ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.08.07 р.                                                                               Справа № 4/267

Представниками сторін не надані письмові клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу. Відповідно до статті 81-1 ГПК України складається протокол судового засідання.

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді  Гринько С.Ю.

при секретарі судового засідання Уханьової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали позовної  заяви:

за позовом –               Товариства з обмеженою відповідальністю “Справжні фарби”

м.Дніпропетровськ

до відповідача -          Приватного підприємства “Акрополіс Трейд” м.Слов”янськ

про  стягнення 36859,15грн., з яких: 24983,20грн. – сума боргу, 10536,72грн. – пеня

за участю представників сторін:

від позивача –  Гира О.М. – довіреність № 135-юр від 10.08.2007р.,

від відповідача – не явився,

в с т а н о в и в:

Позивач заявив позовні вимоги про стягнення з відповідача 24983,20грн. заборгованості за поставлену лакофарбову продукцію за договором № 010306/4  з додатковою угодою  від 31.12.06р. та неустойку у вигляді пені за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання в сумі 10536,72грн.

В підтвердження позову посилається на накладні, довіреності, по яких отри мана відповідачем продукція, рахунки, які виставлені відповідачу для оплати одержаного товару, заявлену претензію та акти звірки заборгованості, які підписані відповідачем.

Відповідач не заперечив проти вимог позову, відзив на позов не надано. Представник не явився в судове засідання 13.08.2007р. і 23.08.2007р., про час і місце якого був належним чином повідомлений замовленою поштою, про що свідчить реєстр замовленої кореспонденції.

21.08.2007р. надійшло до суду клопотання відповідача про перенесення розгляду справи у зв’язку з тим, що директор на лікарняному, але ніякий доказів не надано.

Суд не позбавлений правом вирішити спір на наявними в матеріалах справи документами, вважаючи їх достатніми.

Позивач надав суду докази перерахування відповідача частки свого боргу в сумі 4000грн., тому  на цю суму зменшує суму позову.

Дослідивши матеріали справи та, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено, що між сторонами 01.03.2006року підписаний дистриб’юторський договір № 010306/4, який за своєю юридичною природою є договором купівлі-продажу, оскільки  передбачені всі істотні умови для договорів цього виду, тому він вважається судом укладеним.

За цим договором відповідач взяв на себе зобов’язання покупця лакофарбової продукції за умови її оплати позивачу 30 календарних днів (п.4.3 договору).

Додатком до договору  від 31.12.2006р. продовжений строк виконання договору до 31.12.2007року.

Приймаючи до уваги, що відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб’єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, договору, господарський суд, аналізує надані документи, в підтвердження виконання умов договору сторонами.

2

Судом з матеріалів справи встановлено, що відповідачем на підставі:

1.  довіреності ЯЛИ № 675317 від 22.03.2006року поставлено по накладній № СФ-0000027 від 22.03.2006р. продукцію на загальну суму 20406,83грн.;

2.  довіреності ЯЛИ № 675334 від 15.04.2006року поставлено по накладній № СФ-0000053 від 21.04.2006р. продукцію на загальну суму 29228,56грн.;

3.  довіреності ЯЛИ № 675344 від 21.05.2006року поставлено по накладній № СФ-0000077 від 30.05.2006р. продукцію на загальну суму 16160,04грн.;

4.  довіреності ЯЛИ № 675345 від 21.05.2006року поставлено по накладній № СФ-0000078 від 30.05.2006р. продукцію на загальну суму 16933,21грн.;

5.  довіреності ЯМЖ № 288558 від 26.07.2006року поставлено по накладній № СФ-0000131 від 26.07.2006р. продукцію на загальну суму 38524,49грн.;

6.  довіреності ЯМЖ № 288557 від 26.07.2006року поставлено по накладній № СФ-0000132 від 26.07.2006р. продукцію на загальну суму 15686,60грн.;

Всього поставлено позивачем відповідачу продукцію на загальну суму 136939,73грн.

Відповідач повернув одержану продукцію позивачу на суму 13541,75грн., що підтверджується видатковими накладними.

Позивачем виставлені відповідачу рахунки–фактури:

1.  № СФ-0000012 від 22.03.2006р. на суму 20406,83грн.;

2. .№ СФ-0000030 від 21.04.2006р.. на суму 29228,56грн.;

3. № СФ-0000056 від  30.05.2006р на суму 16160,04грн.;

4. .№ СФ-0000057 від 30.05.2006р. на суму 16933,21грн.;

5. .№ СФ-0000110 від 26.07.2006р на суму 38524,49грн.;

6. № СФ-0000111 від 26.07.2006р на суму 15686,60грн.

Відповідно до загальних умов виконання зобов’язання викладених в статтях 526,530 Цивільного кодексу України, боржник повинен сплатити одержаний товар в строки передбачені умовами договору і суб’єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином у відповідності з діючим законодавством та укладеним між сторонами договором як вимагає ст. 193  Господарського кодексу України.

Відповідачем повинні перераховані кошти в термін, вказаний пунктом 4.3 договору, а саме  в термін 30 днів після одержання рахунків.

Всього сплачено відповідачем за одержаний товар платіжними дорученнями:

1. СФ- 0000077 від 06.04.07р. на суму 2000грн.,

2. СФ- 0000092 від 20.04.07р. на суму 1000грн.,

3. СФ- 0000101 від 28.04.07р. на суму 1000грн.,

4. СФ- 0000116 від 23.05.07р. на суму 1000грн.,

5. СФ- 0000129 від 05.06.07р. на суму 1000грн.,

Та після звернення позивачем до суду сплачено платіжними дорученнями

1. № 136 від 13.06.07.р. на суму 1000грн.,

2. № 102від  21.06.07.р. на суму 1000грн.,

3. № 114 від 12.06.07.р. на суму 1000грн.,

4. № 711 від 30.06.07.р. на суму 1000грн.

Заборгованість відповідача перед позивачем на час розгляду справи склала 20983,20грн.

В матеріалів справи вбачається, що відповідач порушив умови грошових зобов’язань, не сплативши одержану продукцію в термін, вказаний договором.

Оскільки, господарський суд вважає доведеними факт несвоєчасного виконання грошового зобов’язання відповідачем, як і факт заборгованості в розмірі 20983,20грн., він стягує  з відповідача доведену суму боргу.

У відповідності з ст.216 Господарського кодексу України (далі - ГК України), учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом та договором.

3

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами передбачена пунктом 5.3 договору відповідальність за порушення строків оплати у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми не оплаченого товару за кожен календарний день простроченого платежу.

Недотримання умови щодо строку виконання зобов’язання є його порушенням, яке передбачено ст. 612 ЦК України як прострочення.

Стаття 611 ЦК України серед правових наслідків порушення зобов’язання передбачає, зокрема, сплату неустойки.

Згідно з положенням ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є  неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення  виконання.

Приймаючи до уваги, що матеріалами справи доведено неналежне виконання взятих відповідачем зобов’язань, останній повинен нести відповідальність у відповідності з діючим законодавством та договором.

Пунктом 6 ст.231 ГК України визначений розмір штрафних санкцій за порушення грошових зобов’язань, розмір яких коригується ще і обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами. Зміст цієї статті закріплений і статтею 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, яка є імперативною нормою і встановлює граничний розмір неустойки за прострочення платежу – не більш подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який стягується неустойка.

Строк, в межах якого нараховуються штрафні санкції – це проміжок часу, протягом якого триває відповідне порушення, за яке ці санкції встановлені договором (триваюче порушення).

Відповідно до ч. 6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконане. Тобто спеціальним законодавством встановлено припікальний строк нарахування штрафних санкцій в межах строку позовної давності.

Що стосується строку позовної давності, то за загальними правилами - це строк, у межах якого особа, чиї права порушені, може звернутися за захистом своїх порушених прав або інтересів шляхом зверненням до суду (ст.256 ЦК України).

Відповідно до ст.223 ГК України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальні та скорочені строки позовної давності, передбачені ст.ст.257,258 ЦК України.

Так, згідно підпункту 1 пункту 2 ст.257 ЦК України скорочена позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Приймаючи до уваги діюче законодавство та укладений сторонами договір, пеня та штраф повинен бути нарахований з дня, наступного за днем, коли зобов’язання повинно було бути виконано, за період шість місяців.

Оскільки позивач звернувся у межах одного року за захистом свого порушеного права з дня, коли відповідач повинен був сплатити виставлені рахунки, але за шість місяців, господарський суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення однієї санкції – за порушення відповідачем грошового зобов’язання, але в сумі 2004,13грн. з урахуванням ч.2ст.343 ГК України, яка прямо вказує на те, що пеня за прострочення платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

4

Суд покладає судові витрати в розмірі прямо пропорційно стягнутої суми на відповідача з вини якого виник цей спір на підставі ст.ст.44,49 ГПК України.

На підставі статей 256,526,546,549,610,625 Цивільного кодексу України, статей 175,193,216,229,п.6ст.231 Господарського кодексу України та, керуючись статтями 49,82,84, 81-1, 85 ГПК України, господарський суд –

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Справжні фарби”                                      м.Дніпропетровськ про  стягнення 36859,15грн., з яких: 24983,20грн. – сума боргу, 10536,72грн. – пеня з Приватного підприємства “Акрополіс Трейд” м.Слов”янськ  частково.

Стягнути з Приватного підприємства “Акрополіс Трейд” м.Слов”янськ  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Справжні фарби” м.Дніпропетровськ заборгованість в сумі 20983,20грн. та пеню в сумі 2004,13грн., державне мито – 356,00грн. та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позову відмовити.

Суддя

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного господарського суду через місцевий господарський суд в термін, передбачений ст.85 ГПК України.

Повний текст рішення оголошений 23.08.2007року.

Надруковано у 3прим.:

1-до справи

1-позивачу

1-відповідачу