю., перебуває на лікарняному, а інші
представники більше  не представляють
інтереси позивача. При цьому, доказів щодо скасування повноважень інших
представників позивачем не надано.

Оскільки ухвалою Вищого
господарського суду України від 20.08.2007 року про прийняття касаційної скарги
до розгляду явка представників сторін обов'язковою не визнавалася, додаткові
документи від сторін не витребовувались, з врахуванням того, що стороною по
справі є саме юридична особа, а не фізична особа, більш того, довіреність на
представництво Алексеева С.Ю., не додана до клопотання, а також з урахуванням
особливостей розгляду скарги судом касаційної інстанції, передбачених ст. 1117
ГПК України, колегія суддів вважає, що неявка представника позивача не
перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами відповідно до ст. 75, 1115
ГПК України, у зв'язку з чим, заявлене клопотання про відкладення розгляду
справи задоволенню не підлягає.

Заслухавши присутніх представників
сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню
виходячи з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції задовольняючи
позов, виходив з того, що у відповідності з ч.ч.1,3 ст.203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, іншим актам
цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а
волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній
волі, що згідно ч.3 ст.238 ЦК України, представник  не може вчиняти правочин від імені особи, яку
він представляє, у своїх інтересах або в інтересах інших осіб, встановлених
законом, а також, що у відповідності зі ст.215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та6 ст.203 ЦК України.

При цьому суд встановив, що
протокол зборів учасників ТОВ “Орфей - 1” підроблений, що дало підстави
вважати, що загальні збори учасників 05.12.2003р. не проводилися.

До того ж, суд послався й на ту
обставину, що директор ТОВ “Орфей -1” в порушення п.п.5.3.9, 5.4 Статуту цього
товариства перевищив свої повноваження, уклавши угоди про відчуження частки
товариства на суми, що перевищують 2000грн., а як вбачається з протоколу
загальних зборів учасників ТОВ “Книгарня “Сяйво”   від 08.12.2003 року, грошовий еквівалент
часток позивача, які були придбані ОСОБА_10 (25%) та ОСОБА_12 (25%) складає по
3950 грн. на кожного, тобто вартість угоди з відчуження належних позивачу
часток в статутному фонді ТОВ “Книгарня “Сяйво”   в розмірі 50% статутного фонду цього
товариства на користь вказаних осіб перевищувала вартість угод (2000грн.), які
можуть бути укладені керівником позивача без рішення загальних зборів
відповідача.

З висновками місцевого суду
погодився й апеляційний суд який, в свою чергу, виходив з того, що відступлення
належної позивачу частки в статутному фонді ТОВ “Книгарня “Сяйво”  відбулося з порушеннями встановленого законом
та Статутом порядку, зокрема, загальні збори учасників позивача з цього питання
не проводилися, а директор ТОВ “Орфей -1” в порушення п.п.5.3.9, 5.4 Статуту
цього товариства перевищив свої повноваження, уклавши угоди про відчуження
частки товариства на суми, що перевищують 2000грн., а крім того, здійснив
відступлення частки товариства від імені цього товариства у своїх власних
інтересах, пославшись при цьому на вимоги ч.3 ст.62 ЦК УРСР.

При цьому, апеляційний суд,
послався на ст.48 ЦК УРСР, як на підставу недійсності угоди, вказавши, що суд
першої інстанції по справі правильно встановив факти і відповідні їм
правовідносини та по суті правильно вирішив спір, а застосування норм ЦК
України, які не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, не призвело
до неправильного вирішення спору.

Проте, колегія суддів Вищого
господарського суду України, вважає, що місцевий та апеляційний суд, прийнявши
таке рішення, припустилися  помилки, з
огляду на наступне.

Відповідно до ст.63 ЦК УРСР угода,
укладена від імені другої особи особою, не уповноваженою на укладення угоди або
з перевищенням повноважень, створює, змінює і припиняє цивільні права і
обов'язки для особи, яку представляють, лише в разі дальшого схвалення угоди цією
особою.

Наступне схвалення угоди особою,
яку представляють, робить угоду дійсною з моменту її укладення.

Судами попередніх інстанцій не було
надано оцінки наявним в матеріалах справи доказам того, що  обома сторонами були здійснені  фактичні дії на виконання  спірної угоди, а це у свою чергу, ґрунтується
на матеріалах справи, а саме, ОСОБА_10, внесла до статутного фонду ТОВ
“Книгарня “Сяйво”  2950грн., а останнє в
свою чергу повернуло 50% внеску у статутний фонд  ТОВ “Орфей -1”, що підтверджується матеріалами
справи (а.с.53, 54 т.1).

Колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає, що попередні судові інстанції повинні були
встановити чи відбулося  наступне
схвалення  спірної  угоди
з боку  обох сторін, що
робить  цю угоду дійсною  з моменту
її укладення.

Крім того, згідно з п.7 ч.2 ст. 11110
ГПК України, порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку
підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного суду,
якщо рішення прийнято судом з порушенням правил виключної підсудності.

Інститут виключної підсудності
регламентовано ст.16 ГПК України (із змінами внесеними згідно із Законом
№483-16 від 15.12.2006р., яка почала діяти з 29.12.2006р.) згідно якої, справи
у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником,
акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками
(засновниками, акціонерами) господарського товариства, що пов'язані із
створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства,
розглядаються господарським судом за місцезнаходженням господарського
товариства згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

Згідно прикінцевих положень Закону
№483-16 від 15.12.2006р., після 29.12.2006р., дня опублікування в Урядовому
кур'єрі, рішення повинні оскаржуватись до апеляційних господарських судів за
місцезнаходженням господарського товариства в порядку, Господарським
процесуальним кодексом.

Проте, Апеляційний суд м.Києва
переглянув рішення Солом'янського районного суду м.Києва, та виніс ухвалу від
22.02.2007 р., з порушенням  вказаних
вимог процесуального права, що є підставою для її скасування.

Таким чином, місцевим та
апеляційним судами, було неправильно застосовано норми матеріального та
процесуального права, що у відповідності зі ст.11110 ГПК України, є
підставою для скасування рішень.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст. 34 ГПК України).

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст.
1117 ГПК України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо
вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирання нових доказів або додаткової перевірки доказів, а
також враховуючи, що господарськими судами
порушено вимоги статті 43 ГПК України
щодо оцінки доказів на підставі всебічного, повного і об'єктивного
розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судова
колегія дійшла висновку про те, що рішення та постанова суду підлягають
скасуванню, а справа підлягає передачі на новий розгляд до Господарського суду
міста Києва.

При новому розгляді справи суду
слід взяти до уваги наведене, з'ясувати всі обставини справи, і, в залежності
від встановленого та у відповідності до
законодавства, вирішити спір.

Відповідно до ст.ст.85, 1115
ГПК України в судовому засіданні за згодою присутніх представників сторін  оголошена
вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, п.3 ст.1119, ст.ст. 11110, 11111,
11112 Господарського процесуального кодексу України,  Вищий господарський суд України, -

П
О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги  ОСОБА_10 та ОСОБА_11 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного
суду м.Києва від 28.03.2006 року та
ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 22.02.2007 року у справі № 2-143/06
скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду міста
Києва.

Головуючий    суддя
Муравйов О.В.

Полянський
А.Г.

Судді
Фролова Г.М.