СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

06 серпня 2007 року
Справа № 2-14/1254-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Прокопанич Г.К.,

суддів                                                                      Сотула В.В.,

Гоголя Ю.М.,

за участю представників сторін:

позивача: Єлісєєвої О. О., довіреність № 16 від 19.03.07;

відповідача: Скачихіна С. А., довіреність №  238 від 30.01.07; Бірюкова І. І. - директор;

третьої особи: Смирнова В.А., довіреність № 01-47 від 19.03.07 - Кооперативне підприємство Республіканське виробничо-будівельне управління Кримспоживспілки;

третьої особи: Єлісєєвої О. О., довіреність №  46 від 03.01.07 - Кримська республіканська спілка споживчих товариств (Кримспоживспілка);

розглянувши апеляційну скаргу Азовського споживчого товариства на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Курапова З.І.) від 20.03.2007 у справі № 2-14/1254-2007,

за позовом           Управління кооперативної торгівлі та ринків "Кримкоопринкторг" Кримспоживспілки (вул. Самокіша, 30, м.Сімферополь, 95011)

до          Азовського споживчого товариства (вул. Леніна, 2, с.Азовське, Джанкойський р-н, АР Крим, 96178)

3-ті особи:

Кооперативне підприємство Республіканське виробничо-будівельне управління Кримспоживспілки  (9 км Московського шосе, м. Сімферополь, 95493)

Кримська республіканська спілка споживчих товариств (Кримспоживспілка)  (вул. Самокіша, 30, м.Сімферополь, 95000)

про стягнення 76975,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Курапова З.І.) від 20.03.2007 у справі № 2-14/1254-2007 частково задоволено позов Управління кооперативної торгівлі та ринків "Кримкоопринкторг" Кримспоживспілки до Азовського споживчого товариства про стягнення 76975,00 грн.  З Азовського споживчого товариства на користь Управління кооперативної торгівлі та ринків "Кримкоопринкторг" Кримспоживспілки стягнуто 10000,00 грн. заборгованості.

Не погодившись з постановленим судовим актом, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове рішення.

Заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

За клопотанням представників сторін судочинство здійснювалось російською мовою.

Розглянувши справу повторно, в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України судова колегія встановила наступне.

У січні 2007 року Управління кооперативної торгівлі та ринків "Кримкоопринкторг" Кримспоживспілки звернулось до господарського суду з позовом до Азовського споживчого товариства, просило стягнути 76975,00 грн. боргу, посилаючись на невиконання відповідачем зобов’язань за договором позики від 01.11.2001.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вважає його безпідставним (а.с.26-27).

Оскаржуване рішення мотивоване посиланням на загальні принципи виконання зобов’язань.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представників сторін та третіх осіб, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія  вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з наступних підстав.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що Цивільний кодекс  України  застосовується  до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли  до  набрання  чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків,  що  виникли  або  продовжують  існувати після набрання ним чинності.

Правовідносини сторін виникли з договору позики, укладеному у 2001 році строком до 2006 року, тому спір підлягає вирішенню на підставі норм діючого Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за  договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками,  а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.06.2001 між Управлінням   «Кримкоопринкторга»(позикодавець) і Азовським споживчим товариством (позичальник)  укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець зобов'язався у строк до 31.07.2001 передати позичальнику 55000,00 грн. шляхом перерахування вказаної суми з рахунку Керченського міськкоопринкторга (пункт 2.1.1 договору, а.с. 40) та кошти у сумі 55000,00 грн. перераховані відповідачу згідно зазначеної  угоди.

Оскільки строк виконання зобов’язання за вищезгаданим договором не настав, позивачеві обґрунтовано відмовлено у стягненні спірної суми.          Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов також правильного висновку про відмову у позові в частині стягнення суми 11 975 грн., перерахованої Сімферопольським міськкоопринкторгом.

Відповідно до статтей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не  допускається, якщо  інше  не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог цього Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до  звичаїв ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що платіжним дорученням № 92 від 22.01.2002 позика у сумі 10 000,00 грн. перерахована саме на виконання договору від 01.11.2001, строк дії якого сплив.

Однак, стаття 43 Господарського кодексу України зобов’язує суд оцінювати докази обґрунтовано, на підставі всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що платіжним дорученням № 9 від 22.01.2002 Сімферопольський міськкоопринкторг перерахував Кооперативному підприємству Республіканському виробничо-будівельному управлінню Кримспоживспілки 10 000,00 грн. як фінансову допомогу згідно наказу № 92 від 12.09.2001.

Вищезгаданим  актом  на виконання постанови № 278 від 15.12.2000 та договорів позики, укладених між Управлінням кооперативної торгівлі та ринків "Кримкоопринкторг" Кримспоживспілки та Азовським і Джанкойським споживчими товариствами від 13.06.2001 про виділення безвідсоткової фінансової допомоги наказано Сімферопольському, Севастопольському та Керченському міськкоопринкторг перерахувати кошти згідно договорів позики. До 01.01.2002 укласти договори та визначити механізм повернення фінансової допомоги.

Отже, на час перерахування суми 10 000,00 грн. існував як договір від 13.06.2001, так  і договір від 01.11.2001.

Оскільки наказ № 92 від 12.09.2001 містить посилання лише на договір від 13.06.2001, вважати, що кошти позивачем перераховані саме на виконання договору від 01.11.2001, підстави відсутні.

Відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 29.03.2001 № 135, яка діяла на момент укладання договорів, а також аналогічної діючої інструкції, затвердженої постановою Національного банку України 21.01.2004. № 22 відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа несе особа, яка оформила цей документ і подала його до обслуговуючого банку, реквізит «призначення платежу»платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за данні, що зазначені у реквізитах платіжного доручення „Призначення платежу”.

Посилання позивача на бухгалтерську помилку не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідач заперечує проти того, що кошти ним дійсно отримані саме по договору від 01.11.2001 і такі пояснення позивачем не спростовані.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни   рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків,  викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

З огляду на вищенаведене рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову у позові у повному обсязі.

Керуючись статтями 101, 103, пунктом 3 частини 1 статті 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Азовського споживчого товариства задовольнити.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.03.2007 у справі № 2-14/1254-2007 скасувати.

3. У позові Управління кооперативної торгівлі та ринків "Кримкоопринкторг" Кримспоживспілки  до          Азовського споживчого товариства про стягнення 76975,00 грн. відмовити.

Головуючий суддя                                                  Г.К. Прокопанич

Судді                                                                                В.В.Сотула

Ю.М. Гоголь