ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

07.08.07р.

Справа № А40/154-07

За позовом  Управління   Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі

Івано-Франківської області, м. Надвірна  Івано-Франківської області

до  товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес-2000», с.Новов'язівське Юр'ївського

району  Дніпропетровської області  ()

про стягнення заборгованості по регресних вимогах в сумі 1 184,29 грн.

Суддя   Садиліна О. Є.

Секретар судового засідання Венгереш Т. В.

Представники:

Від позивача: не з’явився;

від відповідача:  Книш Л. В.  –представник,  доручення №1 від 24.07.07;

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить поновити строк позовної давності по стягненню заборгованості по регресних вимогах, стягнути з  відповідача  на користь Управління   Пенсійного фонду України  заборгованість у розмірі 1 184,29 грн.

Відповідач позов не визнав.

У судовому  засіданні 24.07.07 р. було оголошено перерву до  07.08.07 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно ст.58 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІУ від 09.07.2003р. Пенсійний фонд є органом, який проводить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України.

В управлінні Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області, м. Надвірна  Івано-Франківської області є пенсійна (регресна) справа на потерпілу Типусяк Марію Іванівну,  на яку 03.10.1989 року під час косіння наїхала косилка, що належала колгоспу “Прогрес” (реорганізований в товариство з обмеженою відповідальністю “Прогрес”),  внаслідок чого потерпіла отримала травму ніг, її було визнано інвалідом 3-ої групи, і відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" призначено довічно щомісячну пенсію.

Відповідно до вимог "Інструкції про порядок подання регресних вимог підприємствам органами Пенсійного фонду України", затвердженої постановою правління ПФУ № 9-2 від 16.07.1996р. і зареєстровану в Міністерстві Юстиції 14.08.1996р. № 444/146 відповідачу щоквартально надсилались рекомендованими листами претензії про відшкодування згідно ст. 460 ЦК Української РСР у регресному порядку сум пенсій, витрачених Пенсійним фондом України на пенсійне забезпечення потерпілого, які залишились без відповіді і своєчасно повністю не були задоволені.

Загальна сума виплаченої пенсії гр. Трипусяк Марії Іванівни за період з 01.08.1999 р. по 01.04.2001 року становить 1 184,29 грн.

Вина відповідача у заподіянні шкоди здоров’ю гр. Трипусяк М. І. підтверджується довідкою МСЕК №061830 від 15.06.1992 р. та Актом про нещасний випадок на виробництві від 03.10.1989 року.

Станом на 27.06.2007 р. залишок невідшкодованої відповідачем суми по регресним вимогам складає 1 184,29грн.

24.07.07 р. до господарського суду надійшов відзив на позов товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес-2000».    Відповідач  свій відзив на позовну заяву обгрунтовує тим, що строк позовної давності  пройшов і складає більше 6 років.

Згідно зі ст. 71 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлено три роки.

Як передбачено ст. 76 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з моменту,  коли особа дізналась чи повинна була дізнатись про порушення свого права.

Управління   Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області, м. Надвірна  Івано-Франківської області з метою стягнення заборгованості з товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес-2000», с.Новов'язівське Юр'ївського району  Дніпропетровської області  (), що виникла за період з 01.08.1999 р. по 01.04.2001 р., пред'явило до господарського суду Дніпропетровської  області  адміністративний позов від 27.06.07 р., тобто за межами 3-річного строку позовної давності. Обгрунтованих пояснень, які б свідчили про поважність причин пропуску строку позовної давності у позовній заяві не вказано.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Згідно з п.1 ст. 3 зазначеного Кодексу справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посада чи службова особа, або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Звернення суб'єкта владних повноважень підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, якщо спірні правовідносини є публічно - правовими,  в яких цей суб'єкт здійснює владні управлінські функції.

Відповідач вважає, що  позовні вимоги позивача про стягнення боргу у сумі 1 184,29 грн., це цивільно-правові відносини.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає, що позовні заяви, у відповідності до чинного законодавства, приймаються до розгляду незалежно від закінчення строку звернення.

На підставі п.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Керуючись Закону          України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003р., ст.ст. 100, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                               О. Є. Садиліна

Згідно з оригіналом

Помічник судді                          Т. В. Венгереш