ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
Справа  № 14/13-6/34-7/90
ПОСТАНОВА

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії суддів: Кузь В.Л. /головуючий/, Юркевич М.В., Городечна
М.І., розглянувши апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного
колективного підприємства «Медтехніка»(м. Івано-Франківськ)

на рішення
господарського суду Івано-Франківської області

від 27.04.2007р. у
справі № 14/13-6/34-7/90

за позовом
приватного підприємця ОСОБА_1 (м. Івано-Франківськ)

до відповідача
Івано-Франківського обласного колективного підприємства «Медтехніка»(м.
Івано-Франківськ)

про визнання дійсним
договору купівлі-продажу та права власності на нежитлові приміщення

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_1

від відповідача:
Завадський В.В.

З правами, передбаченими ст. 22 ГПК
України, сторони ознайомлені.

Рішенням від 27.04.2007р. у справі
№14/13-6/34-7/90 господарського суду Івано-Франківської області (суддя
Кишинський М.І.) задоволено позов приватного підприємця ОСОБА_1 (м.
Івано-Франківськ) до Івано-Франківського обласного колективного підприємства
«Медтехніка»(м. Івано-Франківськ) про визнання дійсним договору купівлі-продажу
та права власності на нежитлові приміщення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням,
Івано-Франківським обласним колективним підприємством «Медтехніка»(м.
Івано-Франківськ) подано апеляційну скаргу, у якій скаржник просить вказаний
процесуальний документ господарського суду Івано-Франківської області скасувати,
посилаючись на наступне:

- позивачем не подано доказів
направлення на адресу ОКП «Медтехніка»проекту основного договору, що дає
підставу зробити висновок про припинення зобов'язання укласти основний договір;

- суд повинен був відмовити в позові
інше.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права,
вважає, що підстави для скасування рішення господарського суду
Івано-Франківської області - відсутні, з огляду на наступне:

Відповідно до норми ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання
та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим
Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона) зобов'язаний вчинити
певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати
інформацію, тощо).

Нормою ст. 174 ГК України визначено, що
господарські зобов'язання виникають, окрім іншого, і з господарського договору
або інших угод, передбачених законом.

Згідно ст. 179 ГК України господарські
договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 657 ЦК України
договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Як зазначено вище, позивач у справі
звернувся до господарського суду з позовом про визнання дійсним договору
купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 507,4 м кв., що
розташовані у двохповерховій будівлі складу, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 а та позначені літерою «В»в інвентарній справі.

Така вимога поставлена у зв'язку з тим,
що сторонами у справі було укладено попередній договір від 22.10.04 про
зобов'язання укласти в нотаріальній формі договір купівлі-продажу вищезгаданого
майна, визначено строк такого укладення, ціну об'єкта продажу. Також сторони
зазначили, що цей договір не є удаваним або мнимим і відповідає їх дійсним
намірам. У подальшому, позивач на підставі договору завдатку та виставлених
відповідачем рахунків-фактур (а.с. 21.-22), податкових накладних (а.с. 19-20)
перерахував відповідачу як продавцю 105000грн., що підтверджується довідкою від
07.12.06 НОМЕР_1 Івано-Франківської філії «Електронбанку»(а.с. 18).

Окрім того, 40000грн. були внесені
позивачем на депозитний рахунок Першої Івано-Франківської державної
нотаріальної контори як виконання зобов'язань перед Івано-Франківським ОКП
«Медтехніка»згідно договорів від 22.10.04 (а.с. 23). Тобто, зобов'язання по
оплаті вартості об'єкта купівлі-продажу сторонами були виконані: покупцем кошти
перераховані, а продавцем одержані й прийняті без повернення.

Однак, на виконання вимог попереднього
договору (п. 1 ) щодо укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень у
натуральній формі в строк до 30.12.05 відповідач до нотаріуса не з'явився, що
підтверджено довідкою від 07.12.06 НОМЕР_2 приватного нотаріуса ОСОБА_4 (а.с.
25) та не подав проект договору.

Для вирішення даного предмету спору, як
встановлено Львівським апеляційним господарським судом, місцевий господарський
суд з'ясував у повній мірі обставини, з настанням яких Цивільний Кодекс України
передбачає визнання правочину дійсним та, відповідно, визнання за правочином
права власності на майно.

Зокрема, в силу вимог ч. 2 ст. 220 ЦК
України, як уже частково зазначалось вище, сторона, яка повністю виконала
договір, стосовно якого не дотримано нотаріальної форми, має право на визнання
його дійсним в судовому порядку при наявності наступних підстав: недотримання
нотаріальної форми настало з вини іншої сторони; інша сторона ухилилась від
нотаріального посвідчення договору; сторони домовились щодо всіх істотних умов
договору і відбулось повне виконання договору управленою стороною.

Судом встановлено наявність усіх
вищенаведених обставин у спірних правовідносинах: нез'явлення до нотаріуса й,
відповідно, ухилення від нотаріального посвідчення договору сталося з вини
відповідача у зв'язку з невиготовленням ним (за його ж твердженням) необхідної
документації на об'єкт купівлі-продажу; неявка у визначений попереднім
договором строк до нотаріуса, досягнення сторонами істотних умов договору
купівлі-продажу -предмета та ціни (п. 655 ЦК України), виконання повністю
позивачем як покупцем свого зобов'язання щодо сплати вартості об'єкта та
прийняття відповідачем перерахованих позивачем грошових коштів за об'єкти.

Як зазначено вище, вільне волевиявлення
сторін щодо безпосереднього наміру відчуження об'єкта продажу його ціни, інших
умов підтверджено укладеними між ними й нотаріально попереднім договором та
договором завдатку від 22.10.04, а також виставленими відповідачем
рахунками-фактурами НОМЕР_3; НОМЕР_4; НОМЕР_5 відповідно від 18.04, - 15.06;
-15.08.2006року на проведення оплати за приміщення.

Посилання апелянта на неможливість
застосування положень ст. 220 ЦК України до спірних правовідносин у зв'язку з
укладенням лише попереднього, а не основного договору, спростовується
диспозицією норми цієї статті. Так, за вказаною статтею, вирішальним є факт
виникнення цивільних прав та обов'язків, що розкривається у правовому значенні
самого поняття факту, а саме -виникнення та виконання взятих на себе прав та
обов'язків, та додатково, за ст. 220 ЦК України, фіксації таких прав та
обов'язків у письмовому документі, яким є попередній договір.

Не беруться до уваги як належні також й
твердження відповідача про неможливість визнання договору дійсним у зв'язку з
тим, що позивачем не направлено проект договору, такий проект повинен був бути
поданий саме продавцем після здачі об'єкта в експлуатацію та належним чином
оформлення документів, що засвідчують право власності в термін до 30.12.05
(п.п. 1;2), а також зважаючи на те, що нотаріальне посвідчення договору означає
його виготовлення нотаріусом на бланках встановленої форми (як, зокрема, були
укладені попередній договір та договір завдатку).

Оскільки, відповідач ухилився від
складення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та зважаючи, що
відбулось його повне виконання зі сторони позивача та частково зі сторони
відповідача, такий договір правомірно відповідно до вимог закону визнано судом
дійсним.

Разом з тим, оскільки погоджена
сторонами вартість об'єкта купівлі-продажу була сплачена позивачем повністю, то
відповідно він набув право власності на такий об'єкт на підставі норми ч. 2 ст.
328, ч. 3 ст. 334 ЦК України.

На підставі наведеного та відповідно до
вимог ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний
господарський суд -

п о с т а н о в и в:

Рішення від 27.04.2007р. у справі
№14/13-6/34-7/90 господарського суду Івано-Франківської області залишити без
змін, апеляційну скаргу -без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий
господарський суд

Головуючий          суддя
Кузь В.Л.

суддя
Городечна М.І.

суддя                                                  Юркевич М.В.