ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.09.07 р.
Справа № 44/292пн

Господарський суд Донецької
області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Семенюшко
Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою
суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (адвокат ОСОБА_2,
договір від ІНФОРМАЦІЯ_1) до товариства з обмеженою відповідальністю
„Изыскатель-1” (представник Семчук М.О., довіреність від 22.08.07 року) про:

·          визнання недійсним договору на
виконання проектно-вишукувальних робіт № НОМЕР_1;

·          стягнення сплаченого позивачем авансу
у розмірі 4'071 грн.;

·          стягнення збитків у подвійному
розмірі в сумі 8'142 грн.;

·          відшкодування моральної шкоди у
розмірі 10'000 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності-фізична
особа ОСОБА_1 (далі - Замовник) 07.08.07 року звернувся до суду з позовом до
товариства з обмеженою відповідальністю „Дослідник-1” про визнання недійсним
договору на виконання проектно-вишукувальних робіт № НОМЕР_1 (далі - Договір),
стягнення сплаченого позивачем за Договором авансу у розмірі 4'071 грн.,
стягнення викликаних введенням позивача у оману збитків у подвійному розмірі в
сумі 8'142 грн., а також про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10'000
грн. Окрім того, Замовник просив суд всі судові витрати, у тому числі витрати
на послуги адвоката у розмірі 10'000 грн., покласти на відповідача.

Позовні вимоги Замовника
ґрунтуються на неналежному виконанні відповідачем умов Договору в частині
обов'язку своєчасної підготовки гірничо-геологічного обґрунтування, а також на
введені відповідачем Замовника у оману щодо істотної умови Договору (ціни), а
також стосовно наявності у відповідача ліцензій та дозволів на проведення
проектно-вишукувальних робіт, які є предметом Договору.

Представник Замовника в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та надав суду витребувані додаткові
документи.

Суд в порядку 24 ГПК України за
згодою позивача здійснив заміну неналежного відповідача товариства з обмеженою
відповідальністю „Дослідник-1” та належного відповідача товариство з обмеженою
відповідальністю „Изыскатель-1” (далі - Виконавець), як юридичну особу, яка
безпосередньо укладала Договір із Замовником та внаслідок укладення Договору
створила для себе цивільні права та обов'язки.

Представник відповідача Виконавця в
судовому засіданні заперечив проти позову, зазначивши, що відповідач має
необхідну ліцензію на підготовку гірничо-геологічних обґрунтувань (висновків),
належним чином виконав взяті на себе зобов'язання за Договором та відповідно до
існуючих державних норм розрахував розмір плати, яка має бути внесеною згідно
Договору. Відповідач відкидає звинувачення позивача у неправильному розрахунку
ціни Договору, що призвело до обману Замовника, оскільки ціна Договору 8'142
грн. була розрахована відповідно до підпункту М пункту 3 глави 1 розділу 5
„Вугільна промисловість” Збірника цін на проектні роботи для будівництва,
затвердженого наказом Міністерства вугільної промисловості СРСР від 25.03.87
року № 52.

Відповідач також вважає, що позивач
не обґрунтував розмір завданої Замовнику моральної шкоди та не надав доказів
оплати послуг адвоката у розмірі 10'000 грн., а сума попередньої оплати 4'071
грн. не є збитком у розумінні статті 22 ЦК України.

Вислухавши у судовому засіданні
представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за
своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Замовника підлягає
частковому задоволенню виходячи з наступного.

Дослідивши Договір, з якого могли
виникнути цивільні права та обов'язки Замовника та Виконавця, суд дійшов
висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю
правовою природою є договором підряду на проведення проектних (досліджувальних,
вишукувальних) робіт, які підпадають під правове регулювання норм статей
837-891 ЦК України та статті 324 ГК України.

Таким чином, в силу статей 837, 887
ЦК України та статті 324 ГК України, а також розділів 1-3 Договору та
кошторису, який є додатком до Договору, Виконавець зобов'язався здійснити на
свій ризик протягом місяця з моменту отримання авансу проектно-вишукувальні
роботи - виконання гірничо-геологічного обґрунтування на об'єкті „Реконструкція
нежитлового приміщення під офіс за адресою місто Донецьк, АДРЕСА_1, а Замовник
зобов'язався прийняти й поетапно оплатити виконані роботи на умовах авансового
платежу 50% до моменту початку робіт, з остаточним розрахунком після підписання
Ф-2 (акту приймання-передачі робіт).

За змістом пункту 3 Положення про
порядок забудови площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.95 року № 33,
розроблення містобудівної проектної документації на забудову здійснюється лише
за наявності гірничо-геологічного обґрунтування, тому суд доходить висновку, що
юридичне поняття „виготовлення гірничо-геологічного обґрунтування” цілком
охоплюється логічним змістом та об'ємом поняття „проектно-вишукувальні роботи”
і є частиною проектних робіт.

За умовами пункту 1.3 Договору
Виконавець гарантує наявність у нього необхідних ліцензій та дозволів для належного
виконання останнім договірних зобов'язань. Ліцензією серії НОМЕР_2, строк дії
якої з 08.04.05 року до 08.04.10 року - визначено право Виконавця на здійснення
робіт з підготовки висновків (звітів) за інженерно-геологічними вишукуваннями
(пункти 1.01.00 та 1.04.00).

Позивачем всупереч вимог статті 33
ГПК України не доведено суду, що зазначена ліцензія серії НОМЕР_2 не надає
право Виконавцю здійснювати гірничо-геологічні вишукування, як частину
інженерно-геологічних вишукувань, окрім того, Перелік видів робіт провадження
будівельної діяльності, який є додатком до Ліцензійних умов провадження
будівельної діяльності (вишукувальні та проектні роботи для будівництва,
зведення несучих та огороджуючих конструкцій, будівництво та монтаж інженерних
і транспортних мереж), затверджених наказом Державного комітету України з
питань регуляторної політики та підприємництва, Державного комітету
будівництва, архітектури та житлової політики України від 13 вересня 2001 року
№ 112/182 - не визначає гірничо-геологічні вишукування, як окремий об'єкт
діяльності, що ліцензується, тому твердження позивача про неліцензовану
діяльність Виконавця за Договором - судом до уваги не беруться.

До того ж, посилання Замовника на
відсутність ліцензії Виконавця на здійснення гірничо-геологічних вишукувань -
не заслуговують на увагу і через те, що правовою підставою для визнання
Договору недійсним є приписи статті 230 ЦК України (вчинення правочину під
впливом обману), а не норми статті 227 ЦК України (вчинення правочину без
відповідного дозволу або ліцензії).

Водночас, суд вважає обґрунтованими
посилання Замовника на введення Виконавцем останнього у оману стосовно ціни
Договору, як однієї з істотних умов правочину.

Зокрема, в порядку пункту 2.3
Договору, 06.07.07 року Замовник здійснив попередню оплату у розмірі 4'071
грн., про що переконливо свідчить квитанція Приватбанку № НОМЕР_3.

Нормами пункту 2.1 Договору та
кошторису до Договору, ціна зазначеного правочину складає 8'142 грн. Згідно
пункту 2.2 Договору та розділу „Обґрунтування ціни” кошторису, вартість робіт
визначена згідно державних розцінок, згідно доданого кошторису, на підставі
існуючого Збірника цін на вишукувальні роботи для капітального будівництва
(Москва, 1982 рік).

Кошторисом також визначено підставу
для нарахування вартості робіт - Правила визначення вартості
проектно-вишукувальних робіт для будівництва, що здійснюється на території
України ДБН Д.1.1-7-2000, затверджені наказом Держбуду України від 14.12.00
року № 285 (далі - ДБН Д.1.1-7-2000). Норми пункту 2.2.1 ДБН Д.1.1-7-2000 також
кореспондуються з приписами Збірника цін на вишукувальні роботи для
капітального будівництва (Москва, 1982 рік), вказуючи, що вартість
інжерно-геологічних вишукувань, тобто таких робіт, які мали бути проведені за
Договором, визначається саме Збірником цін на вишукувальні роботи для
капітального будівництва (Москва, 1982 рік).

Таким чином, системно аналізуючи
наведені вище обставини, суд вважає, що сторони умовами Договору вирішили
встановити для договірних відносин державні ціни, які встановлені в Збірнику
цін на вишукувальні роботи для капітального будівництва (Москва, 1982 рік), які
в силу статей 189-191 ГК України та статті 9 Закону України „Про ціни та
ціноутворення” є незмінними, встановленими державними органами та не можуть
змінюватися на розсуд сторін правочину.

Водночас, в порушення умов пункту
2.2 Договору та кошторису, позивач здійснив нарахування вартості робіт не
згідно Збірнику цін на вишукувальні роботи для капітального будівництва
(Москва, 1982 рік) та ДБН Д.1.1-7-2000, по тарифах, встановлених зазначеними
підзаконними нормативними актами, а згідно іншого підзаконного нормативного
документу - підпункту М пункту 3 глави 1 розділу 5 „Вугільна промисловість”
Збірника цін на проектні роботи для будівництва, затвердженого наказом Міністерства
вугільної промисловості СРСР від 25.03.87 року № 52.

Посилання при цьому відповідача на
усталену практику, згідно якої вартість гірничо-геологічних вишукувань
розраховується згідно розділу 5 „Вугільна промисловість” Збірника цін на
проектні роботи для будівництва, затвердженого наказом Міністерства вугільної
промисловості СРСР від 25.03.87 року № 52, - не береться судом до уваги,
оскільки зазначені посилання всупереч статті 33 ГПК України жодним чином не
обґрунтовані доказово.

Окрім того, розрахунок вартості
підрядних робіт, проведений згідно розділу 5 „Вугільна промисловість” Збірника
цін на проектні роботи для будівництва, затвердженого наказом Міністерства
вугільної промисловості СРСР від 25.03.87 року № 52 - є наслідком прямого
обману Виконавцем Замовника, оскільки останній згідно умов Договору та
кошторису до Договору був упевнений в тому, що вартість підрядних робіт
розраховується згідно інших нормативних документів - Збірника цін на
вишукувальні роботи для капітального будівництва (Москва, 1982 рік) та ДБН
Д.1.1-7-2000.

До того ж, нарахування ціни
Договору, предметом якого є підготовка гірничо-геологічного обґрунтування для
реконструкції нежитлового приміщення під офіс, на підставі підпункту М пункту 3
глави 1 розділу 5 „Вугільна промисловість” Збірника цін на проектні роботи для
будівництва, затвердженого наказом Міністерства вугільної промисловості СРСР
від 25.03.87 року № 52 - є цілком безпідставною, оскільки зазначений розділ 5
Збірника цін на проектні роботи для будівництва здійснює правове регулювання
державних цін на розроблення проектно-кошторисної документації на будівництво
підприємств і окремих об'єктів вугільної і сланцевої промисловості, а також
об'єктів проходки шахтних стволів, їх сполучень і спорудження котлованів
спеціальними способами. Крім того, підпункт М пункту 3 глави 1 розділу 5
„Вугільна промисловість” Збірника цін на проектні роботи для будівництва,
затвердженого наказом Міністерства вугільної промисловості СРСР від 25.03.87
року № 52, регулює порядок нарахування вартості робіт з проектування шахти і
комплексів флангових допоміжних стволів (шурфів) в умовах, що не потребують
розроблення заходів щодо охорони будівель, споруд, населених пунктів і
природних об'єктів за межами проммайданчика від шкідливого впливу гірничих
робіт і залишення охоронних ціликів під ріками, населеними пунктами,
підприємствами та іншими об'єктами, що знаходяться за межами проммайданчика -
тобто, не має жодного відношення до предмету та мети Договору.

Визначення Виконавцем вартості
підрядних робіт на підставі державних нормативів, які не мають відношення до
робіт та нормативів, передбачених Договором (проектування реконструкції
нежитлового приміщення під офіс) безумовно могло перешкодити укладенню
Замовником Договору, тому в порядку частини 1 статті 230 ЦК України Договір
підлягає визнанню судом недійсним, як правочин, вчинений Замовником під впливом
обману з боку Виконавця.

Недійсні правочини не тягнуть за
собою жодних правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з їх недійсністю, як
це визначено статтею 216 ЦК України. Аналогічні висновки зроблені і в Постанові
Пленуму Верховного суду України від 28.04.78 року № 3 „Про судову практику в
справах про визнання угод недійсними”, а також в роз'ясненні Вищого
арбітражного суду України від 12.03.99 року № 02-5/111 „Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними”. Через
вказане суд не бере до уваги та не здійснює правової оцінки тверджень та
посилань сторін на порядок виконання Виконавцем недійсного Договору, оскільки
зазначене не має відношення до предмету спору.

Разом з тим, здійснення судом
реституції за Договором у формі повернення Замовникові попередньої плати 4'071
грн. - суперечило би приписам статі 230 ЦК України, яка не передбачає
можливості реституції. Натомість, норми частини 3 статті 230 ЦК України
визначають обов'язок сторони, яка застосувала обман, відшкодувати іншій стороні
подвійний розмір збитків, заподіяних у зв'язку з вчиненням Договору.

Оскільки за матеріалами справи, у
зв'язку з вчиненням Договору Замовник поніс лише прямі реальні збитки у вигляді
втрати авансу 4'071 грн., то суд вважає обґрунтованими з правової та доказової
точки зору вимоги позивача щодо відшкодування подвійного розміру збитків в сумі
8'142 грн.

Системний аналіз статей 23 та 1167
ЦК України, змісту постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.95 року
№ 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)
шкоди” і роз'яснення Вищого господарського суду України від 29.02.96 року №
02-5/95 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з
відшкодуванням моральної шкоди” дають підстави зробити висновок, що
відшкодування моральної шкоди, завданої душевними стражданнями, яких
гіпотетично Замовник зазнав внаслідок порушення відповідачем господарського
зобов'язання, має здійснюватися за загальними правилами відшкодування шкоди -
тобто, у разі наявності шкоди, вини певної особи та причинно-наслідкового
зв'язку між означеними категоріями.

Втім позивач не довів суду факту
спричинення моральної шкоди діями Виконавця, оскільки суду не надано жодних
доказів завдання позивачу фізичного болю, душевних страждань або приниження
ділової репутації фізичної особи-підприємця (виписки з історії хвороби, дані
медичного обстеження, докази втрати ділової репутації тощо). До того ж, позивач
жодним чином не обґрунтував розмір заявленої позовної вимоги щодо відшкодування
моральної шкоди (10'000 грн.), тому у задоволенні вимог Замовника щодо
відшкодування моральної шкоди у розмірі 10'000 грн. також слід відмовити через
необґрунтованість розміру заявленої позовної вимоги та недоведеність факту
завдання моральної шкоди.

Таким чином, причиною виникнення
спору є протиправне введення Виконавцем в оману Замовника щодо ціни Договору,
як істотної умови правочину.

Відповідно до статті 49 ГПК України,
державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу
покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно статті 48 ГПК України,
витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку,
встановленому Законом України „Про адвокатуру”. Статтею 12 Закону України „Про
адвокатуру” зазначено, що оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди
між юридичною особою і адвокатом. Між Замовником та адвокатом ОСОБА_2. 06.08.07
року укладено угоду про надання юридичної допомоги.

Пунктом 3.1 угоди про надання
юридичної допомоги встановлено розмір витрат за послуги адвоката у сумі 10'000
грн., які сплачено позивачем 08.08.07 року згідно прибуткового касового ордеру
№ 1. Водночас, положеннями пункту 33 Правил адвокатської етики, затверджених
Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 1
жовтня 1999 року (протокол від 1-2 жовтня 1999 року № 6/VI) зазначено, що
гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути
розумно обґрунтованим за розміром. Аналогічні положення містяться і в пункті
3.4.1 Загального кодексу правил для адвокатів країн Європейського
Співтовариства, прийнятого делегацією дванадцяти країн-учасниць на пленарному
засіданні у Страсбурзі в жовтні 1988 року. При цьому до факторів, що повинні
братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, відносяться
обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення, ступінь
складності та новизни правових питань, що стосуються доручення, вірогідність
того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень
або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі, необхідність
виїзду у відрядження, професійний досвід, науково-теоретична підготовка,
репутація, значні професійні здібності адвоката тощо.

Дослідивши матеріали справи та
визначаючи роль адвоката ОСОБА_2. у всебічному, повному та об'єктивному
розгляді справи № 44/292пн, суд вважає заявлену суму витрат на послуги адвоката
в сумі 10'000 грн. явно неспіврозмірною з розміром заявлених вимог (майже
половина суми) та істотно завищеною. Враховуючи вказане, а також беручи до
уваги гіпотетичний час на підготовку матеріалів до судового слухання, участь у
чотирьох судових засіданнях, невисоку складність юридичної кваліфікації
правовідносин у справі № 44/292пн, відсутність доказів стосовно тривалих
відряджень адвоката, а також враховуючи часткове (37%) задоволення позовних
вимог грошового характеру, суд вважає розумним обмежити розмір судових витрат
на адвоката, який має бути стягнений з Виконавця, сумою в 1'000 грн. Аналогічна
правова позиція щодо розумного обмеження судом розміру витрат на адвоката
висловлена в пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України
від 13.02.02 року № 01-8/155 „Про деякі питання практики застосування окремих
норм чинного законодавства у вирішенні спорів та внесення змін та доповнень до
деяких інформаційних листів”.

На підставі означених норм
національного матеріального права, керуючись ст.ст.22, 24, 33, 36, 43, 49,
82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позов
суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю „Изыскатель-1” про визнання недійсним договору на
виконання проектно-вишукувальних робіт № НОМЕР_1 та про стягнення збитків у
подвійному розмірі в сумі 8'142 грн. В решті позовних вимог - відмовити.

Визнати недійсним договір на
виконання проектно-вишукувальних робіт № НОМЕР_1, укладений між замовником
суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_1 та виконавцем
товариством з обмеженою відповідальністю „Изыскатель-1”.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю „Изыскатель-1” на користь суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 збитки 8'142 грн., а також відшкодування
сплаченого державного мита у розмірі 81,42 грн., витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 43,24 грн. та
витрати за послуги адвоката 1'000 грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути
оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку
протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом
одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя

Надруковано
у 3 примірниках:

1
-позивачу

2
-відповідачу

3-господарському
суду Донецької області