ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2007 р.                                                                              Справа № 3/131-07

за позовом    Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

„Украерорух”, м. Київ

до                    Закритого акціонерного товариства „Авіакомпанія „Аеросвіт”, с. Гора

про                 стягнення 28 302,94 грн.

Суддя  Коротун О.М.

Представники:

позивача      Бохан О.Г. –представник за довіреністю № 1.22-18 від 27.09.2006р.;

відповідача  Данилюк Д.В. –представник за довіреністю № 110-2006 від 06.12.2006р.;

За згодою представників сторін в судовому засіданні 03.07.2007 року було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення на підставі ч. 2 ст. 85 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство обслуговування повітряного руху України „Украерорух” (далі –позивач) звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Закритого акціонерного товариства „Авіакомпанія „Аеросвіт” (далі –відповідач) про стягнення 28 302,94 грн. пені

Позов обґрунтовано тим, що відповідач несвоєчасно оплатив рахунки-фактури № 954, № 955 від 08.12.2006р. та № 1103, № 1104 від 05.01.2007р., в зв’язку з чим порушив п. 4.1. Угоди № 12-038 про аеронавігаційне обслуговування № 12/2-06 від 01.01.2006р. та повинен сплатити пеню.

Відповідач проти позову заперечує з підстав того, що рахунки-фактури № 954 від 08.12.2006р., № 955 від 08.12.2006р., № 1103 від 05.01.2007р. та № 1104 від 05.01.2007р. направлялись на адресу: 01032, м. Київ, б-р. Т.Шевченка, 58а, а місцезнаходження відповідача: 08324, Київська область, Бориспільський район, с. Гора.

Отже, як зазначає відповідач, позивач відправляв рахунки-фактури на адресу за якою відповідач не знаходиться, тому просить відмовити в позові.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.04.2007 р. було порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду. Зобов’язано учасників судового процесу подати суду певні документи, вчинити певні дії та направити в судове засідання 26.04.2007 р. поважних представників.

В судовому засіданні 26.04.2007р. було оголошено перерву до 10.05.2007р. на підставі ст. 77 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.05.2007р. було продовжено строк розгляду спору, відкладено розгляд справи на 03.07.2007р. та зобов’язано Відділення зв’язку № 32 „Укрпошта” надати суду до 25.05.2007р. інформацію, щодо того, хто (ПІБ, посада, номер довіреності) отримав кореспонденцію від відповідача. В разі наявності доручень від відповідача на цих осіб було з’ясовано в порядку ст. 38 ГПК України також надати суду належним чином засвідчені копії цих документів для долучення до матеріалів справи.

Через загальний відділ господарського суду Київської області від Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового зв’язку „Укрпошта” (далі –Укрпошта) надійшов лист № 303/15-348 від 19.06.2007р., в якому Укрпошта повідомила, що Закрите акціонерне товариство „Авіакомпанія „Аеросвіт” не вирішувало питання щодо порядку доставки письмової кореспонденції та визначення уповноважених осіб на отримання пошти.

В судовому засіданні 03.07.2007р. представник позивача позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні 03.07.2007р. проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві № 1-154 від 24.04.2007р., зокрема, через те, що позивач виставляв рахунки за іншою адресою ніж була обумовлена сторонами в договорі.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд –

ВСТАНОВИВ:

01.01.2006 року між Державним підприємством обслуговування повітряного руху України та Закритим акціонерним товариством „Авіакомпанія „Аеросвіт” було укладено угоду № 12-038 про аеронавігаційне обслуговування № 12/2-06 (далі –Угода).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1.1. Угоди відповідач у порядку та на умовах, визначених угодою, доручає, а позивач приймає зобов’язання щодо надання послуг з аеронавігаційного обслуговування польотів повітряних суден (ПС) відповідача у повітряному просторі, що знаходяться у зоні відповідальності позивача.

Згідно з п. 3.5. протоколу розбіжностей від 21.02.2006р. до Угоди „Про аеронавігаційне обслуговування”, відповідач зобов’язався оплачувати надані послуги протягом 10 банківських календарних днів з дня отримання рахунку-фактури.

Відповідно до п. 3.5. протоколу розбіжностей від 21.02.2006р. до Угоди „Про аеронавігаційне обслуговування”, позивач вимагав сплачувати рахунок за аеронавігаційне обслуговування до дати, яка вказується у рахунку-фактурі.

Проте, як вбачається з рахунків-фактур № 954 від 08.12.2006р., № 955 від 08.12.2006р., № 1103 від 05.01.2007р. та № 1104 від 05.01.2007р. позивач в них зазначив, що оплата проводиться не пізніше 10 календарних днів від дня отримання рахунку-фактури.

Позивач свої зобов’язання за угодою виконував належним чином, що підтверджується матеріалами справи в їх сукупності та не спростовувалось відповідачем під час судових засідань.

Пунктом 4.1. Угоди встановлено, що за будь-який не сплачений у визначений термін рахунок відповідач сплачує позивачеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Позивачем нарахована пеня у розмірі 28 302,94 грн. за дні прострочки по кожному виставленому рахунку наступним чином: рахунок-фактура № 954 від 08.12.2006р. на суму 491 219,61 грн. за період з 26.12.2006р. по 28.12.2006р., що складає 686,36 грн. та за період з 29.12.2006р. по 11.01.2007р., що складає 2 562,42 грн.; № 955 від 08.12.2006р. на суму 3 128 027,82 грн. за період з 26.12.2006р. по 28.12.2006р., що складає 4 370,67 грн. та за період з 29.12.2006р. по 11.01.2007р., що складає 6 118,94 грн.; № 1103 від 05.01.2007р. на суму 524 046,03 грн. за період з 22.01.2007р. по 28.01.2007р., що складає 10 872,36 грн. та за період з 29.01.2007р. по 31.01.2007р., що складає 1 397,88 грн.; № 1104 від 05.01.2007р. на суму 3 334 800,43 грн. за період з 22.01.2007р. по 28.01.2007р., що складає 1 708,53 грн. та за період з 29.01.2007р. по 31.01.2007р., що складає 585,78 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб’єкт господарювання за порушення господарського зобов’язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Як вбачається з матеріалів справи, рахунок-фактура № 954 від 08.12.2006р. на суму 491 219,61 грн., № 955 від 08.12.2006р. на суму 3 128 027,82 грн. та додані до них реєстри польотів було отримано 15.12.2006р. за адресою: 01032, м. Київ, б-р. Т.Шевченка, 58А рекомендованим листом, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Рахунок-фактуру № 1103 від 05.01.2007р. на суму 524 046,03 грн., № 1104 від 05.01.2007р. на суму 3 334 800,43 грн. та додані до них реєстри польотів було отримано 11.01.2007р. за адресою: 01032, м. Київ, б-р. Т.Шевченка, 58А, рекомендованим листом, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. При цьому доручень на таке отримання відповідач не надавав.

Як вбачається з угоди, зокрема, реквізитів сторін, юридична адреса відповідача: 08324, Київська область, Бориспільський район, с. Гора; поштова адреса: м. Бориспіль-7, Київська область.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна  його умов не  допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов’язання,  які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних  умовах звичайно ставляться.

Отже, позивач та відповідач фактично погодили адреси сторін та вся кореспонденція, в тому числі вищенаведені рахунки-фактури повинні були направлятись позивачем на поштову адресу відповідача, а саме: м. Бориспіль-7, Київська область.

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців” та ст. 93 ЦК України, місцезнаходження юридичної особи –адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців”, зміни до установчих документів юридичної особи, а також зміна прізвища та/або імені, та/або по батькові або місця проживання фізичної особи - підприємця підлягають обов'язковій державній реєстрації шляхом внесення відповідних змін до записів Єдиного державного реєстру в порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається з свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи відповідача від 25.03.1994р., довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) Головного міжрегіонального управління статистики у м. Києві за № 19136/06 виданої 20.10.2006р., п. 1.4. статуту відповідача, місцезнаходження відповідача: Київська область, Бориспільський район, с. Гора.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, судом приймають доводи відповідача, що позивач не має права вимагати від відповідача стягнення пені за невчасну сплату рахунків-фактур, оскільки позивач направляв їх за адресою, яка не зазначена в угоді та не була обумовлена сторонами по справі.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимоги позивача та необхідністю відмови у задоволенні позовної вимоги повністю.

На підставі вимог ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача по справі.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України господарський суд –

вирішив:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

04.07.2007р.

Суддя