ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.07 р.                                                                                 Справа № 29/2а

10 год. 00 хвилин, м. Донецьк, вул.Артема157, нарадча кімната         Господарський суд Донецької області у складі  головуючого судді  Гаврищук Т.Г. при секретарі судового засідання Пашко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом  - Донецького  казенного заводу хімічних виробів м. Донецьк

до відповідача  -  Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі м. Донецька

про визнання недійсним  податкового повідомлення-рішення від 21.12.2006р. №01431184416350

за участю

представників сторін:

від позивача  -Боднар С.О.(за довір.)

від відповідача – Шляхова ТМ. – гол.держподатковий інспектор(за довір.)

Суть справи :

Позивач, Донецький  казенний завод хімічних виробів, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі м.Донецька про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 21.12.2006р. № 01431184416350.

В обгрунтування позову  позивач посилається на наявність колізії (суперечності) між нормами Закону України “Про систему оподаткування” , Бюджетного кодексу України з одного боку, та Законами про державний бюджет України на відповідний рік, а тому вважає необхідним застосовування положення п.п.4.4.1 п.4.4 ст.4 Закону України “Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Стосовно донарахування земельного податку за 2006 рік позивач зазначив, що          Закон України “Про внесення змін до Закону України   "Про Державний бюджет України на 2005 рік"  та деякі інші законодавчі акти України”, яким було скасовано  пункт  17  частини  першої статті 12 Закону України “Про плату за землю”, діє в часі до 31.12.2005р. і не поширюється на 2006 рік. Позивач вважає, що відповідно до положень п.6 ст.12 Закону України “Про державну підтримку підприємств, науково-дослідних інститутів і організацій, що розробляють і виготовляють боєприпаси, їхні елементи і вироби спец хімії №1991-III від 21.09.2000р. він безстроково звільнений від сплати податку. Позивач також зазначив, що оспорене податкове повідомлення-рішення не узгоджується з вимогами п.6.1 ст.6 Закону України №2181-III від 21.12.2000р.

Відповідач проти позову заперечує і вважає, що рішення прийняте у відповідності до норм чинного законодавства по факту порушень, встановлених актом перевірки від 08.12.2006р. №2646/23-3/14311844. Відповідач зазначив, що відповідно до частини 11 ст.7 Закону України “Про плату за землю” встановлені частиною 2 цієї статті ставки земельного податку застосовуються з урахуванням коефіцієнтів індексації, визначених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік .Тобто, із наведених положень вбачається, що норми цього Закону діють з урахуванням положень закону України про Державний бюджет України на відповідний рік. На думку позивача, у даному випадку не існує колізії норм законів. Відповідач також зазначив, що  Законом   України  №2505 від 25.03.2005р. було виключено п.17 ч.1 ст.12 Закону  України  "Про  плату  за  землю", який передбачав пільгу щодо сплати земельного податку.

У судовому засіданні досліджені надані сторонами письмові докази, що знаходяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд встановив:

Позивач є юридичною особою, включений до ЄДРПОУ за номером №14311844 та як платник  податків  перебуває  на  обліку в Державній податковій інспекції у Куйбишевському районі м. Донецька.

Державною податковою інспекцією у Куйбишевському районі м. Донецька була проведена планова виїзна перевірка дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2004р. по 30.06.2006р., за результатами якої складений акт  від 08.12.2006р. №2646/23-3/14311844 та прийнято податкове повідомлення-рішення від  21.12.2006р.  №01431184416350, яким  позивачеві згідно підпункту “б” п.п.4.2.2. п.4.2 ст.4 Закону України “Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” , ст..14 Закону України “Про плату за землю” , ст..75, ст..80 Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік”, ст..73, ст..68  Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік”, ст..11 Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік” було визначено податкове зобов’язання з податку за землю в сумі 7543909,53 грн., у тому числі основний платіж 5029273,02 грн., штрафні (фінансові) санкції – 2514636,51 грн..

Згідно до пояснень відповідача штрафні санкції були застосовані до позивача  відповідно до п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України “Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, п.п. 17.1.6 у податковому повідомленні-рішенні був зазначений  помилково.

Із змісту акту перевірки вбачається, що підставою для визначення суми податкового зобов‘язання послужив  висновок податкового органу про те, що позивач у порушення ст..14 Закону України “Про плату за землю”, ст.ст..75,80 Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік”, ст..73, ст..68  Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік”,ст..11 Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік”  занизив земельний податок в розмірі 5029273,02 грн., у т.ч. за 2004 рік(липень-грудень з пільгою 50%) в сумі 764678,59 грн., 2005 рік (січень-березень з пільгою 50%) в сумі 382791 грн., 2005 рік (квітень-грудень) в сумі 2296746,05 грн., 2006 рік(січень-червень) в сумі 1585057,38 грн.

Факт використання земельної ділянки, що зазначена в акті перевірки, та            правильність здійсненого відповідачем розрахунку донарахованої суми плати за землю позивачем не оспорюється.

Позивачем до податкового органу 19.05.04р. за №2972 було подано уточнюючий  розрахунок суми земельного податку  за 2004 рік , у якому задекларовано суму податку в розмірі 27224,95 грн.  та  суму пільги  3058714,37 грн., площа на яку надана пільга – 7971648,21кв.м.  Документ, на підставі якого задекларовано пільгу – п.17 ст.12 Закону України “Про плату за землю”.

У податковому  розрахунку земельного податку на 2005 рік позивачем задекларовано суму податку в розмірі 22788,80 грн.  та  суму пільги  3062328,07 грн., площа на яку надана пільга – 7972915,71кв.м.  Документ, на підставі якого задекларовано пільгу – п.17 ст.12 Закону України “Про плату за землю”.

Позивачем до податкового органу було подано уточнюючий  розрахунок суми земельного податку  на 2006 рік , у якому задекларовано суму податку в розмірі 22906 грн.  та  суму пільги  3170108,47 грн., площа на яку надана пільга – 7972916,25кв.м.  Документ, на підставі якого задекларовано пільгу – п.6 ч.2 ст.12 Закону України “Про державну підтримку підприємств”.

З акту перевірки та наданого відповідачем розрахунку вбачається, що позивачеві було визначено суму податкових зобов’язань з земельного податку  за липень-грудень 2004р. в розмірі 764678 грн. 59 коп., штрафні санкції згідно  п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України “Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” в сумі 382339,30 грн. та січень-березень 2005р. в розмірі 382791 грн. , штрафні санкції - 191395 грн.50 коп.

Донарахування наведеної суми податкових зобов’язань з земельного податку суд вважає безпідставним, виходячи з наступного.

Розміри та порядок плати  за  використання земельних ресурсів визначені  Законом України “Про плату за землю”.

Законом України “Про державну підтримку підприємств, науково-дослідних           інститутів і організацій, які розробляють та  виготовляють боєприпаси, їх елементи                       та вироби спецхімії” від 21 вересня 2000 року N 1991-III були внесені зміни до частини  першої  статті  12  Закону  України  "Про плату за землю", а саме перелік осіб , які звільняються від земельного податку, доповнений пунктом 17) підприємства, науково-дослідні інститути та організації, визначені статтею 3 Закону України "Про державну підтримку підприємств, науково-дослідних інститутів та організацій, які розробляють та виготовляють боєприпаси, їх елементи та вироби спецхімії. Наведена норма набрала чинності з 01.01.2001р.

Як вбачається із ст..3 Закону України "Про державну підтримку підприємств, науково-дослідних інститутів та організацій, які розробляють та виготовляють боєприпаси, їх елементи та вироби спецхімії",  Донецький казенний завод хімічних виробів належить до підприємств, до яких застосовується цей Закон. Таким чином, з 01.01.2001р. позивач був звільнений від земельного податку.

Законом України “Про Державний бюджет України на 2004 рік” (набув чинності з 01.01.2004р.) було зупинено  на 2004 рік дію п.17 частини першої статті 12 Закону   України  "Про  плату  за  землю". Одночасно у ст..75 Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік” встановлено, що в 2004 році звільнення від земельного податку, передбачене в п.17 частини першої статті 12 Закону України "Про плату за землю", здійснюється на рівні 50 відсотків діючих ставок на відповідних територіях.

З 01.01.2005р. набув чинності Закон України “Про Державний бюджет України на 2005 рік” , ст..73 якого передбачено зупинення дії п.17 частини першої статті 12  Закону  України  "Про  плату  за  землю".  Крім того, ст..68 цього Закону встановлено, що в 2005 році звільнення від земельного податку, передбачене в п.17 частини першої статті 12 Закону України "Про плату за землю", здійснюється виключно за рішеннями відповідних органів місцевого самоврядування в частині, що зараховується до відповідних бюджетів.

За правилами ст..1 Закону України “Про систему оподаткування” від 25 червня 1991 року N 1251-XII ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), за винятком особливих видів мита та збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності, і пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами  України,  крім  законів про оподаткування.

Зміни  і  доповнення  до  цього Закону, інших законів України про оподаткування стосовно надання пільг, зміни податків, зборів (обов'язкових платежів), механізму їх сплати вносяться до цього Закону, інших законів України про оподаткування не пізніше, ніж за шість місяців до початку нового бюджетного року і набирають чинності з початку нового бюджетного року. Це правило не застосовується у випадках зменшення розміру ставок податків, зборів (обов'язкових платежів) або скасування пільг з оподаткування та інших правил, які призводять до порушення правил конкуренції та створення податкових переваг окремим суб'єктам підприємницької діяльності або фізичним особам.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.14 цього Закону плата ( податок) за землю належить до  загальнодержавних  податків   і   зборів  (обов'язкові платежі).

За приписами ст. 7 Закону України “Про систему оподаткування” зміна податкових ставок і механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) не можуть запроваджуватися Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.

У період з 01.01.2001р. по 31.03.2005р. зміни до ст.12 Закону  України  "Про  плату  за  землю" щодо виключення позивача із переліку осіб, які звільнені від земельного податку, не вносилися.

З викладеного вбачається, що спеціальним законом, яким є Закон України "Про плату за землю", позивач у період з 01.01.2004р. по 31.03.2005р. був звільнений від земельного податку.

Суд вважає, що в даному випадку повинні бути застосовані положення п.п.4.4.1 п.4.4 ст.4 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків  перед бюджетами та державними цільовими фондами”,  за приписами якої у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Оскільки з матеріалів справи вбачається конфлікт інтересів між ст..1,7  Закону України “Про систему оподаткування”, ст.12 Закону України "Про плату за землю", які є спеціальними законами з оподаткування і передбачають  право позивача на застосування пільги щодо плати за землю, та ст.75 Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік”, ст.68,73 Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік”, якими  був змінений порядок надання пільги, то рішення повинно прийматись на користь платника податків.

Відсутність підстав для донарахування податку за землю обумовлює відсутність підстав для застосування штрафних ( фінансових) санкцій у відповідності до п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України “Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

З урахуванням вищевикладеного, донарахування позивачеві земельного податку за  липень-грудень 2004р. в розмірі 764678 грн. 59 коп., штрафних санкцій в сумі 382339,30 грн. та січень-березень 2005р. в розмірі 382791 грн., штрафних санкцій - 191395 грн.50 коп. суд вважає неправомірним.

Оспореним рішенням позивачеві було визначено податкове зобов’язання з податку за землю  за квітень-грудень 2005р. в розмірі 2296746,05 грн., штрафні санкції згідно  п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України “Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” в розмірі – 1148373,02 грн. та січень-червень 2006р. в розмірі 1585057,38 грн., штрафні санкції - 792528,69 грн. Донарахування наведених сум податкового зобов’язання суд вважає таким, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства, виходячи з наступного.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки  і  збори  в порядку і розмірах, встановлених законом.  Згідно з п.1 частини 2 ст.92 Конституції виключно законами України встановлюються  система  оподаткування,  податки  і  збори.

За приписами ст. 2 Закону України  "Про плату за землю"  використання  землі в Україні є платним.  Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати. Згідно до ст.5 цього  Закону об'єктом  плати  за землю є земельна ділянка,  яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди.  Суб'єктом плати за землю (платником) є власник землі і землекористувач, у тому числі орендар.

За приписами ст.14 наведеного Закону юридичні особи самостійно   обчислюють  суму земельного податку в порядку, визначеному цим Законом.

Статтею 12 Закону  України  "Про  плату  за  землю"  встановлений перелік осіб, які звільняються від земельного податку , у тому числі пункт 17) підприємства, науково-дослідні інститути та організації, визначені статтею 3 Закону України "Про державну підтримку підприємств, науково-дослідних інститутів та організацій, які розробляють та виготовляють боєприпаси, їх елементи та вироби спецхімії" -  до яких належить позивач.

Законом України “Про внесення змін до Закону України  "Про Державний бюджет України на 2005 рік"  та деяких інших законодавчих актів України” були внесені зміни до Закону  України  "Про  плату  за  землю" , у тому числі виключено пункт  17  частини  першої статті 12 .

Наведений Закон не є Законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Цей закон офіційно оприлюднений у газетах “Урядовий кур’єр” №58 від 31.03.2005р., “Голос України” №59 від 01.04.2005р. та набув чинності з 31.03.2005р. Тобто, наведеним законом Верховною Радою України пільга, передбачена пунктом  17  частини  першої статті 12  Закону  України  "Про  плату  за  землю" , була скасована з 31.03.2005р. Таким чином, суд вважає, що позивач припустився порушення вимог Закону  України  "Про  плату  за  землю" та з 31.03.2005р. безпідставно застосував пільгу щодо звільнення від земельного податку.

Суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для застосування положень п.п.4.4.1 п.4.4 ст.4 Закону України “Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” , оскільки обов”язок щодо сплати земельного податку за цей період чітко визначений спеціальним Законом України “Про плату за землю”.

Згідно до п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України №2181-III від 21.12.2000р. у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та  закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових  періодів,  що  минули. Відповідачем при визначенні штрафних санкцій  були дотримані наведені вимоги.

Відповідно до п.6.1 ст.6 Закону України “Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у разі коли сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 4 цього Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначаються підстава для такого нарахування, посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок податкових зобов'язань, сума податку чи збору (обов'язкового платежу), належного до сплати, та штрафних санкцій за їх наявності, граничні строки їх погашення, а також попередження про наслідки їх несплати в установлений строк та граничні строки, передбачені законом для оскарження нарахованого податкового зобов'язання (штрафних санкцій за їх наявності).

Суд вважає, що оспорене податкове повідомлення-рішення не суперечить наведеним вимогам. Крім того, навіть наявність певних недоліків при складанні податкового повідомлення-рішення, на думку суду,  не є підставою для його визнання недійсним в цілому.

З урахуванням вищевикладеного, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.67, 92 Конституції України , ст..1,7,14 Закону України “Про систему оподаткування”, ст.12,14 Закону України “Про плату за землю”, ст.4 , ст.6, п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”ст.ст.17-20,69-72,86,94,158-163, 167,185,186,254, п.6,7 розділу V11 Прикінцевих та перехідних положень  Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд,

ПОСТАНОВИВ :

Позов Донецького  казенного заводу хімічних виробів до Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі м.Донецька про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 21.12.2006р. №01431184416350 задовольнити частково.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі м.Донецька в частині визначення Донецькому  казенному заводу хімічних виробів суми податкового зобов‘язання з податку за землю в розмірі  1721204грн.39коп.,  у тому числі основний платіж - 1147469 грн.59 коп., штрафні (фінансові) санкції в сумі 573734 грн.80 коп.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Присудити Донецькому  казенному заводу хімічних виробів (83013, м.Донецьк, вул..Софійська,1,  ) з Державного бюджету України судовий збір  в розмірі 00грн.78 коп.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження буде подано, але апеляційна скарга не була подана у зазначений строк, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку .Про апеляційне оскарження постанови суду спочатку подається заява. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через господарський суд Донецької області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суддя

Постанова в повному обсязі виготовлена 09.08.2007р.

Надрук. 3 примір.

1 суду

2 сторонам