ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2007 р.
№ 5/212

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П.–головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу  приватного підприємства "Шарк-плюс", м. Ужгород (далі –ПП "Шарк-плюс")

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.11.2006

зі справи № 5/212

за позовом ПП "Шарк-плюс"

до приватного підприємства "Шарк", м. Ужгород (далі –ПП "Шарк")

про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Судове засідання проведено за участю представників:

ПП "Шарк-плюс" –Плахотника О.М.,

ПП "Шарк" –Колотухи О.М.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

ПП "Шарк-плюс" звернулося до господарського суду Закарпатської області з позовом про зобов’язання відповідача повернути незаконно захоплені ним рекламні щити, що належать позивачеві.

Рішенням названого суду від 16.10.2006 (суддя Йосипчук О.С.) позов задоволено. Рішення суду з посиланням на приписи статей 316, 321 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) та статей 4, 48 Закону України "Про власність" мотивовано неправомірним використанням відповідачем належних позивачеві рекламних щитів.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.11.2006 (колегія суддів у складі: Новосад Д.Ф. –головуючий, судді Михалюк О.В., Мельник Г.І.) назване рішення скасовано; в задоволенні позову відмовлено. У прийнятті зазначеної постанови суд апеляційної інстанції виходив з того, що рекламні щити, які знаходяться у володінні ПП "Шарк", є, по суті, комплексом інших речей, ніж ті рекламні щити, які є предметом даного спору.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України ПП "Шарк-плюс" просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення місцевого господарського суду з даного спору, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає про безпідставне використання відповідачем спірних рекламних конструкцій, оскільки наявність у відповідача права на розповсюдження реклами не свідчить про право власності ПП "Шарк" на спірні рекламні щити.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду скарги.

Перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність скасування рішення та постанови місцевого та апеляційного господарських судів з даного спору з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з огляду на таке.

Судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- за актом приймання-передачі 11.03.2003 відповідачем було передано як внесок до статутного фонду товариства з обмеженою відповідальністю "Шрек" рекламні носії: біг-борди в кількості 51 шт. розміром 6м х 3м та сіті-лайти в кількості 20 шт. розміром 1,25м х 1,75м;

- у подальшому за договором купівлі-продажу від 12.04.2005 зазначені рекламні носії було відчужено МСМП "Енергомонтаж";

- згідно з договором купівлі-продажу від 05.05.2005, укладеним МСМП "Енергомонтаж" (продавець) та ПП "Шарк-плюс" (покупець), за актом приймання-передачі від 07.05.2005 позивачеві було передано у власність рекламні носії: біг-борди в кількості 51 шт. розміром 6м х 3м загальною вартістю 5100 грн. та сіті-лайти в кількості 20 шт. розміром 1,25м х 1,75м загальною вартістю 7000 грн., розташовані за адресами, вказаними в додатку;

- після передачі відповідачем зазначених рекламоносіїв до статутного фонду товариства з обмеженою відповідальністю "Шрек" на балансі відповідача станом на 30.09.2006 залишилися спеціальні рекламні конструкції у кількості 82 шт. балансовою вартістю 258284,74грн., які є власністю ПП "Шарк";

- рішенням виконкому Ужгородської міської ради від 25.08.2005 № 241 переоформлено раніше надані ПП "Шарк" дозволи на розміщення зовнішньої реклами;

- у період з 01.01.2003 по 01.08.2005 товариством з обмеженою відповідальністю "Шрек" та МСМП "Енергомонтаж" дозволи на розміщення об’єктів зовнішньої реклами на території м. Ужгорода не надавалися; відповідні договори на тимчасове користування місцями для розміщення зовнішньої реклами названими підприємствами не укладалися.

Причиною виникнення спору в даній справі стало питання щодо правомірності володіння ПП "Шарк" спірними рекламними конструкціями.

Відповідно до частини другої статті 48 Закону України "Про власність" власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків.

Згідно зі статтею 50 названого Закону власник має право вимагати повернення (віндикації) свого майна з чужого незаконного володіння.

Обраний позивачем у даній справі спосіб захисту своїх прав, а саме –витребування майна з чужого незаконного володіння, передбачає повернення речей, визначених індивідуальними ознаками.

Відповідно до частини першої статті 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Таким чином, для того, щоб дійти обґрунтованого висновку про те, які саме рекламні конструкції перебувають у власності ПП "Шарк-плюс", а які є власністю відповідача, необхідно індивідуалізувати такі рекламні носії, тобто певним способом виокремити їх з маси однорідних речей (наприклад, за конкретним місцем розташування, розміром, матеріалом виготовлення, розфарбуванням тощо).

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції послався на те, що передані відповідачем до статутного фонду товариства з обмеженою відповідальністю "Шрек" спірні рекламні носії, які в подальшому були набуті позивачем, є іншим майном, ніж ті рекламні конструкції, що залишилися у власності ПП "Шарк" та які останнє використовує на законних підставах. Однак, оскільки апеляційний суд  при цьому жодним чином не індивідуалізував зазначені рекламні щити, такий висновок не можна вважати достовірним.

Здійснена ж місцевим господарським судом індивідуалізація спірних рекламних щитів є недостатньою, оскільки судом зазначено лише район розташування таких рекламних конструкцій, що не може однозначно виокремити вказане майно з інших речей такого роду. До того ж, задовольняючи позов про витребування спірного майна з неправомірного володіння відповідача, суд першої інстанції жодним чином не зазначив про факт володіння ПП "Шарк" такими рекламними щитами та не вказав, якими доказами цей факт підтверджується.

Касаційна ж інстанція відповідно до частин першої і другої статті 1117 ГПК України уповноважена перевіряти застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права та не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням викладеного рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів по суті спору підлягають скасуванню, а справа –передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

У новому розгляді справи господарському суду першої інстанції слід врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, встановити дійсні права і обов'язки сторін, і в залежності від встановленого правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 1117 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу приватного підприємства "Шарк-плюс" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Закарпатської області від 16.10.2006 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.11.2006 зі справи № 5/212 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Закарпатської області.

Суддя
В.Селіваненко

Суддя
І. Бенедисюк

Суддя
Б.Львов