ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

26.04.2007
Справа №2-7/3731-2007

За позовом Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в особі Кримської філії ВАТ «Укртелеком» (95000, м. Сімферополь, вул. Р. Люксембург, 11, ідентифікаційний код 22236588)

До відповідача  Кримського республіканського благодійного фонду «Ас-Сунна» (95015, м. Сімферополь, вул. Ростовська, 17, ідентифікаційний код 24405753)

Про стягнення 1690,25 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача – Герасіменко В. О., предст., дов. №1288 від 15.02.2007 р.

Від відповідача  - не з’явився.

Суть справи: Відкрите акціонерне товариство „Укртелеком”  звернулось в особі Кримської філії ВАТ «Укртелеком» до Господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Кримського республіканського благодійного фонду «Ас-Сунна» про стягнення 1690,25 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем своїх зобов’язань по повній та своєчасній оплаті наданих за договором №6547/1 від 15.11.2000 р. телекомунікаційних послуг, у зв’язку з чим заборгованість Кримського республіканського благодійного фонду «Ас-Сунна» перед ВАТ „Укртелеком” в особі Кримської філії ВАТ «Укртелеком» за період з 01.05.2006 р. по 09.11.2006 р. складає 1500,42 грн. та до часу подачі позову до суду в добровільному порядку не погашена. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 54,87 грн., 116,93 грн. інфляційних витрат та 3% річних у розмірі 18,03 грн.

Відповідач у судове засідання двічі не з’явився, відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи був проінформований належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами у порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи відкладався у порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення  представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

15.11.2000 р. між Відкритим акціонерним товариством „Укртелеком” в особі Кримської філії ВАТ «Укртелеком» (Підприємство зв’язку) та Кримським республіканським благодійним фондом «Ас-Сунна»  (Споживач) був укладений договір №6547/1 про надання послуг електрозв’язку, згідно п. 1 якого Підприємство зв’язку надає послуги електрозв’язку, зазначені в додатку 1.

Відповідно до п. 4.2 Договору Споживач сплачує послуги електрозв’язку по спільно погодженій системі оплати – з наданням рахунків.

Пунктом 4.5 Договору сторони передбачили, що розрахунки за фактично отримані в кредит послуги електрозв’язку за кожний попередній місяць здійснюються споживачем протягом десяти днів з дня отримання рахунку, але не пізніше 20-го числа місяця, наступного за звітним. За отримані в кредит послуги міжміського та міжнародного телефонного зв’язку стягується додаткова плата в розмірі 2 відсотків вартості наданих послуг.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були виконані свої обов’язки за договором належним чином та надані послуги телефонного зв’язку, що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками за телекомунікаційні послуги, направленими на адресу відповідача, оборотною відомістю  та розшифровкою телефонних розмов. Проте, оплата за надані послуги Кримським республіканським благодійним фондом «Ас-Сунна» здійснюється не в повному обсягу. Так, заборгованість відповідача за період з 01.05.2006 р. по 09.11.2006 р. складає 1500,42 грн., та підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення міститься в ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Відповідач  не представив суду доказів оплати вартості наданих йому послуг, у той час як відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.  При таких обставинах  матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань по повній та своєчасній оплаті наданих йому телекомунікаційних послуг за договором №6547/1 від 15.11.2000 р., через що  вимоги позивача про стягнення з Кримського республіканського благодійного фонду «Ас-Сунна» заборгованості за послуги зв’язку за період з 01.05.2006 р. по 09.11.2006 р. у розмірі 1500,42 грн. підлягають задоволенню.

Ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до ст. 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених ст. 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання. Причому, згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

П. 5.8 Договору передбачено, що у випадку несплати за надані послуги електрозв’язку пізніше встановленого строку Споживач сплачує пеню у розмірі облікової ставки НБУ від суми затриманих платежів за кожну добу затримки згідно з чинним законодавством. Вказане положення Договору кореспондується з ч. 2 ст. 36 Закону України „Про телекомунікації” №1280-IV від 18.11.2003 р., якою передбачено, що у разі затримки плати за надані оператором, провайдером телекомунікаційні послуги споживачі сплачують пеню, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки.

Судом встановлено, що сума заявленої позивачем до відшкодування пені у розмірі 54,87 грн. обчислена правомірно, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в особі Кримської філії ВАТ «Укртелеком».

Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо встановлення обов’язку боржника по сплаті на користь кредитора 3% річних від простроченої суми суд вважає таким, що кореспондується зі ст. 536 ЦК України, яка встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов’язаний сплачувати проценти.

Судом встановлено, що розрахунок інфляційних втрат у розмірі 116,93 грн. та 3% річних у сумі 18,03 грн. зроблений позивачем правомірно, через що вказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в особі Кримської філії ВАТ «Укртелеком».

За таких обставин, позові вимоги Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в особі Кримської філії ВАТ «Укртелеком» підлягають задоволенню в повному обсязі.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-84  ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Кримського республіканського благодійного фонду «Ас-Сунна» (95015, м. Сімферополь, вул. Ростовська, 17, ідентифікаційний код 24405753) на користь Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в особі Кримської філії ВАТ «Укртелеком» (95000, м. Сімферополь, вул. Р. Люксембург, 11, ідентифікаційний код 22236588) суму заборгованості у розмірі 1500,42 грн., пеню у розмірі 54,87 грн., 116,93 грн. інфляційних витрат, 3% річних у розмірі 18,03 грн., 102,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.