ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06 листопада 2007 р.

№ Б15/40/78/06

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Хандуріна М.І., -головуючого,

Мамонтової О.М.,

Удовиченка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

арбітражного керуючого ОСОБА_1

на постанову

Дніпропетровського апеляційного
господарського суду   від  19 липня 2007 року

у справі  господарського суду

№ Б15/40/78/06
Дніпропетровської області

за заявою

Відкритого акціонерного
товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі
філії у  м. Кривий Ріг

до

Приватного підприємства Фірми
"Приймак"

про

визнання банкрутом,

арбітражний керуючий

ОСОБА_1,

за участю представників сторін:

ВАТ
"Державний експортно-імпортний банк України"  - Булах О.І. (дов. від 15.01.2007 р. №
010-01/229), ОСОБА_2 (дов. від 09.01.2007 НОМЕР_1);

встановив:

Постановою господарського суду
Дніпропетровської області від 03.05.2006 р. ПП Фірма "Приймак"
визнано банкрутом на підставі ст. 52 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон), відкрито
ліквідаційну процедуру строком на 1 рік. Ліквідатором банкрута призначено
арбітражного керуючого ОСОБА_1, якого зобов'язано за результатами проведеної
роботи скласти ліквідаційний баланс, звіт про ліквідаційну діяльність та надати
їх суду на затвердження.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 25.12.2006р. термін подання звіту  ліквідатора продовжено до 03.05.2007 р.
Зобов'язано ліквідатора ОСОБА_1 представити на затвердження суду звіт та
ліквідаційний баланс боржника згідно з вимогами ст. 52 Закону.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 05.04.2007р. (суддя Петренко Н.Е.) клопотання
ліквідатора ОСОБА_1 в частині затвердження витрат арбітражного керуючого
відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 19.07.2007 р. (колегія суддів у складі:
Голяшкін О.В. -головуючий, Білецька Л.М., Науменко І.М.) ухвалу господарського
суду Дніпропетровської області залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що
арбітражним керуючим не надано документального підтвердження понесених витрат,
а винесення окремої ухвали щодо затвердження витрат ліквідатора нормами Закону
України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом" та Господарським процесуальним кодексом України не передбачено.

У касаційній скарзі арбітражний
керуючий ОСОБА_1 просить  ухвалу
господарського суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції
скасувати з підстав порушення норм процесуального права, та прийняти нове рішення,
яким стягнути з філії ВАТ "Державний експортно-імпортний банк
України" на його користь  4750,00
грн.

У відзиві на касаційну скаргу  ВАТ "Державний експортно-імпортний банк
України" в особі філії у м. Кривий Ріг зазначає, що суди попередніх
інстанцій винесли свої рішення об'єктивно та з дотриманням вимог чинного
законодавства, а тому підстав для їх скасування немає.

Заслухавши суддю - доповідача,
представників сторін, перевіривши правильність застосування норм процесуального
права, судова колегія Вищого господарського суду України дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 статті 24
Закону ліквідатор (ліквідаційна комісія) виконують свої повноваження до
завершення ліквідаційної процедури в порядку, встановленому цим Законом та
іншими нормативно-правовими актами.

Після проведення ліквідаційної
процедури банкрута ліквідатор складає звіт та ліквідаційний баланс, який
подається до господарського суду для затвердження, що передбачено статтею 32
Закону.

Відповідно до частин 12 і 14 статті
31 Закону оплата послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого
санацією, ліквідатора) за кожен місяць здійснення ним своїх повноважень
встановлюється та виплачується в розмірі, встановленому комітетом кредиторів і
затвердженому господарським судом, якщо інше не встановлено цим Законом, але не
менше двох мінімальних заробітних плат та не більше середньомісячної заробітної
плати керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи перед
порушенням провадження у справі про банкрутство. Звіт про оплату послуг,
відшкодування витрат арбітражного керуючого затверджується рішенням комітету
кредиторів та ухвалою господарського суду.

Оскільки провадження у справі про
банкрутство ПП Фірми "Приймак" порушено за правилами ст. 52 Закону,
яка встановлює спрощену процедуру банкрутства відсутнього боржника, створення
комітету кредиторів цією статтею не передбачено. А тому розмір оплати послуг
ліквідатора повинен бути встановлений за згодою ініціюючого кредитора та
арбітражного керуючого з подальшим затвердженням господарським судом.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій ліквідатором ПП "Приймак" ОСОБА_1 за результатами
проведеної роботи було складено попередній звіт, який не був затверджений судом
у зв'язку з його невідповідністю вимогам Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", зокрема, у звіті
відсутні довідки БТІ про наявність чи відсутність майна, зареєстрованого
боржником.

В частині  затвердження вимог витрат ліквідатора
клопотання останнього задоволено не було, оскільки, всупереч вимогам Закону
попередній звіт не містить обґрунтування щодо умов, розміру та порядку  виплати винагороди арбітражним керуючим.
Ліквідатором ОСОБА_1 доказів понесених канцелярський та транспортних витрат не
надано, видатковий касовий ордер № 12/1 судом не визнано належним доказом
виплати суми у розмірі 1000 грн., оскільки не містить обов'язкових для даного
виду документів реквізитів.

Обов'язок доказування відповідно до
ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто
посилається на певні юридичні факти та обставини, які обґрунтовують його вимоги
та заперечення.

Виходячи із встановлених по справі
обставин колегія суддів вважає
обґрунтованим  висновок місцевого
та апеляційного судів про відмову у задоволенні клопотання ліквідатора ОСОБА_1
в частині затвердження витрат.

Твердження скаржника про
відсутність у нормах ЦПК, ГПК, а також Закону зобов'язання ліквідатором
обґрунтовувати звіт про оплату послуг і відшкодування витрат до уваги не
приймаються як такі, що спростовуються вимогами чинного законодавства. Зокрема,
ст. 31 Закону передбачено, що затвердженню підлягають фактично
понесені арбітражним керуючим витрати, які підтверджені належними доказами. У
зв'язку з чим, при відшкодуванні витрат арбітражного керуючого господарський
суд зобов'язаний дослідити обґрунтованість заявлених до відшкодування сум.

З огляду на викладене, колегія
суддів Вищого господарського суду України, діючи в межах повноважень суду
касаційної інстанції згідно приписів ст. 1115, 1117 Господарського
процесуального кодексу України, дійшла висновку, що ухвала суду першої
інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідають нормам
матеріального та процесуального права, які ставляться до судового рішення, в
частині визначення розміру та порядку оплати послуг розпорядника майна
боржника, а  підстав для їх скасування не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий
господарський суд України -

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну скаргу арбітражного
керуючого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 19 липня 2007 року  у справі № Б15/40/78/06 залишити без змін.

Головуючий
М. Хандурін

Судді                                                                                                 О.
Мамонтова

О. Удовиченко