ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"10" жовтня 2007 р.
Справа №  (13/428)17/464

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Таран С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні 10.10.2007 року о 09 год. 30 хв. при секретарі Кузьмичової О.О. матеріали адміністративної справи №(13/428)17/464

за позовом: Одеської залізниці, м. Одеса

до  відповідача: Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, м. Кіровоград

про визнання рішення  частково недійсним

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - Товстоган В.В., довіреність № 01-51-01  від 10.01.07р., завідувач юридичного відділу.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - Товстоган В.В. , довіреність № 01-51-01  від 10.01.2007р., завідуючий юридичного відділу.

Подано позов  про визнання частково недійсним рішення №432 від 23.09.2005 року виконавчої дирекції Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про застосування та зарахування до бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відображення у звіті (Ф4-ФСС з ТВП) сум фінансових (штрафних) санкцій, неправомірних витрат, донарахованих сум внесків та пені за порушення законодавства про загальнообов’язкове державне соціальне страхування в частині стягнення донарахованих внесків в сумі 417,07 грн. та штрафу в розмірі 10694, 26 грн.

Відповідач позов заперечив, посилаючись на те, що витрати з надання безкоштовного проїзду працівникам залізничного транспорту відносяться до витрат на оплату праці, а тому є базою для нарахування збору до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, господарський суд встановив наступне.

Повноважними особами виконавчої дирекції Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі- ФСС з ТВП або Фонд) було проведено перевірку повноти  нарахування страхових внесків на загальнообов’язкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та обґрунтованість їх витрачання структурного підрозділу Одеської залізниці - Гайворонської дистанції колії Одеської залізниці за період з 01.07.2004 р. по 01.07.2005р.

За результатами даної перевірки було складено акт ревізії від 22.09.2005 р. (том І а.с.10-11), в якому відображено, що до фонду оплати праці не включені витрати, пов’язані з наданням безкоштовного проїзду  працівникам залізничного транспорту в сумі 9459,76 грн. за ІІ півріччя 2004 р. та  1234,50 грн. за 1 півріччя 2005 р., які згідно з Інструкцією зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом держкомстату України від 13.01.2004 р. №5, входять до фонду додаткової заробітної плати. Таким чином, не донараховано внесків 2,9 %-274,33грн. за ІІ півріччя 2004р. та 2,9%-35,80 грн. за І півріччя 2005 р., недоутримано 1%-94,60 грн.за ІІ півріччя 2004р. та 12,34 грн. за І півріччя 2005 р., чим порушено ст.1 Закону України “Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного соціального страхування”.

На підставі вказаного акту виконавчою дирекцією Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності було винесено рішення №432 від 23.09.2005 р. (том І а.с.9). Згідно зазначеного рішення донараховано до бюджету Фонду страхових внесків в сумі 417,07 грн., а також нараховано штраф за неповну сплату страхових внесків в сумі 10694,26 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного страхування" №2213-3 від 11.01.2001 року розмір внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, для роботодавців встановлений у розмірі 2,9 % суми фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, що включають витрати на оплату основної та додаткової заробітної плати, інші заохочувальні і компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно із нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 року № 108/95 та підлягають оподаткуванню відповідно до Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" від 22.05.2003 року № 889-ІY.

Пунктом 1 статті 21 Закону України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням” розмір страхових внесків на  загальнообов’язкове державне соціальне страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, щорічно за поданням Кабінету Міністрів України встановлюється Верховною Радою України відповідно для роботодавців та застрахованих осіб у відсотках, в тому числі для роботодавців - до сум фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, що підлягають обкладенню податком з доходів фізичних осіб.

Відповідно до п.4.4 ст.4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" базою для нарахування збору до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян є заробітна плата платника цього податку.

Таким чином, розмір внесків встановлюється виходячи з сум фактичних витрат на оплату праці.

Згідно ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

В абз.3 ст.2 цього Закону, якою визначено структуру заробітної плати, вказано, що до інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумки роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

При цьому, пунктом 5.6. Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств" встановлено, що до складу валових витрат платника податку відносяться витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень  і виплат, виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на виплату авторських винагород та виплат за виконання робіт (послуг), згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-які інші виплати в грошовій або натуральній формі, встановлені за домовленістю сторін.

Крім того, господарським судом враховано, що згідно статті 16 Закону України “Про залізничний транспорт” соціальний захист працівників залізничного транспорту загального користування здійснюється у встановленому порядку згідно з чинним законодавством України. Працівники залізничного транспорту загального користування та членів їх сімей (утриманці) користуються правом на безплатний проїзд залізничним транспортом. Порядок та умови надання цих та інших пільг встановлюється Кабінетом Міністрів України, колективними договорами та угодами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. №160 “Про реалізацію частин другої та третьої статті 16 Закону України “Про залізничний транспорт" встановлено, що витрати підприємств залізничного транспорту, пов’язані з безоплатним проїздом зазначених осіб, не включаються до складу валових витрат цих підприємств.

Таким чином, право працівників залізничного  транспорту на безоплатний проїзд є соціальним  захистом, право на який  зберігається також за  працівниками залізничного  транспорту, які вийшли на пенсію по інвалідності чи за віком, або були  переведені на іншу  роботу  в цій галузі внаслідок  трудового каліцтва чи професійного захворювання.

Посилання відповідача на Інструкцію зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 р. №5 є безпідставним, оскільки  п.1.1 вказаної інструкції визначено сферу її застосування - державні статистичні спостереження, а також зазначено, що вона не застосовується для визначення складових фонду оплати праці як бази для нарахування внесків до фондів загальнообов"язкового соціального страхування.

З огляду на викладене, враховуючи те, що внески на загальнообов’язкове державне  страхування у зв’язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, не нараховуються на соціальні пільги, право  користування  якими надано працівникам залізничного  транспорту згідно ст. 16 Закону України „Про залізничний  транспорт”, рішення відповідача №432 від 23.10.2005 р. в частині  донарахування до бюджету Фонду страхових внесків в сумі 417,07грн., а також нарахування штрафу за неповну сплату страхових внесків в сумі 10694,26 грн., слід визнати недійсним.

Керуючись статтями 71, 160, 162, 163, 167, 254, пунктом 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати  недійсним рішення від 23.09.2005року №432 виконавчої дирекції Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про застосування та   стягнення сум штрафних (фінансових) санкцій, неправомірних витрат, донарахованих сум внесків  та  пені   за  порушення  законодавства  про   загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині  донарахування до бюджету Фонду страхових внесків в сумі  417,07грн., а також нарахування штрафу за неповну сплату страхових внесків в сумі 10694,26 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили  після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Кіровоградської області. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі  відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня  складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, і копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови виготовлено 12.10.2007року.

Суддя

С.В. Таран