ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.07 р.                                                                                 Справа № 38/160а

Господарський суд Донецької області у складі судді Радіонової О.О.

при секретарі судового засіданні Тулаіновій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Державного підприємства “Донецька залізниця” м.Донецьк структурного підрозділу Іловайське будівельно-монтажне експлуатаційне управління ДП “Донецька залізниця” м.Іловайськ Донецької області

до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області м.Донецьк

до відповідача 2: Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьку Донецької області

про визнання незаконними та скасування вимоги УПФУ в м. Харцизьку №Ю-21У від 20.02.2007р. про сплату боргу Іловайським будівельно-монтажним управлінням в сумі 146 844грн.62коп., рішення УПФУ в м. Харцизьку №1184/06 від 01.03.2007р. та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №3470/06 від 29.03.2007р., як безпідставних

за участю

представників сторін:

від позивача: Бурхан Т.П. юрисконсульт за дов. № Н-01/686 від 01.03.2007р.

від відповідача 1: Діденко М.Ю. гол. спец.-юрисконсульт за дов. № 5084/06 від 03.05.2007р

від відповідача 2: Степанова І.Б. гол. спец.-юрисконсульт за дов. № б/н від 04.05.2007р.

У судовому засіданні оголошувалася перерва

з 14.06.2007р. до 25.06.2007р. згідно

вимог ст. 150 КАС України

Суть справи:

Позивач, Державне підприємство “Донецька залізниця” м. Донецьк структурний підрозділ Іловайське будівельно-монтажне експлуатаційне управління ДП “Донецька залізниця” м. Іловайськ Донецької області,  звернувся до суду з позовною заявою  до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області м. Донецьк,  до Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьку Донецької області про визнання незаконними та скасування вимоги УПФУ в м. Харцизьку №Ю-21У від 20.02.2007р. про сплату боргу Іловайським будівельно-монтажним управлінням в сумі                                    146 844грн.62коп., рішення УПФУ в м. Харцизьку №1184/06 від 01.03.2007р. та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №3470/06 від 29.03.2007р., як безпідставних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне:

-          Пенсійний фонд при застосуванні фінансових санкцій посилається на п.2.2.10 ч.2 Інструкції №5, згідно якої до Фонду додаткової заробітної плати відноситься і надання безкоштовного проїзду працівниками залізничного транспорту, але п.1 Інструкції №5 зазначає: “Інструкція не застосовується для визначення складових фонду оплати праці як бази (об’єкта) для нарахування внесків до фондів загальнообов’язкового державного соціального страхування;

-          згідно ст.19 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” страхові внески до солідарної системи нараховуються  на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України “Про оплату праці”;

-          відповідно  ст.16 Закону України “Про залізничний транспорт”, соціальний захист працівників залізничного транспорту загального користування здійснюється у встановленому порядку згідно з чинним законодавством України та працівники залізничного транспорту загального користування та члени їх сімей (утриманці) користуються правом на безплатний проїзд залізничними транспортом;

-          надання безкоштовного проїзду працівникам залізничного транспорту є додатковим благом  згідно Закону України “Про залізничний транспорт” та п.п.4.2.9 Закону України “Про податок з доходу фізичних осіб” № 889 та доходи працівників у вигляді додаткового блага не є базою для нарахування збору до Пенсійного фонду;

-          таким чином, позивач вважає, що витрати з наданням безкоштовного проїзду працівникам залізничного транспорту не є витратами на оплату праці;

-          крім того, позивач посилається на норми п.п.4.4.1  Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”    № 2181 від 21.12.2000р.

У зв’язку з набуттям чинності з 01.11.2005р. Закону України “Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України” № 2953-1У від 06.10.2005р., яким пункти 6 та 7 розділу У11 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України були викладені в новій редакції, згідно якої до початку діяльності окружного адміністративного суду позовні заяви у господарських справах, що віднесені цим Кодексом до адміністративної юрисдикції, заяви (подання) про перегляд судових рішень у зв’язку з нововиявленими та винятковими обставинами у таких справах, розглядаються господарським судом в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

25.04.2007р. судом було відкрито провадження в адміністративній справі  № 38/160а, оскільки у спірних правовідносинах Управління Пенсійного Фонду України виступає як суб’єкт владних повноважень у системі загальнообов’язкового державного соціального страхування та відповідає вимогам, передбаченим ст. 3 КАС України.

Відповідач 1 надав суду заперечення на адміністративний  позов  №5086/06 від 03.05.2007р., в яких, зокрема  зазначив:

- з 01.01.2004р. набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058 від 09.07.2003р., який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов”язкове державне соціальне страхування, є спеціальним Законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов”язкового державного пенсійного страхування;

-          відповідно до п.6 ч.2 ст.17 зазначеного Закону, страхувальник зобов’язаний нараховувати, обчислювати та сплачувати в установлені строки і в повному обсязі страхові внески;

-          абзац 1 частини 1 статті 19 Закону України № 1058 передбачає, що для роботодавців страхові внески до солідарної системи нараховуються на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийняти відповідно до Закону України “Про оплату праці”;

-          наказом Держкомстату України 13.01.2004р. №5 затверджена Інструкція зі статистики заробітної плати, яка п.п.2.2.10  віднесла витрати, пов’язані з наданням безкоштовного проїзду працівникам залізничного транспорту до складу фонду додаткової заробітної плати;

-          таким чином, оскільки відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати витрати, пов’язані з наданням безкоштовного проїзду працівникам залізничного, авіаційного... міського електротранспорту, віднесені до складу фонду додаткової заробітної плати, то відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 19 Закону України № 1058 на ці суми повинно нараховувати страхові внески до солідарної системи;

-          крім того, відповідно до постанови КМУ від 31.09.1996р. № 1023 “Про заходи щодо додаткового залучення коштів до Пенсійного фонду” із змінами та доповненнями нарахування страхових внесків провадиться на всі види витрат на оплату праці, визначених Міністерством статистики відповідно до Закону України “Про оплату праці”. Таким нормативним актом є Інструкція зі статистики заробітної плати, затверджена наказом Держкомстату від 13.10.2004р. № 5;

-          відповідач 1 вважає, що він є неналежним відповідачем по справі, посилаючись на Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах і Положення про головне управління Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, затверджених постановами правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002р. № 8-2 і від 27.06.2002р. № 1-2.

Враховуючи викладене, відповідач 1 просить господарський суд у задоволені позовних вимог відмовити та визнати вимогу УПФУ м. Харцизька №Ю-21У від 20.02.2007р. про сплату боргу в сумі                                    146 844грн.62коп. такою, що винесена згідно діючого законодавства, та визнати рішення про розгляд скарги Головного УПФУ в Донецькій області  №3470/06 від 29.03.2007р. і рішення УПФУ в м. Харцизьку №1184/06 від 01.03.2007р. правомірним.

Відповідач 2 надав суду заперечення проти позову №2457/06 від 07.05.2007р., в яких, зокрема, зазначив про таке:

-у статті 2 Закону України “Про оплату праці” від 24.03.1995р. № 108/95-ВР конкретизуються види заробітної плати: основна заробітна плат, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Більш розширили кожні з вищеназваних складових розроблена відповідно до цього Закону Інструкція зі статистики заробітної плати № 5, затверджена наказом Держкомстату України 13.01.2004р., яка п.п.2.2.10 віднесла витрати, пов’язані з наданням безкоштовного проїзду працівникам залізничного, авіаційного, морського, річкового, автомобільного транспорту та міського електротранспорту до складу фонду додаткового заробітної плати.

Відповідно до абзацу 3 п.п.1.1 зазначеної Інструкції, її дія поширюється на всіх юридичних осіб, їхні філії, відділення, представництва та інші відособлені структурні підрозділи. Отже, з метою визначення розміру заробітної плати найманих працівників усі вищезазначені суб’єкти повинні враховувати вимоги вказаної Інструкції при складанні бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу);

- згідно до п.4 ч. 9 ст. 106 Закону України № 1058 виконавчі органи Пенсійного фонду України застосовують до страхувальників фінансову санкцію за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду сум своєчасно не обчислених та несплачених страхових внесків накладається штраф у розмірі 5 % зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми. Підставою для застосування фінансованих санкцій за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків є акт документальної перевірки страхувальника;

- посилання позивача на те, що витрати з надання безкоштовного проїзду працівникам не є витратами на оплату праці, тому не можуть бути базою для нарахування страхових внесків, то відповідно до постанови КМУ від 31.08.1996р. № 1023 “Про заходи щодо додаткового залучення коштів до Пенсійного фонду із змінами та доповненнями нарахування страхових внесків провадиться на всі види витрат на оплату праці, визначених Міністерством статистики відповідно до Закону України “Про оплату праці”. Таким нормативним актом є Інструкція зі статистики заробітної плати, затверджена наказом Держкомстату України від 13.01.2004р. №5 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 27.01.2004р. за №114/8713;

- крім того, відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України № 1058 виключно цим законом визначається порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків;

Враховуючи викладене, відповідач 2 вважає, що вимога №Ю-21 від 20.02.2007р. про сплату боргу Іловайським будівельно-монтажним управлінням в сумі 146 844грн.62коп. винесена на законних підставах і є такою, що відповідає нормам діючого законодавства та просить суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.

23.05.2007р. відповідач 2 надав суду заперечення від 23.05.2007р. № 2860/06 проти доводів структурного підрозділу Іловайського БМЕУ,  які судом розглянуті, прийняті до уваги та залучені до матеріалів справи, в яких просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

25.05.2007р. відповідач 1 надав суду заперечення на доводи відносно адміністративного позову  від 25.05.2007р. № 6276/06, які судом розглянуті, прийняті до уваги та залучені до матеріалів справи.

На адресу суду 29.05.2007р.  від позивача надійшли доводи на заперечення по справі №695/2066 від 14.05.2007р., які судом розглянуті та залучені до матеріалів справи, в яких, зокрема, позивач вважає, що Інструкція №5 розроблена відповідно до законів “Про державну статистику”, “Про оплату праці” з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів національних рахунків, вона вступила в сілу після набрання чинності Закону №1058 та приймалась з урахуванням норм цього Закону, а значить, на думку позивача,  суд не повинен приймати її норми, як докази у підтвердження заперечень відповідача.

Надання безкоштовного проїзду працівникам залізничного транспорту, що надається відповідно до Закону України” Про залізничний транспорт”, згідно з п..4.2.9. Закону України “Про податок з доходу фізичних осіб” №889 є додатковим благом. Доходи працівників, як вважає позивач,  не є базою для нарахування збору до Пенсійного фонду та інших фондів загальнообов’язкового державного страхування громадян ( п.4.4 Закону України № 889), тому вимога №Ю-21У від 20.02.2007р. та рішення №1184/06 від 01.03.2007р. та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №3470/06 від 29.03.2007р. є незаконними і мають бути скасовані.

Сторони звернулись до суду із заявою від 14.06.2007р., в якій надали згоду на початок судового розгляду справи, яка судом розглянута та задоволена та залучена до матеріалів справи.

Сторонам роз’яснені права та обов’язки згідно вимог ст.ст. 49, 51 КАС України та вручена пам’ятка на виконання ст. 130 КАС України.

Судом складений протокол судового засідання згідно вимог ст. 45 КАС України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, господарський суд , -

ВСТАНОВИВ:

Згідно Положення про Іловайське будівельно-монтажне експлуатаційне управління “Державного підприємства “Донецька залізниця”, Іловайське будівельно-монтажне експлуатаційне управління є відокремленим структурним підрозділом “Державного підприємства “Донецька залізниця” ( п.1.1 Положення).

Структурний підрозділ Іловайське будівельно-монтажне експлуатаційне управління ДП “Донецька залізниця” м. Іловайськ Донецької області значиться у ЄДРПОУ без права юридичної особи () та зареєстрований як платник страхових внесків в Управлінні Пенсійного Фонду України в м. Харцизьку Донецької області , реєстраційний номер в УПФУ 05-54-01-0008.

З 29.01.2007р. по 20.02.2007р. відповідачем 2 була проведена планова  перевірка  додержання вимог законодавства щодо розрахунків з бюджетом ПФУ по страховим внескам та формування індивідуальних відомостей застрахованих осіб страхувальником - юридичною особою на Іловайському будівельно-монтажному експлуатаційному управлінні ДП “Донецька залізниця” за період з 01.05.2005р. по 31.01.2007р. щодо додержання вимог законодавства по розрахункам  із бюджетом ПФУ по страховим внескам, формування індивідуальних відомостей з 01.01.2005р. по 31.12.2005р., про що складений акт № 32 від 20.02.2007р., за результатами якого збільшені суми страхових внесків на загальну суму 146 844, 62 грн. а саме: 32, 3%, 31,8% - 138 200,08 грн. , 1-2% - 8 644,54 грн., які нараховані на суми безкоштовного проїзду працівникам залізничного транспорту, який входить до складу додаткової заробітної плати відповідно до пп..2.2.10 п.2 ч. 2 Інструкції   зі статистики заробітної плати, зареєстрованої наказом Держкомстату України від 13.01.2004р. № 5. порушена ч. 1 ст. 19 Закону України № 1058.

В акті зазначено, що “Акт підписаний із розбіжностями”.

20.02.2007р. відповідачем 2 винесена вимога про сплату боргу по страховим внескам № Ю-21 в розмірі 146 844грн.62 коп.

Не погодившись із вказаною вимогою, Іловайське будівельно-монтажне експлуатаційне управління ДП “Донецька залізниця” звернулося до відповідача 2 із скаргою від 27.02.2007р.               № 695/888, яка рішенням  Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьку від 01.03.2007р. № 1184/06  залишена без задоволення, а вимога про сплату боргу від 20.02.2007р. №Ю-21У без змін.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач надіслав скаргу  до Головного Управління ПФУ від 15.03.2007р. №695/1090.  За наслідками розгляду скарги  Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняло рішення від 29.03.2007р. № 3470/06, яким  залишило вимогу про сплату боргу від 20.02.2007р. № Ю-21У без змін.

Позивач, не погоджуючись із прийнятими рішеннями,  просить суд визнати незаконними та скасувати вимогу ПФУ в м. Харцизьку № Ю-21У від 20.02.2007р., рішення УПФУ в м. Харцизьку №1184/06 від 01.03.2007р. та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  №3470/06 від 29.03.2007р., як безпідставні.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на копії акту №32 від 20.02.2007р., вимогу №Ю-21У від 20.02.2007р., рішення №1184/06 від 01.03.2007р., рішення №3470/06 від 29.03.2007р, заперечення №695/887 від 23.02.2007р, скарги №695/887 від 27.02.2007р.,  № 695/1090 від 15.03.2007р., доводи на заперечення від 14.05.2007р. №14,  правовстановлюючі документи тощо.

Відповідач 1 посилається на заперечення на адміністративний позов від 03.05.2006р. №5086/06, заперечення на доводи відносно адміністративного позову від 25.05.2007р. № 6276/06,  правовстановлюючі документи тощо.

Відповідач 2 посилається на заперечення проти позову №2457/06 від 07.05.2007р., заперечення проти доводів с/п Іловайського БМЕУ від 23.05.2007р. № 2860/06, правовстановлюючі документи тощо.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні відповідно ч. 1 ст. 86 КАС України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов”язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій.

Однією із складових соціального страхування є пенсійне страхування, а пенсія, відповідно є тією гарантією соціального забезпечення, яку згідно до Конституції надає держава кожному громадянину.

З 01.01.2004р. набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058 від 09.07.2003р. ( далі – Закон України № 1058).

Цей Закон визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 1 Закону України № 1058 передбачено, що страхові внески – кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов”язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов”язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

При цьому, статтею 5 Закону України №1058 визначено, що виключно цим Законом регулюються відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, визначається коло осіб, які підлягають державному пенсійному страхуванню, платники страхових внесків, їх права та обов'язки, порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Також статтею 5 Закону України №1058 встановлено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 15 Закону України №1058 встановлено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в ст. 14 цього Закону.

Згідно пункту 1 статті 14 Закону України №1058 страхувальниками, зокрема, - є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 ст. 11 цього Закону.

Пунктом 6 частини 2 статті 17 Закону України №1058 до обов’язків страхувальника віднесено обов’язок нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Частина перша статті 19 вищенаведеного Закону встановлює - страхові внески до солідарної системи нараховуються для роботодавця - на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці", виплату винагород фізичним особам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб, а також на суми оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, яка здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Пункт 6 статті 19 Закону також передбачає - страхові внески нараховуються на суми, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також незалежно від того, чи були зазначені суми фактично виплачені після їх нарахування до сплати.

Слід зазначити, що статтею 18 Закону України №1058 визначено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом. Страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування, на ці внески не поширюється податкове законодавство.

Доводи позивача стосовно застосування “конфлікту інтересів” з посиланням на норми Закону України № 2181 суд відхиляє, оскільки страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування, на ці внески не поширюється податкове законодавство, а вищезгаданий Закон є спеціальним законом з питань оподаткування.

Згідно частини 6 статті 18 Закону України №1058 законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Крім того, пунктом 15 Розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058 від 09.07.2003р. встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтєю 2 Закону України “Про оплату праці” визначена структура заробітної плати.

Зокрема, додаткова заробітна плата це – винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні витрати, передбачені чинним законодавством: премії, пов’язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат Закон відносить виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Інструкція зі статистики заробітної плати, затверджена наказом Держкомстату України 13.01.2004р. № 5 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27.01.2004р. за № 114/8713, є єдиним нормативним документом, розробленим відповідно до Закону України “Про оплату праці”, що визначає складові фонду оплати праці.

Дія Інструкції поширюється на всіх юридичних осіб, їхні філії, відділення, представництва та інші відособлені структурні підрозділи ( п.п.1.1 Інструкції).

П.п.2.2.10 п.2.2 Інструкції визначено, що витрати, пов”язані з наданням безкоштовного проїзду працівникам залізничного, авіаційного, морського, річкового, автомобільного транспорту та міського електротранспорту, входять до складу  фонду додаткової заробітної плати, який включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов”язані з виконанням виробничих завдань і функцій ( п.2.2 абзац  перший).

Отже, відповідно до абзацу  1 частини 1 статті 19 Закону України № 1058 на ці суми повинно нараховувати страхові внески до солідарної системи.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі ст. 106 Закону України № 1058 та акту перевірки № 32 від 20.02.2007р. УПФУ в м. Харцизьку була виставлена вимога  структурному підрозділу позивача про сплату боргу №Ю-21У від 20.02.2007р. у розмірі 146 844грн.62коп.

На підставі частини 3 ст. 106 Закону України № 1058, в якій зазначено, що територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правленням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку вимогу про її сплату, а також у відповідності до пункту 8.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України від 19.12.2003р. № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004р. за № 64/8663 на адресу структурного підрозділу підприємства позивача була направлена вимога від 20.02.2007р. № Ю-21У про сплату боргу у розмірі 146 844,62грн.

Обґрунтованість направлення  Пенсійним фондом (відповідачем 2) відповідної вимоги підтверджена актом перевірки та матеріалами справи.

Посилання відповідача  1 на постанову Кабінету Міністрів України від 31.09.1996р. № 1023 “Про заходи щодо додаткового залучення коштів до Пенсійного фонду” із змінами та доповненнями суд вважає обґрунтованим та таким, що має відношення до спірних правовідносин.

Відповідно ст. 1 п.1.1 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” від 22.05.2003р.     № 889 в редакції від 01.01.2007р. визначено, що  додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку його працедавцем (самозайнятою особою), якщо такий дохід не є заробітною платою чи виплатою, відшкодуванням чи компенсацією за цивільно-правовими угодами, укладеними з таким платником податку (далі - інші виплати і винагороди).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що оскільки суми безкоштовного проїзду працівниками залізничного транспорту входять до складу додаткової заробітної плати, вони є не додатковим благом, тобто посилання позивача на  норми Закону України № 889, зокрема на п.п.4.2.9 п. 4.2 ст. 4 цього Закону,  є безпідставними.

Посилання позивача на Закон України “Про залізничний транспорт”, зокрема на ст.16 цього Закону, суд не приймає до уваги, оскільки цей Закон регулює інші ніж ти, що є предметом спору по даній справі правовідносини, а згідно ст. 5 Закону України № 1058 виключно цим Законом регулюються відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, визначається коло осіб, які підлягають державному пенсійному страхуванню, платники страхових внесків, їх права та обов'язки, порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Посилання позивача на лист  Держкомстату від 23.03.2004р. № 01-3-01-9/126 суд не приймає до уваги, оскільки дані роз’яснення не мають нормативного характеру.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі наведеного, суд вважає, що відповідач 2 довів суду, що вимога  УПФУ у м. Харцизьку №Ю-21У від 20.02.2007р. про сплату боргу Іловайським будівельно-монтажним управлінням в сумі  146 844грн.62коп.,  прийнята на підставі Закону, уповноваженим органом в межах його компетенції, а відтак підстав для  визнання її незаконною та скасування немає.

Рішення УПФУ в м. Харцизьку від 01.03.2007р. № 1184/06 є реагуванням на розгляд заяви структурного підрозділу позивача згідно з  вимогами Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України від 19.12.2003р. № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004р. за № 64/8663.

Рішення  Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про результати розгляду заяви про узгодження вимоги від 29.03.2007р. № 3470/06 УПФУ в Донецькій області прийнято згідно із Порядком розгляду органами Пенсійного фонду України скарг на рішення про накладення штрафу, нарахування пені та заяв страхувальників при узгоджені ними вимоги про сплату недоїмки із сплати страхових внесків на загальнообов”язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003р. № 21-2, зареєстрованим в Мін’юсті України 20.01.2004р. за № 91/8680 в порядку адміністративного оскарження.

Суд вважає, що дані рішення є правомірними та прийнятими з урахуванням всіх обставин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України,  а вимоги позивача про їх визнання незаконними та скасування, безпідставними.

Разом з тим, згідно до п.п.4.2 п.4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах і Положення про головне управління Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, затверджених постановами правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002р. №8-2 і від 27.06.2002р. №11-2, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 21.05.2002р. за № 442/6730 і 12.07.2002р. за №  581/6869 відповідно, управління Пенсійного фонду України в містах, районах і районах у містах і головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є окремими юридичними особами, мають самостійні баланси, рахунки в установах банків, печатки з зображенням державного Герба України і своїм найменуванням.

Враховуючи вищенаведене і те, що спірні правовідносини по даній справі стосуються скасування та визнання незаконною вимоги УПФУ в м. Харцизьку  № Ю-21У від 20.02.2007р., яке є територіальним органом Пенсійного фонду, а право направлення вимоги про сплату недоїмки страхувальникам, що її мають, належить територіальним органам Пенсійного фонду, яким по відношенню до структурного підрозділу підприємства позивача є Управління Пенсійного фонду в  м. Харцизьку,  суд дійшов висновку про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в цій справі є неналежним відповідачем.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно вимог ст. 94 КАС України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.17, 48, 69, 71, 87, 89,  94, 122-154, 160, 162, 163, пунктів 2-1, 6,7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

У позові  Державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк структурного підрозділу Іловайське будівельно-монтажне експлуатаційне управління ДП “Донецька залізниця” м. Іловайськ Донецької області до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  м. Донецьк, до  Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьку Донецької області про визнання незаконними та скасування вимоги УПФУ у м. Харцизьку №Ю-21У від 20.02.2007р. про сплату боргу Іловайським будівельно-монтажним управлінням в сумі  146 844грн.62коп., рішення УПФУ  в                       м. Харцизьку №1184/06 від 01.03.2007р. та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №3470/06 від 29.03.2007р.,  як безпідставних, відмовити у зв’язку з безпідставністю.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови згідно вимог ч. 4 ст. 167 КАС України.

Постанова виготовлена та підписана  у  повному обсязі 25.06.2007р.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження постанови суду протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя

Надруковано 5 примірників:

1 – до справи

4 – сторонам у справі