ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2007 р.
№ 11/453

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С. –головуючого,

Костенко Т.Ф.,
Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали
касаційної скарги
Державного територіально-галузевого об’єднання "Львівська залізниця" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Львівська дирекція залізничних перевезень"

на постанову
Донецького апеляційного господарського суду
від 19.06.2007р.

у справі
господарського суду Донецької області

за позовом
Державного територіально-галузевого об’єднання "Львівська залізниця" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Львівська дирекція залізничних перевезень"

до

3-тя  особа
Державного підприємства "Ровенькиантрацит",
м. Ровеньки Луганської області

Товариство з обмеженою відповідальністю "СоюзПромінвестДонбас", м. Донецьк

про
стягнення 135192 грн. 36 коп.

за участю представників:

позивача: не з’явився,

відповідача: не з’явився,

3-тя особа: не з’явився

ВСТАНОВИВ:

Львівська державна залізниця м. Львів від імені якої діє відокремлений підрозділ "Львівська дирекція залізничних перевезень" звернулась до господарського суду Донецької області з позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "СоюзПромінвестДонбас" заборгованості з платежів, нарахованих за простій вагонів у сумі 135 192 грн. 36 коп.

Ухвалою від 27.02.2006р. господарський суд Донецької області замінив Львівську державну залізницю м. Львів на правонаступника –Державне територіально-галузеве об’єднання "Львівська залізниця"  у зв’язку з реорганізацією та замінив первісного відповідача у справі, ТОВ "СоюзПромінвестДонбас", на належного відповідача –Державне підприємство "Ровенькиантрацит".

Заявою від 29.03.2006р. позивач уточнив підстави позову в порядку ч.4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України в якому відповідачем  зазначив Державне підприємство "Ровенькиантрацит", а третьою особою  визначив ТОВ "СоюзПромінвестДонбас" .

Рішенням господарського суду Донецької області від 27.03.2007р. з даної справи позовні вимоги задоволені повністю.

Рішення суду мотивоване обгрунтованістю позовних вимог з посиланням на ст. 926 ЦК України, ч.3 пр. 1, ст. 17, 30, 31 СМГС, ст. 47 Статуту залізниць України та докази наявні в матеріалах справи.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19.06.2007р. рішення господарського суду Донецької області від 27.03.2007р. у справі №11/453 скасовано, в позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою у даній справі, Державне територіально-галузеве об’єднання "Львівська залізниця" звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить постанову скасувати та залишити в силі рішення місцевого господарського суду Донецької області, мотивуючи скаргу порушенням та неправильним застосуванням апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони у даній справі не скористались своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваного судового акту, знаходить необхідним касаційну скаргу задовольнити, враховуючи наступне.

Як вбачається із матеріалів, 14-21 лютого 2005 року на прикордонну станцію Рава-Руська Львівської дирекції залізничних перевезень Львівської державної залізниці, яку згодом перейменовано у Державне територіально-галузеве об’єднання "Львівська залізниця" м. Львів, прибули залізничні вагони, які слідували за маршрутом –станції Фашівка, Любовські Копальні Донецької залізниці –станція Верхрата (Республіка Польща).

Вантажовідправником за відправленням вантажу –донецького антрациту є Державне підприємство "Ровенькиантрацит", вантажоодержувачами –"Ормус" та ППХУ "Укрполь" Польща за контрактом № 240-04у/5-27 від 29.09.2004р., укладеним між ДП "Ровенькиантрацит" та підприємством "МЕТСОL S.А" м. Женева, Швейцарія.

Проте, вантажоодержувач відмовився від отримання вантажу, а залізничні вагони не були прийняті станцією Верхрата Польської залізниці та затримані на станції Рава-Руська через недотримання вантажовідправником –ДП "Ровенькиантрацит" якості вантажу, передбаченої умовами контракту №240-04у/5-27 від 29.09.2004р.

Про затримку вагонів складені протоколи (акти) неприйняття №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 від 14.02.2005р., №№ 10, 11, 12 13, 14, 15 від 18.02.2005р. станції Верхрата Польської залізниці, про неприйняття вагонів позивач повідомлений телеграмами Підприємства товарних перевезень та перевантаження в Перемишлі Польської залізниці ЦЛЕП-1/2005 від 14.02.05р., НР ЦЛЕП-2/2005 від 18.02.2005р.

Факт неприйняття та затримки вагонів підтверджується також актами загальної форми ГУ-23 №№ 16,17,18,19,22,23,24,25 від 14,15,16,17,18,19,21 лютого 2005р. станції Рава-Руська.

Про затримку вагонів та про причину такої затримки станція Рава-Руська своєчасно повідомила станції відправлення Фащівка, Любовські копальні Донецької залізниці телеграмами № 15 від 14.02.05р., № 19 від 16.02.05р., № 22 від 17.02.05р., №№ 24, 26 від 18.02.05р., № 27 від 21.02.05р.

Вищевказані вагони в очікуванні усунення відправником причини затримки простояли на станції Рава-Руська з 14 по 25 лютого 2005р. та після усунення причини затримки передані на станцію Верхрата Польської залізниці, що підтверджено Передаточними відомостями №№ 30, 31, 32 від 23, 24, 25.02.2005р., а також календарні штемпелі Рава-Руської митниці Державної митної служби України та митного відділу в Верх раті Митної служби Республіки Польща.

Вирішуючи спір у даній справі, місцевим господарським судом, враховуючи, що перевезення затриманих на станції Рава-Руська вагонів здійснювалося в прямому міжнародному залізничному сполученні, відповідно до приписів ст. 926 Цивільного кодексу України, ст. 42 Закону України "Про транспорт", ст. 18 Закону України "Про залізничний транспорт", ст. 4 Статуту залізниць України правильно застосовано нормами СМГС та інші положення чинного законодавства, які відсутні в СМГС.

Як встановлено судом,  в зв’язку з затримкою вагонів на прикордонній станції Рава-Руська з вини вантажовідправника на підставі § 1 ст. 13, пункту 1 §1, §4 ст. 15 СМГС, ст. 46, 119 Статуту залізниць України, п.п. 2, 8, 12 Правил користування вагонами і контейнерами. 1 Загальних положень та пунктів 1, 2, 8 Розділу 2 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, п.п. 1.10, 2.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів позивачем нараховано відповідачеві до сплати грошові кошти, в тому числі: плата за затримку (користування) вагонів, збір за зберігання вантажу, плата за маневрову роботу локомотива, збір за передачу інформації телеграфом, в розмірі 135192, 36 грн. в якості заборгованості з платежів  нарахованих за простій вагонів.

Таким чином, враховуючи доведеність вини відповідача у затримці  вагонів з вантажем, враховуючи правильність розрахунку суми заборгованості, а також те, що строк позовної давності, встановлений ст.ст. 30, 31 СМГС, позивачем не пропущено, колегія вважає рішення  господарського суду Донецької області з даної справи про стягнення з ДП  "Ровенькиантрацит" 135192, 36 грн. заборгованості таким, що прийнято при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, а  отже і підстави для його скасування у господарського суду апеляційної  інстанції були відсутні, з огляду на що постанова Донецького апеляційного господарського суду від 19.06.2007р. підлягає скасуванню із залишенням рішення місцевого господарського суду в силі.

Слід також зазначити, що судом першої інстанції в установочній  частині рішення всупереч ухвали господарського суду Донецької області від 27.02.2006р., якою замінено ТОВ "СоюзПромінвестДонбас" на належного відповідача – ДП "Ровенькиантрацит", останній зазначений в якості третьої  особи.

Однак таке процесуальне порушення на переконання колегії не є   підставою для скасування правильного по суті судового акту, оскільки    процесуальні порушення не в будь-якому випадку є підставою для скасування судового рішення, а лише у випадках, передбачених ч.2 ст.11110 ГПК України, та в разі, якщо такі порушення призвели до прийняття неправильного рішення, чого  в даному випадку не відбулось.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 19.06.2007р. у справі №11/453 скасувати.

Рішення господарського суду Донецької області від 27.03.2007р. у справі №11/453 залишити в силі.

Головуючий суддя                                                   Божок В.С.

Судді                                                                           Костенко Т.Ф.

Коробенко Г.П.