ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.08.07

Справа № 14/452-07.

За
позовом:1Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, м. Суми

2 Фізичної особи
підприємця ОСОБА_2м. Суми

До
відповідача:          Товариства з
обмеженою відповідальністю “Стеф”

Про
визнання  права власності

СУДДЯ Миропольський С.О.

Представники
сторін:

Від
1 позивача        не з'явився

Від
2 позивача        не з'явився

Від
відповідача    не з'явився

Суть спору: Позивачі просять визнати
дійсним договір купівлі-продажу від «18» липня 2007 року укладений з
відповідачем , визнати право власності фізичної особи  підприємця ОСОБА_1  на об'єкт нерухомого майна згідно техпаспорту
БТІ - літ. А-І, торговий ряд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та визнати
право власності фізичної особи
підприємця ОСОБА_2на об'єкт нерухомого майна згідно техпаспорту БТІ -
літ. Б-І, торговий ряд та літ-В - незавершений
будівництвом торговий ряд 8% готовності, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1.

До початку судового засідання від
Позивачів надійшло клопотання про неможливість прийняти участь у судовому
засіданні, крім того, Позивачі просять розглянути справу без їх участі, позовні
вимоги вони підтримують в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, але подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги Позивачів
визнає в повному обсязі, проти позову не заперечує, просить розглянути справу
без участі його представника.

Розглянувши
матеріали справи господарський суд встановив:

«18» липня 2007 року між товариством
з обмеженою відповідальністю “Стеф” та підприємцями ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було
укладено договір купівлі продажу нерухомого майна. Відповідно до пункту 1.1
вказаного договору, продавець
зобов'язувався передати у власність Покупцю належне ТОВ “Стеф” майно, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, а саме комплекс нежитлових приміщень - торговий
ряд.

Відповідно до пункту 2.1 договору
загальна вартість майна за домовленістю сторін становила 40000 (сорок тисяч)
грн. 00 коп. Відповідно до частини 1 статті 334 ЦК України право власності у
набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не
встановлено договором або законом. Отже, сторонами договору купівлі-продажу
майна від "31" липня 2007 року був встановлений момент виникнення
права власності на відчужуване майно у набувача, а саме - право власності на
майно виникає у Покупця після одержання Продавцем повної суми за придбане
майно. Як видно із квитанції до прибуткового ордеру від "31"  липня 2007 року повна вартість проданого
майна була повністю сплачена. Таким чином, право власності на відчужуване майно
виникло у ФОП ОСОБА_1 і ОСОБА_2 "31" липня 2007 року.

"31" липня 2007 року між
ТОВ “Стеф” та ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2було складено та підписано акт
прийому-передачі зазначеного вище майна, що підтверджує виконання сторонами
договору купівлі-продажу майна своїх договірних зобов'язань.

Відповідно до пункту 1 частини 2
статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із частиною 1 статті
328 право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема
із правочинів. Відповідно до частини 2 вказаної статті право власності
вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином,
позивачі набули права власності на зазначені вище нежитлові приміщення
правомірно на підставі договору купівлі-продажу майна від «18» липня 2007 року,
укладеного між ними та ТОВ “Стеф”.

З
метою реалізації права власності на придбане майно позивачі "31"
липня 2007 року звернулися до відповідача з вимогою нотаріально посвідчити
укладений договір. Листом від "31" липня.2007 року відповідач
повідомив позивачам, що підстав для нотаріального посвідчення укладеного між
ними договору купівлі продажу від «18» липня 2007 року він не вбачає.

Отже,
ТОВ “Стеф” фактично не визнає права власності ФОП ОСОБА_1 і ОСОБА_2на вказане
вище майно.

Відповідно
до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове
виконання договору, але одна із сторін ухиляється від нотаріального
посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне
нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно
до ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який
підлягає нотаріальному посвідченню , виникає у набувача з моменту такого
посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання
договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно
зі ст. 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ст.
319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Згідно
статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із
способів захисту цивільних прав та інтересів є
визнання права.

Згідно
статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а
також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із частиною 1 статті 48 Закону
України "Про власність" Україна законодавчо забезпечує громадянам,
організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. При цьому,
відповідно до частини 2 вказаної статті власник може вимагати усунення
будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків.

Враховуючи вищевикладене та вимоги
чинного законодавства України, беручи до уваги, що при сплаті грошових коштів
за придбане нерухоме майно ФОП ОСОБА_1 вніс лише їх частину, що становить 12000
грн., а ОСОБА_2 внесла іншу не вистачаючу частину у сумі 28000 грн., сторони
домовилися про розподіл між ними придбаного нерухомого майна у відповідних
частинах, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивачів.

Керуючись
ст..325,328 ЦК України,ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати дійсним договір купівлі
продажу нерухомого майна від «18» липня 2007 року укладений між Товариством з
обмеженою відповідальністю “Стеф” та Фізичними особами підприємцями ОСОБА_1 і
ОСОБА_2дійсним.

3.          Визнати право власності фізичної
особи підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 АДРЕСА_2) на об'єкт нерухомого майна
згідно техпаспорту БТІ - літ. А-І, торговий ряд, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

4.          Визнати право власності фізичної
особи підприємця ОСОБА_2(ІПН НОМЕР_2 АДРЕСА_3) на об'єкт нерухомого майна
згідно техпаспорту БТІ - літ. Б-І, торговий ряд та літ-В - незавершений  будівництвом торговий ряд 8% готовності, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.