ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
І м е н е м     У к р а ї н и
РІШЕННЯ

15 жовтня 2007 р.           Справа 9/277-07

за позовом:Куличок Милани Михайлівни (21009, вул. Червоноармійська, буд. 48 А, кв.104, м. Вінниця

Адальової Тетяни Іванівни (21011, пров. Грабовського, буд. №4, м. Вінниця)

Боговін Наталії Володимирівни (21001, вул. Фрунзе, буд. 30, кв. 41, м. Вінниця)

Круть Раїси Петрівни (23222, вул. Б.Хмельницького, буд. №99, с. Якушинці, Вінницький район, Вінницька область)

Покровських Галини Віталіївни (23229, вул. Зелена, буд № 26, с. Зарванці, Вінницький район, Вінницька область)

Білецької Лідії Іванівни (21011, вул. Москаленка, буд. 40, кв. 4, м. Вінниця)

Цуприк Олександри Давидівни (21037, вул. Шевченка, буд. 40, кв.4, м. Вінниця)

Штоколової Катерини Василівни (21029, вул. Квятека, буд.4, кв. 36, м. Вінниця)

Білецької Ніни Іванівни (23234, вул. Привокзальна, буд. 24, с. Лука-Мелешківська, Вінницький район, Вінницька область)

Колеснікової Віри Якимівни (21027, вул. 600-річчя, буд. 70, кв. 25, м. Вінниця)

Коцак Олени Віталіївни (21036, вул. Ф.Кона, буд.19, кв. 60, м. Вінниця)

Бадики Людмили Володимирівни (21027, вул. Космонавтів, буд. 71, кв. 42, м. Вінниця)

Мунтіян Світлани Іванівни (21032, вул. Київська, буд. 58, кв. 14, м. Вінниця)

Картошкіної Марії Степанівни (21021, вул. Космонавтів, буд. 15, кв. 25, м. Вінниця)

Карачинецької Вікторії Михайлівни (21019, вул. Примакова, буд. 15, кв. 20, м. Вінниця)

Петришиної Олени Матвіївни (21012, вул. Дорошенка, буд. 47, м. Вінниця)

Оболоник Анжели Миколаївни (21030, вул. Стахурського, буд. 48. кв.21, м. Вінниця)

Мельник Наталії Анатоліївни (23222, вул. Депутатська, буд. 16 а, с. Якушинці, Вінницький район, Вінницька область)

Лужанської Євгенії Іванівни (21030, вул. Стахурського, буд. 48, кв.29, м. Вінниця)

Гладиголової Людмили Дем"янівни (21034, пров. К.Маркса, буд. 42, кв. 18, м. Вінниця)

Коваль Людмили Миколаївни (21001, вул. Некрасова, буд. 26, кв. 20, м. Вінниця)

Грушко Ольги Миколаївни (21030, вул. Юності, буд.22, кв. 208, м. Вінниця)

Коломієць Валентини Станіславівни (21023, 2-й провулок Тропініна, буд. 13, м. Вінниця)

Стратієнко  Валентини Панасівни (21022, вул. Тарногородського, буд. 7а, кв. 26, м. Вінниця)

Науменко Катерини Олександрівни (21001, вул. Міліційна, буд. 20, кв. 2, М. Вінниця)

до:Виробничо-комерційного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс-ЛТД" (21100, вул. Козицького, 15, м. Вінниця)

про визнання частково недійсним рішення зборів Учасників від 20.07.2007 р. та зобов"язання до вчинення дій

Головуючий суддя

При секретарі судового засідання

Представники

позивачів :    Ковальова В.С. - представник за довіреністю                         Кучерява І.П. - представник за довіреністю

відповідача : Студеннікова О.Є. - представник за довіреністю

ВСТАНОВИВ :

До господарського суду Вінницької області звернулись позивачі - фізичні особи з позовом  до  Виробничо -  комерційного підприємства  ТОВ "Альянс - ЛТД" про визнання недійсним п.1.2 загальних зборів учасників  ВКП ТОВ "Альянс -  ЛТД"  від 20.07.2007 р. в частині визначення та виплати вартості частини майна позивачів пропорційно їх часткам в статутному фонді товариства, виходячи з даних бузгалтерського балансу товариства за другий квартал 2007 р., а також з вимогою зобов"язати ВКП ТОВ "Альянс - ЛТД" виплатити позивачам вартість частини майна товариства, пропорційно до часток Учасників у статутному фонді товариства, вихрдячи з ринкової вартості майна на день виходу. В судовому засіданні 15.10.2007 р.  змінено позовні вимоги про зобов"язання ВКП ТОВ "Альянс - ЛТД" виплатити позивачам вартість частини майна товариства, пропорційно до часток учасників у статутному фонді Товариства, виходячи з вартості майна станом на 20 липня 2007 р.. визначеної шляхом проведення незалежної оцінки майна, протягом 12 місяців з дня проведення загальних зборів учасників, але не пізніше 20 липня 2008 р.

Відповідно до довідок КП "Вінницьке обласне об"єднане бюро технічної інвентаризації" за № 9447 від 20.07.2007 р. за № 6685 від 21.05.2007 р. за № 9280 від 17.07.2007 р. відповідач у 1997 р. придбав в процесі приватизації нежитлове приміщення  площею 1660 кв. м по вул. Козицького, 15 у м. Вінниці та у 1996 р.  - будівлю по вул. Стеценка, 57 у м. Вінниці, що підтверджується  свідоцтвом про власність № 27 від 26.03.1997 р. Вартість нерухомості. зазначена у балансі за 2006 р. не відповідає  як вважають позивачі реальній вартості станом на сьогоднішній день.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та його представник у судовому засіданні проти позову заперечує, мотивуючи наступним: 6 червня 2006 року позивачами були направлені на адресу відповідача заяви позивачів про вихід із Виробничо-комерційного підприємства - товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс-ЛТД», які були отримані останнім 13 червня 2007 року.

20 липня 2007 року були проведені Загальні збори учасників Товариства, які зокрема, вирішили, визначити вартість частини майна Товариства позивачів пропорційно їх часткам у статутному капіталі, виходячи з даних бухгалтерського балансу Товариства за другий квартал 2007 року, відповідно до поданих заяв, пункту 2.5 Статуту Товариства, статті 148 Цивільного кодексу України та статті 54 Закону України «Про господарські товариства» (пункт 1.2. Протоколу Загальних зборів №21).

Позивачі вважають дане рішення незаконним та таким, що порушує їх права як учасників Товариства.

Основні засоби знаходять своє відображення в активі балансу, який відображає предметний склад, розміщення і використання майна і має місце тоді, коли в майбутньому вірогідно отримання підприємством економічної вигоди від цих активів. Пасив балансу показує величину коштів, вкладених у господарську діяльність підприємства, тобто величину зобов'язань за отримані цінності або ресурси, які можуть мати місце тоді, коли в результаті виконання існуючої вимоги існує вірогідність відтоку господарських коштів, які здатні принести підприємству економічні вигоди.

В активі розміщені, зокрема, «Незавершене будівництво», «Основні засоби», «Виробничі запаси», «Готова продукція», «Грошові кошти та їх еквіваленти», а в пасиві -«Статутний капітал», «Короткострокові кредити банків», «Кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги» тощо.

Актив має дорівнювати пасиву саме тому, що обидві частини балансу показують одне і те ж майно, проте згруповане за різними ознаками: в активі - за речовим складом тобто в чому вони розміщені (основні засоби, нематеріальні активи, обладнання, капітальні вкладення, матеріали, готова продукція, грошові кошти та інше) та їх функціональним призначенням; в пасиві - за джерелами формування майна, тобто від кого і скільки отримано коштів - від засновників, від бюджету, від банків та інших організацій у вигляді кредитів чи позик, від постачальників тощо. Таким чином актив формується за рахунок власного капіталу підприємства та зобов'язань перед сторонніми особами.

Отже взагалі незрозумілим залишається  намагання обґрунтувати свої позовні вимоги з огляду на основні засоби підприємства, оскільки придбання/відчуження основних засобів безпосередньо не збільшує/зменшує власний капітал Товариства.

Таким чином позивачі лише перераховують нормативні документи, що регулюють питання бухгалтерського обліку, навіть не намагаючись вдатись до сутності самого бухгалтерського обліку та спів ставити його з власними вимогами.

Позивачами взагалі нівелюється і сама сутність товариства з обмеженою відповідальністю,   яка   полягає  у     обмеженні   відповідальності  (прийнятті   ризиків) учасників їх вкладами (частина 2 статті 140 ЦК України, стаття 50 Закону України «Про господарські товариства»).

Адже коли статутний капітал має додатне значення, але підприємство працювало збитково, тоді частка в майні зменшується на суму подібних збитків, проте якщо власний капітал має від'ємне значення, то це ніяк не означає, що той, хто виходить, повинен ще й доплачувати щось товариству: в цій ситуації він просто нічого не отримає.

За логікою ж позивачів, які вважають, що товариство повинно виплатити їм кошти, що  перевищують їх  частку  у  власному капіталі  товариства,  у  вищезазначеній  ситуації учасники зобов'язані були б покривати збитки товариств. Подібна логіка повністю знищує саме товариство з обмеженою відповідальністю як самостійну форму господарського товариства.

Так само безапеляційно позивачі стверджують, що «жодним нормативним актом не передбачено, що при виході учасника з товариства вартість майна визначається із даних балансу». Більше того, позивачі приводять статтю 54 Закону України «Про господарські товариства» та статтю 148 Цившьного кодексу України в якості підтвердження, що вартість майна повинна визначатись за іншими даними, тобто «у даному випадку мається на увазі частка від вартості всього майна товариства».

Що мається на увазі під «всім майном товариства» позивачі намагаються вивести із так званого «юридичного визначення вартості», яку, на їх думку, дає Постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» від 10.09.2003 року №1440 та Постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про порядок залучення експертів до оцінки майна, що перебуває у загальнодержавній власності, під час створення підприємств з іноземними інвестиціями» від 20.07.1996 року № 813.

Позивачі не згадують, що пунктом 1 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. N 1440, визначено, що Національний стандарт N 1 є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна, тобто є спеціальним нормативним актом, який застосовується у визначених випадках визначеним колом осіб.

Постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про порядок залучення експертів до оцінки майна, що перебуває у загальнодержавній власності, під час створення підприємств з іноземними інвестиціями» від 20.07.1996 року №813,

Інструкція з бухгалтерського обліку основних засобів та нематеріальних активів установ банків України, затверджена Постановою Правління Національного банку України від 05 грудня 1997 р. N 415 та Методика оцінки вартості майна під час приватизації, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 1998 р. N 1114, на які також посилаються позивачі, взагалі втратили чинність згідно із Постановою Кабінету Міністрів України «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» від 31 серпня 2005 року N 832, Постановою Правління Національного банку України від 21 квітня 1998 року N 155 та Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2000 року N 1554 відповідно.

Незрозумілим залишається і те, що, на думку позивачів, відображає баланс підприємства, як не «вартість всього майна товариства».

Крім того, позивачі наводячи статтю 54 Закону України «Про господарські товариства» в якості підтвердження, що вартість майна повинна визначатись за іншими даними, нижче знову ж така суперечать самі собі, стверджуючи, що «стаття 54 Закону України «Про господарські товариства» є неповною, неясною, недосконалою» та такою, яка нібито «породжує суперечності, жонглювання термінами «вартість» та «дає підстави для різноманітних зловживань з боку керівних осіб підприємства».

Внутрішньо суперечливим є і те, що, позивачі, які впевнено стверджували про «юридичне визначення вартості», нижче гублять це єдине визначення і наводять різні визначення вартості та спираються на страхове, банківське законодавство та законодавство, яке регулює питання діяльності державних підприємств, зазначаючи, що за основу береться ринкова вартість, при цьому, правда, не згадуючи в яких випадках береться, для яких цілей, яким саме нормативними актами це врегульовано, І, головне, яким чином, все це стосується предмета позову.

Таким чином позивачі не тільки підміняють чіткі норми власним баченням, а і одночасно намагаються звинуватити і Товариство та його посадових осіб у порушенні норм законодавства і саме законодавство у недосконалості, що дає підстави для «жонглювання», не вдаючись до порушень, при чому те саме законодавство, яким обґрунтовуються позовні вимоги.

Проте законодавство не обмежуються «неповною, неясною, недосконалою» статтю 54 Закону України «Про господарські товариства».

Так, згідно із частиною 2 статті 148 Цивільного кодексу України учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства.

Відповідно до статті 54 Закону України «Про господарські товариства» при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному (складеному) капіталі.

Окрім цього є інший спеціальний нормативний акт, який стосується зазначених відносин - Господарський кодекс України, який у частині 1 статті 66 визначає майно підприємства як виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства.

Частина 1 статті 139 ГК України визначає майно як сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб'єктів.

Згідно із частиною 1 стаття 145 ГК України майновий стан суб'єкта господарювання визначається сукупністю належних йому майнових прав та майнових зобов'язань, що відображається у бухгалтерському обліку його господарської діяльності відповідно до вимог закону.

Зазначені норми доповнює стаття 190 ЦК України, і всі вони у сукупності повно, ясно та достатньо досконало визначають, що вартість майна відображається в самостійному балансі підприємства, становить різницю між сумою активів підприємства та сумою його зобов'язань (рядок 380 Балансу), усуваючи будь-які можливості для жодних жонглювань та зловживань.

Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва у Листі «Щодо виплати вартості частини майна учаснику, який виходить зі складу товариства з обмеженою відповідальністю» від 18.06.2002 р. N 2-222/3370 також звертає увагу на те, що врахуванню підлягає відображене у балансі товариства майно.

При цьому, відповідно до частинні статті 90, частини 1 статті 71 та частини 3 статті 19 ГК України контроль і нагляд за господарською діяльністю суб'єктів господарювання у сфері збереження та витрачання коштів і матеріальних цінностей суб'єктами господарських відносин за станом і достовірністю бухгалтерського обліку та звітності здійснюється державою.

Крім того, позивачі стверджують, що питання про здійснення виплат за ринковими цінами було відхилено. Зазначене твердження  не відповідає дійсності, оскільки при розгляді Загальними зборами учасників Товариства пункту 1.2 порядку денного - Визначення вартості частин майна Товариства пропорційно до частки кожного учасника, що вибув, у статутному капіталі і строки їх виплати, - позивачами вносилась пропозиція визначити вартість частини майна позивачів пропорційно їх часткам у статутному капіталі, виходячи з ринкової вартості Товариства згідно поданих заяв. Зазначена пропозиція була проголосована і не набрала належної кількості голосів.

Натомість було прийнято рішення щодо визначення вартості частини майна Товариства пропорційно часткам позивачів у статутному капіталі, виходячи з даних бухгалтерського обліку Товариства за другий квартал 2007 року, відповідно до частини 1 статті 98 Цивільного кодексу України, за якою загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства.

Нормами закону - пунктом 7 частини 4 статті 145 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про господарські товариства» віднесено до компетенції загальних зборів товариства вирішення питання про виключення учасника товариства.

В той же час частина 1 статті 148 ЦК України та стаття 10 Закону України «Про господарські товариства» передбачає право учасника у встановленому порядку в будь-який час вийти з товариства, незалежно від згоди інших учасників чи самого товариства, при цьому товариство лише повідомляється про такий вихід як про факт.

Положення статутних документів, які обмежують чи забороняють право на вихід учасника з товариства, є незаконними.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши представників сторін суд встановив наступне: відповідно до ч. 1 ст. 56 ГК України суб'єкт господарювання може бути утворений за рішенням власника (власників) або уповноваженого ним органу, а у випадках, спеціально передбачених законодавством, також за рішенням інших органів, організацій і громадян шляхом заснування нового, реорганізації (злиття, приєднання, виділення, поділу, перетворення) діючого (діючих) суб'єкта господарювання з додержанням вимог законодавства.

Згідно до ст. 109 ЦК України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов'язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових осіб.

Відповідно до ст. 142 ЦК України якщо ТОВ засновується  кількома особами, ці особи у разі необхідності визначити взаємовідносини між собою щодо створення товариства укладають договір у письмовій формі, який встановлює порядок заснування товариства, умови здійснення спільної діяльності щодо створення товариства, розмір статутного капіталу, частку у статутному капіталі кожного з учасників, строки та порядок внесення вкладів та інші умови.

П. З ст. 6 Закону України "Про власність" встановлено, що підставою для створення підприємства є рішення власника майна чи уповноваженого ним органу, підприємства -засновника, організації або трудового колективу.

Згідно до ст. 4 Закону України "Про господарські товариства" товариства з обмеженою відповідальністю діють на підставі установчого договору та статуту.

Статтею 1 вказаного Закону встановлено, що господарські товариства створюються на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об'єднання їх майна та підприємницької діяльності.

У відповідності до п. 2 ст. 115 ЦК України вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про господарські товариства", вкладами учасників та засновників товариства можуть бути будинки, споруди, обладнання та інші матеріальні цінності, цінні папери, права користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будинками, спорудами, обладнаннями, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, в тому числі в іноземній валюті.

Статтею 86 ГК України встановлено, що вкладами учасників та засновників господарського товариства можуть бути будинки, споруди, обладнання та інші матеріальні цінності, цінні папери, права користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будинками, спорудами, обладнаннями, а також інші майнові права (включаючи майнові права на об'єкти інтелектуальної власності), кошти, в тому числі в іноземній валюті.

Відповідно до вимог ст. 51 Закону України "Про господарські товариства", ст. 143 ЦК України, статут товариства з обмеженою відповідальністю повинен містити відомості про розмір статутного капіталу, з визначенням частки кожного з учасників, порядок внесення ними вкладів та передання (переходу) часток у статутному фонді.

Згідно з п. 1 ст. 115 ЦК України господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного капіталу, продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності, одержаних доходів, іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 148 ЦК України та ст. 54 Закону України "Про господарські товариства" при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному фонді. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 148 ЦК України та ст. 13 Закону України "Про господарські товариства" порядок і спосіб визначення вартості частини майна товариства, що пропорційна частці учасника у статутному фонді, порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Законом  та  Статутом  ТОВ   "Альянс ЛТД""  не  встановлена необхідність  визначення  вартості частини майна товариства, пропорційної частці учасника, що виходить, у статутному фонді, за ринковою вартістю майна.

Статутні документи відповідача таких обмежень не містять і не відносять до компетенції загальних зборів товариства вирішення питання про вихід учасника з товариства на відміну від виключення з товариства за систематичне невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків (пункт (з) статті 5.5 та пункт (г) статті 8.1 Статуту, перереєстрованого Управлінням економіки Вінницького міськвиконкому, наказ № 91-р від 15 травня 1997р., реєстр. №1284 із змінами та доповненнями, зареєстрованими Реєстраційною палатою Вінницької міської ради, наказ № 432-р від 18 серпня 1998р.).

Відповідно до зазначених правових норм та статутних документів  на вихід учасника  з товариства не вимагається згода інших учасників чи прийняття відповідного рішення зборами учасників , а днем виходу учасника з товариства є день подання відповідних заяв.

На цьому наголошує і Державний комітет України з питань регуляторної політики і підприємництва в своєму від 22.09.2003р. N 5008 «Відносно виходу учасника із товариства з обмеженою відповідальністю»

Таким чином було прийнято рішення щодо визначення вартості частки учасників у майні товариства за даними балансу за II квартал 2007 року, оскільки саме в цьому періоді учасники вийшли із товариства.

Вартість майна товариства відповідає показнику власного капіталу товариства, до якого вже входить фінансовий результат (прибуток чи збиток) від здійснення господарської діяльності, тобто сума частини прибутку має бути виплачена учаснику у складі  частини  вартості  майна, оскільки  на її суму збільшується  розмір  власного капіталу підприємства.   Таким  чином, і  в питанні виплати частини прибутку не були порушені права позивачів, попри їх нарікання на таке порушення.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому належними доказами тобто тими, які мають значення для справи.

Підставою для визнання недійсним рішення, може бути його невідповідність законодавству та порушення прав учасників.

Рішення прийнято у відповідності до законодавства, що побічно підтверджується і позивачами, зокрема, наріканнями на недосконалість, на їх думку, останнього.

Позивачі стверджують, що порушені їх права учасників, проте, не тільки не наводячи жодного дійсного обґрунтування своєї позиції, окрім того, що вони вважають його «несправедливим», а і не розкриваючи, чим саме були порушені їх права, тим більше навіть не намагаючись довести таке порушення.

Відповідно до частини 2 статті 148 Цивільного кодексу України та статті 54 Закону України «Про господарські товариства»учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. Прийняте рішення жодним чином не порушує цього права позивачів.

Оскільки вартість майна товариства визначена рядком 380 балансу (ф. 1-М) на 20.07.2007 р. у сумі 198,3 тис. гри, при цьому  був відсутній   додатково внесений капітал (рядок 320 балансу), нерозподілений прибуток ( рядок 340 балансу ) то вартість частки майна позивачів у разі виходу із складу засновниківя  повинна визначатися  відповідно до відсотків кожного із засновників  у статутному капіталі товариства.

Представниками позивачів  в судовому засіданні 10.10.2007 р. подано клопотання про розгляд справи колегією суддів та в судовому засіданні 12.10.2007 р. заявлено клопотання про призначення комплексної будівельно - технічної та фінансово - економічної експертиз.

Клопотання судом відхиляються  як такі, що не дадуть відповіді на заявлені позовні вимоги, оскільки законодавством визначено  як встановити вартість частини майна товариства  пропорційно до часток учасників у Статутному фонді товариства.

Вартість майна визначається  відповідно до вимог ст.ст. 4, 12, 13, 50, 54 Закону України "Про господарські товариства" та Статутом  товариства, що не є угодою. Проведення обов"язкової оцінки майна у разі виходу учасника товариства законом не передбачена.

Ухвалою суду від 31.07.2007 р. накладено арешт на нерухоме майно, що належить ВКП ТОВ "Альянс" та знаходиться за адресами  м. Вінниця вул. Козицького, 15 та вул. Стеценка,57. У зв"язку із закінченням розгляду справи в порядку ст. 68 ГПК України  слід скасувати заходи забезпечення позову шляхом  накладення арешту на вищезазначені будівлі та земельні ділянки.

Враховуючи вищевикладене та  Керуючись  ст. ст. 49, 82-85, 115 ГПК України

ВИРІШИВ :

В позові відмовити.

Суддя

Повний текст рішення суду оформлено і підписано відповідно до вимог ст.84 ГПК України  19 жовтня 2007 р.