ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2007 р.                                                 Справа №  17/578/07

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при  секретарі Хімороді В.Г.,

з участю представників сторін:

від позивача –Чигріна О.Б., довіреність № 81 від 12.09.2007 року;

від відповідача –не з”явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 17/578/07

за позовом приватного підприємства „Агрофірма „Анастасія Плюс”, Запорізька область, Оріхівський район, с. Кірове, вул. Чапаєва, 125,

до товариства з обмеженою відповідальністю „Коровай”, м. Миколаїв, вул. Садова, 46,

про стягнення заборгованості за договором постачання за № 15 від 01.03.2005 року,-

В С Т А Н О В И В:

Приватним підприємством „Агрофірма „Анастасія Плюс” (надалі-позивач) звернулося  до господарського суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Коровай” (надалі-відповідач) про стягнення заборгованості за договором постачання за № 15 від 01.03.2005 року.

Позивач обгрунтовує свої позовні вимоги наступним:

01 березня 2005 року між сторонами був укладений договір № 15 на постачання товару (надалі - договір). Відповідно до умов договору, позивач бере на себе зобов'язання постачати відповідачу товар, а відповідач зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно сплатити його вартість по ціні та кількості зазначеній в накладній на отримання товару. Термін дії договору встановлено до 31.12.2006 року. Відповідно до умов п. 9.2. договору він був продовжений до 31.12.2007 року.

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар згідно видаткових накладних: № АА-0000156 від 29.01.2007 року на суму 23 317 грн. 50 коп., продукція отримана гр. Гончарук В.Ф. на підставі довіреності на отримання матеріальних цінностей форми М-2 № 234652 серії ЯНВ від 26.01.2007 року, № АА-0000535 від 02.04.2007 року на суму 15 972 грн., продукція отримана гр. Бриліант Т.А. на підставі довіреності на отримання матеріальних цінностей форми М-2 № 015998 серії ЯНТ від 03.04.2007 року.

Загальна вартість отриманого відповідачем товару становить 39 289 грн. 50 коп.

Відповідно до п. 6.1 договору термін та умови оплати вартості одержаного відповідачем товару встановлені на протягом п'яти банківських днів з дати його поставки позивачем. Форма сплати - безготівковий рахунок. Таким чином граничний термін оплати вартості отриманої продукції по видатковій накладній № АА-0000156 від 29.01.2007 року становив 05.02.2007 року, а по видатковій накладній № АА-0000535 від 02.04.2007 року, становив 09.04.2007 року.

Відповідач свої зобов'язання з оплати отриманого товару виконав частково. На момент звернення до суду мав заборгованість перед позивачем у розмірі 16 317 грн.

У судовому засіданні повноважний представник позивача надав заяву в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України та докази  сплати відповідачем суми основної заборгованості у розмірі 21 736 грн. 59 коп.

Оскільки відповідачем після порушення проваження у справі була сплачена сума основного боргу, позивач просить суд в частині стягнення суми основного боргу провадження у справі припинити.

Таким чином, в частині позовних вимог щодо суми основного боргу провадження у справі слід припинити на підставі п. 1.1 ст. 80 Господарського кодексу України у зв?язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, є його порушенням.

Ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним

правопорушення у сфері господарювання, а згідно ч. 2 ст.2 18 учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Позивачем на підставі зазначеної статті нараховано 3%  річних у розмірі 355 грн. 14 коп. та збтики від інфляції у розмірі 603 грн. 29 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу  України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Підпунктом 8.3. договору № 15 від 01.03.2005 року передбачено, що у разі порушенні термінів оплати відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної діючої на  момент виникнення заборгованості ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Згідно листа Національного банку України № 14-011/1373-6039 від           06.06.2006 року розмір облікової ставки до 01.06.2007р. встановлено 8,5 % річних, а з  01.06.2007 року, згідно листа Національного банку України №14-011/1150-5118 від  17.05.2007 року, розмір облікової ставки встановлено 8,0 % річних.

З згідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Відповідно до зазначених положень договору та закону позивачем нараховано пеню у розмірі 1 981  грн. 28  коп.

Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, у судове засідання не з”явився, відзив по суті позовних вимог не надав, але враховуючи той факт, що відповідачем після порушення провадження у справі було сплачено суму основної заборгованості, суд вважає, що відповідач визнав позовні вимоги.

Відповідно до 2 ст. 49 Господарського процесального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони, господарський суд має право покластим на неї державне мито незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 49, 80, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1.          В частині стягнення суми основного боргу  провадження у справі - припинити.

2.          В частині стягнення 3% річних,  збитків від інфляції та пені позов задовільнити повністю.

3.          Стягнути  з товариства з обмеженою відповідальністю „Коровай” () пеню у розмірі 1 981 грн. 28  коп., 3% річних у розмірі 355 грн.            14 коп.,  збитки від інфляції у розмірі 603 грн. 29 коп., державне  мито  192 грн. 57 коп. та  118 грн. на формаційно-технічне забезпечення судового процесу на користь приватного підприємства „Агрофірма „Анастасія Плюс”, Запорізька область, Оріхівський район, с. Кірове, вул. Чапаєва, 125 (код  31533784).

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя