СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

25 жовтня 2007 року
м. Севастополь         Справа № 2-5/1714-2006А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача не з'явився;

відповідача не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Джанкойської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Гаврилюк М.П.) від 19.01.2006 у справі № 2-5/1714-2006А

за позовом відкритого акціонерного товариства "Нижньогірський" (вул. Верхня, 57, с. Листвинне,  Нижньогірський район, Автономна Республіка Крим, 97124)

до Державної податкової інспекції в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим (вул. Шкільна, 16, смт. Нижньогірський, Нижньогірський район, Автономна Республіка Крим, 97100)

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 19.01.2006 у справі № 2-5/1714-2006А позов відкритого акціонерного товариства "Нижньогірський" задоволено частково.

Визнано нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим від 22.12.2004 № /02, у решті позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що фінансові санкції за порушення норм регулювання обігу готівки (які є адміністративно-господарською санкцією) застосовані після закінчення строку залучення до відповідальності. Інші фінансові санкції застосовані у зв’язку з порушенням податкового законодавства і у межах встановленого податковим законодавством строку –1 095 днів.

Не погодившись з постановою, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить зазначену постанову скасувати, у позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального права.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 17.05.2006 апеляційна скарга Державної податкової інспекції в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим задоволена частково, рішення господарського суду змінено.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.09.2007 у справі № 2-5/1714-2006А постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 17.05.2006 скасовано, справу скеровано на новий розгляд до Севастопольського апеляційного господарського суду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

У судовому засіданні 22.10.2007 відповідач підтримав свої вимоги.

Представник позивача у судовому засіданні 22.10.2007 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову - без змін.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 22.10.2007 до 25.10.2007.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 25.10.2007 суддю Волкова К.В. замінено на суддю Плута В.М.

Переглянувши постанову суду відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

Державна податкова інспекція в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим 22.12.2004 прийняла та надіслала на адресу позивача податкові повідомлення-рішення № 0 про застосування штрафу у сумі 3 042, 30 грн, № 0 про застосування штрафу у сумі 2 500, 00 грн, № 0 про застосування штрафу у сумі 336, 14 грн, № 0 про застосування штрафу у сумі 16, 83 грн, № 0 про застосування штрафу у сумі 9 825, 81 грн, № 0 про застосування штрафу у сумі 365, 35 грн на підставі підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” за затримку граничних строків сплати узгодженої суми податкових зобов’язань  (т. 1, а. с. 24-29).

Державна податкова інспекція в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим провела перевірку, про що 17.12.2004 складено акт №1317-1 (т. 3, а. с. 28).

На підставі зазначеного акту Державна податкова інспекція в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим 22.12.2004 прийняла та надіслала на адресу позивача податкове повідомлення-рішення № 0 про донарахування за порушення статей 8, 9 Декрету Кабінету Міністрів України „Про прибутковий податок з громадян” прибуткового податку у сумі 249, 43 грн та застосування фінансових санкцій у сумі 498, 86 грн на підставі підпункту 17.1.9 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” (т. 1, а. с. 30).

Державна податкова інспекція в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим провела перевірку дотримання позивачем податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2003 по 31.12.2003, про що 20.12.2004 складено акт № 480/23-01/00412978 (т.1. а. с. 13).

На підставі зазначеного акту Державна податкова інспекція в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим 22.12.2004 прийняла та надіслала на адресу позивача податкові повідомлення-рішення № 0, № 0, № 0, № 0 (т. 1, а. с. 31-34).

Податковим повідомленням-рішенням Державної податкової інспекції в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим від 22.12.2004 № 0 позивачу за порушення підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, пункту 11.29 статті 11 Закону України „Про податок на додану вартість” донараховано податок на додану вартість у сумі 11 235, 13 грн та застосовано фінансові санкції у сумі 42 037, 57 грн на підставі підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” (т. 1, а. с. 31).

Податковим повідомленням-рішенням Державної податкової інспекції в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим від 22.12.2004 № 0 до позивача на підставі підпункту 17.1.1 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” застосовані фінансові санкції зі збору за забруднення навколишнього природного середовища у сумі 170, 00 грн (т.1, а. с. 32).

Податковим повідомленням-рішенням Державної податкової інспекції в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим від 22.12.2004 № 0 до позивача за відчудження активів без попередньої згоди податкового органу на підставі підпункту 17.1.8 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” застосовані адміністративні санкції у сумі 43 123, 05 грн (т. 1, а. с. 34).

Податковим повідомленням-рішенням Державної податкової інспекції в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим від 22.12.2004 № 0 на підставі статті 1 Указу Президенту України „Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки” до позивача застосовані фінансові санкції у сумі 41 431, 76 грн (т. 1, а. с. 33)

Як слідує з позовної заяви, позивач не оспорює того факту, що він затримав сплату узгоджених сум податкових зобов’язань, занизив податкові зобов’язання з прибуткового податку з громадян і податку на додану вартість, припустився порушення норм регулювання обігу  готівки та продав заставлені активи без попередньої згоди податкового органу. Розмір застосованих штрафів,  штрафних санкцій та донарахованих сум податкових зобов’язань позивач також не оспорює.

Однак позивач вважає, що податковим органом порушено річний строк залучення до відповідальності –накладення адміністративно-господарських санкцій, а також у податкового органу не було підстав для застосування штрафів без визначення податкових зобов’язань –податків, а саме: не було фактів  не подання позивачем декларації, заниження чи завищення позивачем податкових зобов’язань чи  допущення позивачем арифметичних помилок у декларації, також законодавством на податковий орган не покладено обов’язку  нараховувати такі штрафи.

Апеляційний господарський суд вважає, що позовні вимоги частково ґрунтуються на приписах закону, а тому підлягають частковому задоволенню.

Так, відповідно до пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” контролюючими органами за порушення податкового законодавства на платника податків накладаються штрафні санкції у розмірах, визначених цією статтею. Підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” передбачені розміри штрафу у разі, коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом.

У разі коли платник податків, активи якого перебувають у податковій заставі, відчужив такі активи без попередньої згоди податкового органу, якщо отримання такої згоди є обов'язковим на підставі підпункту 17.1.8 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, то такий платник податків додатково сплачує штраф у розмірі суми такого відчуження, визначеної за звичайними цінами.

Підпункт 17.1.9 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” встановлює розмір штрафу у разі, коли платник податків здійснює грошові виплати без попереднього нарахування та сплати податку, збору (обов'язкового платежу), якщо відповідно до законодавства таке нарахування та сплата є обов'язковою передумовою такого продажу (відчуження) або виплати, - у подвійному розмірі від суми зобов'язання з такого податку, збору (обов'язкового платежу).

Застосовані відповідачем до позивача штрафні санкції за вказані порушення повністю відповідають наданим у пунктах 1.2 і 1.5 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” поняттям податкового зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України, і штрафної санкції (штрафу) - плата у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов'язання (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами.

Позивач здійснив такі порушення, проти чого не заперечує.  А тому апеляційний господарський суд вважає, що у податкового органу були підстави для застосування до позивача штрафів за затримку сплати узгоджених сум податкових зобов’язань, за продаж заставлених активів без попередньої згоди податкового органу та для визначення сум податкових зобов’язань з прибуткового податку з громадян і подвійному штрафу, податку на додану вартість і штрафних санкцій по ньому. Податковим органом податкові повідомлення-рішення № 0, № 0, № 0,  № 0, № 0, № 0 про штрафи за затримку сплати узгоджених сум податкових зобов’язань, № 0  з прибуткового податку з громадян і штрафним санкціям, № 0 з податку на додану вартість і штрафним санкціям, № 0 зі штрафних санкцій по збору за забруднення навколишнього природного середовища, № 0 санкціям за відчуження активів без попередньої згоди податкового органу прийняти  без перевищення повноважень і без порушень Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Строк застосування цих штрафних санкцій дорівнює 1 095 дням тому, що згідно з пунктом 17.3 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” сплата (стягнення) штрафних санкцій, передбачених статтею 17 цього Закону, прирівнюється до сплати (стягнення) податку та оскарження їх сум. А підпунктом 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 того ж Закону строк давності визначення податковим органом податкового зобов’язання встановлений - 1.095 днів.

Застосування до цих обставин строку давності, передбаченого статтею 250 Господарського кодексу України, неможливо з наступного.

Ця норма закону передбачає, що адміністративно-господарські   санкції    можуть    бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом  шести  місяців  з дня  виявлення  порушення,  але  не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими  актами  правил здійснення господарської діяльності,  крім випадків,  передбачених законом.

Таке вилучення –більш тривалий строк застосування санкцій передбачений законом - пунктом 17.3 статті 17 і підпунктом 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, а тому податковим органом правомірно - протягом  1.095 днів з дня порушення застосовані штрафні санкції і визначені податкові зобов’язання (податки).

Стосовно строку застосування санкцій за податковим повідомленням-рішенням № 0 від 22 грудня 2004 року апеляційний господарський суд вважає, що частково податковим органом порушено такий строк.

Як вказано вище статтею  250 Господарського кодексу України для застосування санкцій  встановлений шестимісячний строк з дня  виявлення  порушення,  але  не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими  актами  правил здійснення господарської діяльності,  крім випадків,  передбачених законом.

Штрафні санкції податковим повідомленням-рішенням застосовані на підставі Указу Президенту України „Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки”, який не встановлює строків застосування санкцій.

Такі санкції відповідають поняттю адміністративно-господарської санкції –штрафу, наданому у статті 241 Господарського кодексу України, а тому на цю санкцію розповсюджується встановлений статтею 250 того ж Кодексу строк застосування.

Як слідує з акту перевірки №48023-01 від 20 грудня 2004 року (на підставі якого були застосовані штрафні санкції у сумі 41 431,76 грн), позивач допустив порушення норм регулювання обігу готівки: у 2003 році перевищив встановлені строки використання виданої під звіт готівки, а також  видав готівку під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів у сумі 42 952,44 грн. Це є порушенням пункту 2.15 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого  постановою  Національного банку України  N 72 від 19 лютого 2001 року, за що частиною 1 статті 1 названого вище Указу Президенту України передбачений штраф у розмірі 25 відсотків виданих під звіт сум, що складає 10 738,10 грн (а.с. 18 т.1); з 3 січня до 30 грудня 2003 року витратив  готівку з виручки від реалізації продукції (робіт, послуг) та інших касових надходжень (крім коштів, отриманих із кас установ банків) на виплати, що пов'язані з оплатою праці (за винятком екстрених (невідкладних) обставин - соціальних виплат громадянам на поховання, допомоги при народженні дитини, одиноким та багатодітним матерям, на лікування в разі хвороби, компенсацій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи), при наявності податкової заборгованості у сумі 30 693,65 грн, що є порушенням пункту 2.12 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого  постановою  Національного банку України  N 72 від 19 лютого 2001 року, за що частиною 1 статті 1 Указу Президенту України „Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки” передбачений штраф у розмірі здійснених виплат, що  складає 30.693,65грн (а.с. 18 т.1).

Факти здійснення позивачем цих порушень сторонами не оспорюються і  підтверджуються письмовими доказами –видатковими касовими ордерами (а.с. 51 –142 т.1, 1-81 т.2).

З урахуванням встановленого статтею 250 Господарського кодексу України строку давності податковий орган 22 грудня 2004 року (дата прийняття податкового повідомлення-рішення) мав право залучити позивача до відповідальності за порушення - витрачання готівки з виручки від реалізації продукції при  наявності податкової заборгованості у сумі 795 грн,  яке було здійснено позивачем у період з 22 до 30 грудня 2003 року (а.с. 23 т.1), і застосувати штраф у розмірі здійснених виплат чи у сумі 795грн. А тому застосування податковим органом до позивача штрафних санкцій у сумі 29.898,65грн. (30.693,65-795) є порушенням вимог статті 250 Господарського кодексу України, що є підставою для визнання податкового повідомлення-рішення у цій частині  нечинним.

Залучити позивача до відповідальності за перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки у сумі 42.952,44грн., відповідач 22 грудня 2004 року не міг, тому що вказане порушення позивач здійснив у період до 22 грудня 2003  року, що підтверджується видатковими касовими ордерами (а.с. 51-142 т.1, 1-81 т.2), а тому до дня прийняття  рішення про застосування штрафу –22 грудня 2004 року, максимальний річний строк залучення до відповідальності сплинув.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України державні органи зобов'язані діяти на підставі, у межах повноважень і  у спосіб, які передбачені Конституцією і законами України. Відповідачем частково податкове повідомлення-рішення №0 від 22 грудня 2004 року  прийнято з порушенням вказаних Законів України, а тому воно підлягає визнанню нечинним у відповідних частинах.

Разом з тим оспорюваним податковим повідомленням-рішенням фінансові санкції визначені як податкове зобов’язання, що суперечить преамбулі, пунктам 1.2, 1.5 статті 1 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”, статтям 13, 14 Закону України “Про систему оподаткування”.

Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”  положення цього Закону розповсюджуються лише на штрафні санкції, які застосовуються до платника податків у зв'язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами.

Оскільки фінансові санкції застосовані до позивача не за порушення правил оподаткування, у відповідача не було законних підстав для визначення їх як податкового зобов'язання з розповсюдженням на нього вимог Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”.

Тому оспорюване податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим від 22.12.2004 № 0 у частині визначення фінансових санкцій у сумі  795 грн як податкового зобов'язання  відкритого акціонерного товариства "Нижньогірський" підлягає визнанню нечинним.

Апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга обґрунтована частково і підлягає частковому задоволенню, місцевим господарським судом постанова частково прийнята з порушенням норм матеріального права, а тому вона підлягає скасуванню, позовні вимоги –частковому задоволенню.

Керуючись статтею 195, пунктом 3 частини 1 статті 198, пунктом 4 частини 1 статті 202, частиною 2 статті 205, статтями 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Джанкойської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим задовольнити частково.

2.Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 19.01.2006 у справі № 2-5/1714-2006А скасувати.

3.Прийняти нову постанову.

4.Позов задовольнити частково.

5.Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим  №  /0 від 22.12.2004 у частині застосування фінансових санкцій у сумі 40 636, 76 грн.

6.Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим  № 0 від 22.12.2004 у частині визначення фінансових санкцій у сумі  795 грн як податкового зобов'язання  відкритого акціонерного товариства "Нижньогірський".

7.У решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді