ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2007 р.
№ 22/147-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя:
Ходаківська І.П.

судді
Данилова Т.Б., Муравйов О.В.

за участю представників сторін
позивача -
відповідача -

розглянувши  матеріали касаційної скарги

не з'явився
Селяков О.В. дов.№ 785 від 20.07.2007
Шляєв І.В. дов. № 74 від01.01.2007

відкритого акціонерного товариства "Суха Балка"

у справі
господарського суду Дніпропетровської області

на постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.07.2007р.

за позовом
відкритого акціонерного товариства "Суха Балка"

до
державного підприємства "Придніпровська залізниця"

про
стягнення 13 139,66 грн.

Розпорядженням Заступника голови Вищого господарського суду України від 10.10.2007р. №02-12.2/300 змінено склад колегії: у зв'язку з поверненням з відпустки судді Ходаківської І.П призначено колегію у складі: головуючий суддя Ходаківська І.П., судді Данилова Т.Б., Муравйов О.В.

В С Т А Н О В И В:

У березні 2007 року відкрите акціонерне товариство "Суха Балка" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до державного підприємства "Придніпровська залізниця" про стягнення з відповідача на користь позивача вартості нестачі кругу Ф32х9 марка сталі 28ХГН3МА в сумі 13 139,66грн., який перевозився з Росії за міжнародною залізничною накладною СМГС № х739392 , та судових витрат.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2007р. (суддя Пуппо Л.Д.) залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.07.2007р. (судді Лисенко О.М., Джихур О.В., Прудніков В.В.) припинено провадження у справі по п.1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір не підлягає вирішенню в господарських судах України без попереднього дотримання претензійного порядку врегулювання спору, передбаченого ст.30 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (абревіатура - СМГС).

У касаційній скарзі відкрите акціонерне товариство "Суха Балка" просить ухвалу та постанову господарських судів скасувати і передати справу на розгляд по суті до господарського суду Дніпропетровської області, посилаючись на неправильне застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, позивач посилається на ст.8, 13 та 124 Конституції України, які гарантують судовий захист, а також Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002р. по справі №1-2/2002, яким досудове врегулювання спорів визнано необов'язковим.

Позивач не скористався своїм правом, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України і не направив в судове засідання свого представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх представників відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи касаційної скарги, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення, виходячи із наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, а це підтверджується наявними у справі матеріалами, що відповідно до зовнішньоекономічного контракту №0137/2006 від 30.03.2006р., укладеного між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Металургійний завод "Красний октябрь" (юридична адреса: вул. 1-а Тверська-Ямська, 5, м. Москва, 125047, Російська Федерація), на виконання прийнятих на себе зобов'язань ТОВ "ТД МЗ "Красний октябрь" поставило позивачу залізницею на умовах ВАР російсько-український кордон, станція переходу Успенська (ІНКОТЕРМС - 2000) бурову сталь у кількості 40 400 тон.

Перевезення здійснено за міжнародною накладною СМГС № х739392.

Видача вантажу здійснювалась з перевіркою вантажу, про що складено комерційний акт від 28.07.2006р. ж№178015/1 ст. Роковатая Придніпровської залізниці, в якому зафіксовано недостачу вантажу.

З позовом про відшкодування вартості недостачі вантажу ВАТ "Суха балка" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до державного підприємства "Придніпровська залізниця", тобто предметом спору є  стягнення вартості нестачі вантажу, який перевозився залізницею у міжнародному залізничному вантажному сполученні.

Відповідно ст. 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні правовідносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України.

Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Пунктом 6 статті 315 Господарського кодексу України передбачено, що у спорах, пов'язаних з міжнародними перевезеннями вантажів, порядок пред'явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Пунктом 4 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, також встановлено, що  перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Враховуючи вимоги частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, Закону України "Про господарські суди", цього кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також частиною 3 цієї ж статті передбачено, що, якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Щодо чинності в Україні Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) , то ця Угода чинна в Україні з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" від 12.09.1991р. Україна є правонаступником прав і обов'язків за міжнародними договорами Союзу РСР, які не суперечать Конституції України та інтересам республіки.

"Соглашение о международном грузовом сообщении" ( абревіатура – СМГС) підписано Союзом РСР і воно стало чинним для нього з 01.11.1951р.

На підставі постанови Верховної Ради України від 17.09.1992р. "Про приєднання України до Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів" (Віденська конвенція) Україна приєдналася до цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 34 Віденської конвенції, коли частина або частини території держави відокремлюються і утворюють одну або декілька держав, незалежно від того, чи продовжує існувати держава-попередниця, будь-який договір, що був у силі на момент правонаступництва держав стосовно всієї території держави-попередниці, продовжує бути в силі стосовно до кожної утвореної таким чином держави-наступниці.

Окрім того, додатково у Постанові Кабінету Міністрів України від 03.04.1993р. №246 "Про угоди щодо міжнародного залізничного вантажного та пасажирського сполучення" зазначено про приєднання Державної адміністрації залізничного транспорту України до цих Угод і про необхідність залізницям, морським пароплавствам, вантажовідправникам та вантажоодержувачам України забезпечити виконання цих Угод.

Нормою статті 5 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що порядок досудового врегулювання спорів визначається  цим Кодексом, якщо інший порядок не встановлено діючим на території України законодавством, яке регулює конкретний вид  господарських відносин, яким в даному випадку є Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС).

Отже, відносини по даному спірному  перевезенню регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення, що підтверджується укладенням договору перевезення на бланку накладної СМГС.

За положенням параграфу 1 статті 30 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС)  право пред'явлення позову, який ґрунтується на договорі перевезення, належить тій особі, яка має право заявити претензію залізниці. Позов може бути пред'явлений тільки після заявлення претензії у відповідності зі статтею 29 Угоди.

Позивач не надав доказів дотримання обов'язкового досудового порядку врегулювання спору, а саме –заявлення претензії до перевізника у встановленому Угодою порядку.

Стаття 3 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення під словами "залізниця" розуміє всі залізниці однієї країни. Окрім того, додаток № 19 до Угоди (СМГС), встановлює перелік назв та адрес органів залізниць, компетентних для розгляду претензій, - таким єдиним органом в Україні є "Укрзалізниця", тому претензію та позов потрібно було пред'являти до "Укрзалізниці", а не до державного підприємства "Придніпровська залізниця".

Щодо посилання ВАТ "Суха Балка" в касаційній скарзі  на необов'язковість дотримання досудового претензійного порядку згідно із ст. 8, 13 та 124 Конституції України  , то  обов'язковість дотримання претензійного порядку досудового врегулювання спорів, встановлена чинною для України Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення, не суперечить Конституції України, оскільки не забороняє зверненню юридичної особи до відповідного суду, а встановлює порядок, дотримання якого дає змогу звернення особи за судовим захистом.

Норми Конституції України мають найвищу юридичну силу по відношенню до будь-якого Закону України чи іншого нормативно-правового акту України  з точки зору його відповідності Конституції України.

В рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002р. по справі №1-2/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визнано, що право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежено Законом або іншими нормативно-правовими актами України, але не зазначено, що це стосується і міжнародних договорів України, якими встановлено інші норми , ніж ті, що передбачені законодавством України.

Доводи скаржника, викладені в касаційній скарзі, щодо незаконності припинення судами провадження по справі  на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, колегія суддів визнає непереконливими.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002р. по справі №1-2/2002, недотримання обов'язкового досудового врегулювання спорів виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, - тому судами попередніх інстанцій обґрунтовано припинено провадження по справі  на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір не підлягає вирішенню в господарських судах України без дотримання обов'язкового досудового врегулювання спорів.

Статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та враховуючи, що господарськими судами досліджені наявні у справі матеріали, їм дана належна правова оцінка, правильно застосоване процесуальне законодавство, судова колегія не вбачає підстав для скасування постановлених у справі рішень господарськими судами.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Суха Балка"  залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.07.2007р. залишити без змін.

Головуючий                                                             І. Ходаківська

Судді                                                                                  Т. Данилова

О. Муравйов