ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2007 р.
№ 24/233-31/13

Вищий  господарський  суду  України  в складі колегії

суддів:
Грейц К.В. –головуючого,
Бакуліної С.В.,
Глос О.І.,

розглянувши касаційну скаргу
ПП “НВФ “VD MAIS”

на постанову
від  18.06.2007

Київського апеляційного господарського суду

у справі господарського суду міста Києва  № 24/233-31/13

за позовом
ПП “НВФ “VD MAIS”

до
третя особа
ПП “Нічний експрес”
ТОВ “АВ-Консалтинг”

про
стягнення 3394,70  грн.

за участю представників сторін:

-          позивача                                 Сомової І.В.

-          відповідача                             Ковальова О.Д.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.04.2004 у справі №24/233-31/13 (суддя Качан Н.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2007 (колегія суддів у складі головуючого судді Капацин Н.В., суддів Смірнової Л.Г., Малетича М.М.), позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнено 50 грн. збитків від втрати вантажу при перевезенні за вантажною декларацією № 4529315 від 23.09.2005 та судові витрати, в іншій частині в позові відмовлено.

Рішення та постанова у справі мотивовані тим, що згідно правил перевезення вантажів, зазначених у вантажній декларації № 4529315 від 23.09.2005, вантаж приймається до перевезення лише з оголошеною вартістю, у випадку коли замовником не оголошена вартість вантажу, вважається, що вона дорівнює 50-ти гривням, а, оскільки, позивач у вантажній декларації № 4529315 не вказав дійсну вартість вантажу, відсутні підстави вважати, що відповідачу було передано вантаж вартістю саме 3394,70 грн., при цьому, акт-реєстр виконаних робіт № 32042 за вересень 2005 року свідчить про відсутність будь-яких претензій до ПП “Нічний експрес” від одержувача вантажу - ТОВ “АВ-Консалтинг” - щодо перевезення вантажу, в т.ч. за декларацією № 4529315.

Позивач –ПП “НВФ “VD MAIS” - з рішенням та постановою у справі не згоден, в поданій касаційній скарзі просить їх скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що, за його переконанням, суди попередніх інстанцій під час розгляду справи припустилися порушення норм матеріального права та неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що, оскільки факт втрати одного місця вантажу доведено, то відповідно до ст. 314 ГК України, ст. 924 ЦК України, пункту 136 Статуту автомобільного транспорту УРСР відповідач, як перевізник, має відповідати за нестачу 1 місця вантажу в розмірі його дійсної вартості, однак, ці норми матеріального права, які регулюють відносини перевезення вантажу автомобільним транспортом, судами не застосовані. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 307 ГК України перевізники зобов’язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень, отже, за відсутності іншого бланку перевізного документу позивач був змушений лише використати наданий йому відповідачем бланк вантажної декларації № 4529315 від 23.09.2005, при цьому, позивач не погодився на вказані на зворотній стороні вантажної декларації правила щодо визначення оголошеної цінності вантажу.

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу  просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на недоведення позивачем належними доказами факту передачі для перевезення вантажу вартістю 3394,70 грн.

Розпорядженням Заступника Голови Вищого господарського суду України від 19.09.2007 № 02-12.2/259 склад колегії суддів, яким була прийнята до касаційного провадження касаційна скарга у даній справі, змінено і її розгляд здійснюється в постійному складі колегії суддів: головуючого судді Грейц К.В., суддів Бакуліної С.В., Глос О.І.

Перевіривши у відкритому судовому засіданні повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного та рішенні місцевого господарських судів, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що ПП “НВФ “VD MAIS” пред’явлено позов про стягнення з ПП “Нічний експрес” збитків у розмірі вартості втраченого вантажу в сумі 3394,70 грн., що був переданий відповідачеві для перевезення і доставки третій особі - ТОВ “АВ-Консалтинг” - по вантажній декларації № 4529315 від 23.09.2005.

Задовольняючи позовні вимоги частково на суму 50 грн., суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідно до абзацу 3 витягу з правил перевезення вантажів ПП “Нічний експрес”, що міститься на зворотній стороні декларації № 4529315, вантаж приймається до перевезення тільки з оголошеною цінністю, у випадку, якщо цінність вантажу не оголошена замовником, вважається, що його вартість відповідає 50-ти гривням, при цьому, позивач, як відправник вантажу, ознайомився та погодився з такими правилами перевезення, про що свідчить його підпис у вантажній декларації.

Оскільки згідно декларації № 4529315 цінність вантажу не оголошена, тобто, у відповідній графі відправником вказано - 0 грн., межа відповідальності перевізника становить 50 грн.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що акт-реєстр № 32042 виконаних відповідачем робіт за вересень 2005 року, серед яких також зазначено перевезення за декларацією № 4529315, свідчить про відсутність претензій до відповідача щодо якості виконаних ним робіт.

При цьому, колегія суддів відмічає, що розглядаючи справу і вирішуючи даний спір, судами попередніх інстанцій правильно встановлено фактичний характер правовідносин і предмет доказування –втрата вантажу при перевезенні, однак, незазначення у судових актах норм матеріального права, які регулюють загальні умови відповідальності перевізника за втрату вантажу, зокрема, ч. 3 ст. 314 ГК України, п. 136 Статуту автомобільного транспорту Української РСР, а застосовування узгоджених сторонами правил перевезення вантажів ПП “Нічний експрес”, що міститься на зворотній стороні декларації № 4529315, які не суперечать цим загальним умовам, не призвело до хибних висновків і прийняття незаконного рішення.

Згідно ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу –в розмірі вартості вантажу, який втрачено, або якого не вистачає; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Відповідна норма міститься також і в пункті 136 Статуту автомобільного транспорту Української РСР.

Відповідно ж до пункту 1.3 витягу з правил перевезення вантажів ПП “Нічний експрес”, що міститься на зворотній стороні декларації № 4529315, вантаж приймається до перевезення тільки з оголошеною цінністю, у випадку, якщо цінність вантажу не оголошена замовником, вважається, що його вартість відповідає 50 - ти гривням, плата за оголошену цінність за вантаж вартістю до 50 грн. включно не стягується; максимальна цінність вантажу, що приймається до перевезення, дорівнює 20000 грн.

Таким чином, висновок судів попередніх інстанцій про те, що оскільки в декларації № 4529315 позивачем не оголошена цінність вантажу, слід вважати погодженою вартість вантажу в сумі 50 грн., відповідає матеріалам і обставинам справи та не суперечить вищезазначеним нормам.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 307 ГК України, ч. 3 ст. 909 ЦК України договір перевезення вантажу укладається у вигляді перевізного документа –транспортної накладної, коносамента тощо, отже, наявність підписів представників обох сторін договору перевезення, оформленого у вигляді вантажної декларації № 4529315 від 23.09.2005 без будь-яких зауважень і застережень, згідно приписів глави 20 ГК України свідчить про їх вільне волевиявлення і згоду з усіма умовами договору, в зв’язку з чим твердження позивача про згоду лише з його частиною, викладеною на лицьовій стороні декларації, не може бути прийнято до уваги колегії суддів.

Одночасно, позивач в порушення вимог ст. ст. 32, 33 ГПК України не довів належними і допустимими доказами, що ним передано, а відповідачем прийнято до перевезення конкретний товар на суму 3394,70 грн. для його доставки третій особі - ТОВ “АВ-Консалтинг”, оскільки, жодний з наданих позивачем документів не містить підпису відповідача в отриманні товару на заявлену суму, втім, наявним в матеріалах справи актом-реєстром № 32042 виконаних відповідачем робіт за вересень 2005 року, серед яких також зазначено перевезення для ТОВ “АВ-Консалтинг” вантажу за декларацією № 4529315, засвідчена відсутність претензій останнього щодо якості виконаних робіт, адже, вантажна декларація № 4529315 від 23.09.2005 не містить будь-якого запису вантажоодержувача про обставини, які відповідно до вимог пункту 158 Статуту автомобільного транспорту Української РСР можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізника та відсутній акт встановленої форми про втрату або недостачу вантажу.

Однак, оскільки судові акти у справі в частині задоволення позовних вимог на суму 50 грн. фактично не є предметом касаційної скарги позивача і не оскаржуються відповідачем, касаційна інстанція відповідно до приписів ст. ст. 1115, 1117 ГПК України не наділена повноваженнями виходити за встановлені межі перегляду справи в касаційному порядку.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що під час прийняття оскаржуваної постанови у справі, суд апеляційної інстанції, встановивши в повному обсязі дійсні обставини і правовідносини сторін у справі, не припустився порушення норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а, отже, підстави для її скасування або зміни відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу  України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2007 у справі господарського суду від міста Києва № 24/233-31/13 залишити без змін.

Касаційну скаргу  ПП “НВФ “VD MAIS ” залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                             Грейц К.В.

С у д д і                                                                                 Бакуліна С.В.

Глос О.І.