ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12.09.07                                                      м. Київ                                     28/97

За позовом
Акціонерного комерційного банку “Правекс-Банк”

До
Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків

Про

визнання недійсним податкового повідомлення- рішення

Колегія суддів у складі: Хрипун О.О. –головуючий

Євсіков О.О.

Морозов С.М.

Секретар судового засідання Ковальчук О.В.

Представники:

від позивача
Суліма М.В. –пров.ю/к

від відповідача

Ярмак М.М. –гол.держ.под.інсп., Новікова Ю.О. –заст.нач.юр.від.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 12.09.2007 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся з позовом про визнання недійсним податкового повідомлення –рішення СДПІ у м. Києві по роботі з великими платниками податків від 15.02.2005 №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідності до положень Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян” під неоподатковуваним мінімумом для обчислення прибуткового податку з громадян за місцем основної роботи є мінімальна заробітна плата.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що при визначенні ставки прибуткового податку повинен застосовуватись мінімум доходів громадян, що не обкладається прибутковим податком, у розмірі 17 грн. на місяць, який визначено  Указом Президента України “Про збільшення неоподатковуваного мінімуму та ставки прогресивного оподаткування доходів громадян”.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.02.2005 СДПІ у м. Києві по роботі з великими платниками податків видане податкове повідомлення –рішення №/3, яким згідно п. 3.2 ст. 3 Закону України “Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, п. 1 ст. 6, п.п. “а” п. 2 ст. 19 Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян”, ст.ст. 1, 2, 3 Указу Президента України “Про збільшення неоподатковуваного мінімуму та ставки прогресивного оподаткування доходів громадян” Акціонерному комерційному банку “Правекс-Банк” визначено податкове зобовязання з податку з доходів найманих працівників в загальному розмірі 4688664,11 грн.

Спірне податкове повідомлення –рішення прийняте на підставі акта перевірки від 03.09.2004 №593/23-2/14360920, складеного СДПІ у м. Києві по роботі з великими платниками податків, та рішення ДПА України від 02.02.2005 №927/6/25-1115 про результати розгляду повторної скарги,  в яких зазначено про недоутримання та не перерахування позивачем до бюджету прибуткового податку з громадян за 2002 рік та 9 місяців 2003 року в сумі 4688664,11 грн. внаслідок порушення п. 1 ст. 6, п.п. “а” п. 2 ст. 19 Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян”, ст.ст. 1, 2, 3 Указу Президента України “Про збільшення неоподатковуваного мінімуму та ставки прогресивного оподаткування доходів громадян”.

На думку податкового органу, при визначенні ставки прибуткового податку повинен застосовуватися мінімум доходів громадян, що не обкладається прибутковим податком, у розмірі 17 грн. на місяць, який визначено Указом Президента України “Про збільшення неоподатковуваного мінімуму та ставки прогресивного оподаткування доходів громадян”, в той час як позивачем застосовувалась мінімальна заробітна плата.

Отже, спірні правовідносини виникли між сторонами стосовно визначення правомірності застосування приписів ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян” при визначенні розміру місячного сукупного оподатковуваного доходу (у мінімальних місячних заробітних платах) без врахування Указу Президента України “Про збільшення неоподатковуваного мінімуму та ставки прогресивного оподатковування доходів громадян”.

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожний зобов'язаний сплачувати податки і збори у порядку та розмірах, встановлених законом.

У ст. 92 Конституції України зазначено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки та збори.

Статтею 14 Закону України “Про систему оподаткування” від 25.06.1991 №1251-ХІІ податок на доходи фізичних осіб віднесено до загальнодержавних податків. А відповідно до ст. 1 цього Закону ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), за винятком особливих видів мита та збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності, і пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Вказану норму також містить Постанова Верховної Ради України від 24.12.1998 № 363-ХІV “Про застосування нормативно - правових актів з питань оподаткування в Україні”.

Основним Законом з питання оподаткування доходів фізичних осіб, якій діяв під час спірних правовідносин, був Декрет Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян” від 26.12.1992 № 13-92, прийнятий на підставі Закону України “Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України повноважень видавати декрети в сфері законодавчого регулювання” від 18.11.1992 № 2796-ХІІ.

На підставі ст. 2 вказаного Декрету об'єктом оподаткування у громадян, які мають постійне місце проживання в Україні, є сукупний оподатковуваний дохід за календарний рік (що складається з місячних сукупних оподатковуваних доходів), одержаний з різних джерел, як на території України, так і за її межами.

У ст. 6 цього Декрету визначено, що сукупний оподатковуваний доход зменшується на суму, що не перевищує за кожний повний місяць, протягом якого одержано доход, встановленого чинним законодавством розміру мінімальної місячної заробітної плати (неоподатковуваний мінімум). Неоподатковуваний мінімум введено в шкалу ставок оподаткування (пункт 1 ст. 7 Декрету).

Ставки податку з прибуткового податку з громадян визначені у ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян”, пунктом 1 якої встановлено шкалу обчислення прибуткового податку з громадян за місцем основної роботи в мінімальних місячних заробітних платах.

Тобто, за змістом вказаних норм під неоподатковуваним мінімумом для обчислення прибуткового податку з громадян за місцем основної роботи є мінімальна заробітна плата.

Відповідачем при визначенні бази оподаткування було застосовано Указ Президента України “Про збільшення неоподатковуваного мінімуму та ставки прогресивного оподаткування доходів громадян” від 13.09.1994 №519 та Інструкцію “Про прибутковий податок з громадян”, затверджену наказом ГДПІ України від 21.04.1993 №21, у відповідності до яких шкала ставок прогресивного оподаткування визначається на рівні неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а не від мінімальної заробітної плати, як це передбачалося Декретом Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян”.

При цьому необхідно зазначити, що розмір мінімальної заробітної плати є законодавчо врегульованим. Зміни щодо визначення ставки оподаткування до ст.ст. 6 та 7 Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян” у законодавчому порядку не вносились.

З урахуванням викладеного суд вважає безпідставним застосуванням до спірних правовідносин норм Указу Президента України “Про збільшення неоподатковуваного мінімуму та ставки прогресивною оподатковування доходів громадян” без внесення відповідних змін до приписів Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян” щодо встановлених ставок оподаткування за вказаним Декретом.

Судом також відзначається, що за правилами встановленими п.п. 4.4.1 п. 4.4 ст. 4 Закону України “Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 №2181-ІІІ, у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, тобто за наявності конфлікту інтересів, рішення приймається на користь платника податків.

Згідно п. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в  адміністративних справах  про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта  владних повноважень  обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій  чи бездіяльності покладається на відповідача,  якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги, що в даному випадку порушень з боку позивача приписів Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян” щодо застосування ставок оподаткування не встановлено, суд приходить до висновку, що відповідачем помилково було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення щодо визначення податкового зобов'язання з прибуткового податку.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно з пп. 2 п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розмір судового збору, розмір цього збору за подання позовів немайнового характеру визначається відповідно до пп. “б” п. 1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, тобто –3, 40 грн.

У звязку з задоволенням позову відповідно до вимог ч. 1 ст.  94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у розмірі 3,40 грн. судового збору підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України.

Керуючись  ст. ст. 71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Господарський суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків від 15.02.2005 №/3.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Акціонерного комерційного банку “Правекс-Банк” (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/2, ідентифікаційний код 14360920, к/р 1 в Головному управлінні НБУ по м. Києву та Київській області, МФО 321024) 3,40 грн. судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

Головуючий суддя

Суддя

Суддя
О.О.Хрипун

О.О.Євсіков

С.М.Морозов