ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2007 р.
№ 7/227

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді:
Черкащенка М.М.,

суддів:
Рибака В.В.,
Михайлюка М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача –
не з'явилися;

від відповідача –
Судільковська Н.С.;

розглянувши  матеріали
касаційної  скарги

ТОВ "Європейська процесингова компанія"

на  рішення
господарського суду м.Києва від 19.04.2007р.

у справі
№7/227

за позовом
ТОВ "Європейська процесингова компанія"

до
ПП "ТД "Інтеройл"

про
стягнення 251 951 грн.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ “Європейська процесингова комісія” звернулось з позовом до Приватного підприємства “Торговий дім “Інтеройл” про стягнення 251.951 грн., в т.ч. 235.811,43 грн. боргу за поставлене пальне та 16.140 грн. в відшкодування за передані паливні карти.

Рішенням господарського суду м.Києва від 19.04.07 у справі № 7/227 позивачу в позові відмовлено з тих підстав, що позивачем не доведено факт поставки пального на спірну суму та доказів щодо вартості паливних карток.

У поданій касаційній скарзі ТОВ “Європейська процесингова компанія” просить скасувати це судове рішення як таке, що прийняте при неповному з’ясуванні обставин справи (ст.43 ГПК України); справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідач подав відзив на касаційну скаргу в якому просить відмовити в її задоволенні з підстав, які викладені в ньому.

Судова колегія розглянувши наявні матеріали справи,  дослідивши повноту встановленні господарським судом обставин справи та правильність застосування до них норм матеріального та процесуального права прийшла до висновку про наявність правових підстав для задоволення касаційної скарги.

Матеріалами справи підтверджується наступне.

01.02.06 між сторонами у справі був укладений договір № 0102/06-1 згідно з умовами якого ТОВ “Європейська процесингова компанія” –позивач зобов’язувалась передати, а Приватне підприємство “Торговий дім “Інтеройл” –відповідач прийняти пальне та оплатити його вартість протягом двох банківських днів з дня отримання рахунку (п.п 3.2 п.3 Договору).

Сторони погодили, що безпосередня передача палива Приватному підприємству “Торговий дім “Інтеройл” проводиться шляхом заправки його автомобілів на обумовлених договором АЗС по переданих цьому підприємству ТОВ “Європейська процесингова компанія” паливних картках, яка супроводжується одночасною видачею чека. При цьому право власності на паливо переходить до покупця –ПП “Торговий дім “Інтеройл” з моменту отримання палива по паливній картці на АЗС (п.п 1.2;  1.3 п.1 Договору).

Іншого порядку видачі палива вказаний договір не передбачає, що залишилось поза увагою суду.

Висновок суду, що господарська операція по видачі палива повинна оформлятись в кожному випадку видатковою накладною проведено судом без врахування умов договору, що свідчить про неповне з’ясування судом обставин справи.

Відповідно до п.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Судова колегія погоджується з висновком суду відносно того, що первинним документом для бухгалтерського обліку, згідно з ст.1 Закону України “Про бухгалтерський облік”, є видаткова накладна форми № 1-20 на відпуск товарно-матеріальних цінностей.

Але при встановленому договором порядку видачі палива покупцю (відповідачу у справі) підставою для оформлення такої накладної повинен бути не кожний факт видачі палива, а відмітки в топливних картах за певний період на підставі яких виставляється топливний рахунок.

Обов’язок по складанню такого документу покладається на продавця палива (в даному випадку –ТОВ “Європейська процесингова компанія”).

В позовній заяві позивач стверджує про те, що така накладна у спірному періоді –квітень 2006 р., була підготовлена ним, але не підписана відповідачем (отримувачем палива).

Причини таких дій з боку відповідача та фактична кількість палива, яка була отримана відповідачем згідно відміток в топливних картах на протязі спірного періоду судом не досліджувались, відповідні докази від сторін не витребувались.

Суд обмежився лише тим, що не визнав наданий позивачем акт звірки розрахунків за квітень 2006 р., як доказ наявності заборгованості у цьому періоді, оскільки він не є первинною бухгалтерською документацією.

Але суд не прийняв до уваги, що підписаний повноважними особами сторін, акт взаємозвірки визначає стан платежу за отримані нафтопродукти у квітні 2006 р. і ніяким чином не може пов’язуватись з оформленням видаткових накладних при визначеному в договорі порядку розрахунків.

Видаткова накладна в цьому випадку є засобом обліку виданого палива, а  не підставою для виставлення рахунку на оплату палива.

Потребують додаткові перевірки і правовідносини сторін, які пов’язані з передачею –прийманням топливних карток та порядком їх оплати з урахуванням заперечень відповідача.

Відповідно до приписів ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини справи, що не були встановлені судом першої та апеляційної інстанції, справа підлягає передачі на новий розгляд.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду м.Києва від 19.04.07 у справі № 7/227 скасувати.

Справу № 7/227 направити на новий розгляд до господарського суду м.Києва.

Головуючий, суддя                                                                   М.Черкащенко

Судді                                                                                                    В.Рибак

М.Михайлюк