ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
П О СТ А Н О В А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

м.Київ
Справа №

За позовом
Закритого акціонерного товариства «Фінансова компанія «БЛК»

до
Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва

про
визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 13.12.2006 № 013146/15-12/0, № 013147/15-12/0

Суддя
Сташків Р.Б.

секретар судового засідання
Поліщук О.В.

Представники:

від позивача
Деленко Д.І. (довіреність у справі);
Булатова Л.І. (довіреність у справі);

від відповідача
Волохова Ю.В. (довіреність у справі).

Розгляд справи здійснюється за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України) відповідно до пункту 6 Розділу VІІ цього Кодексу.

СУТЬ СПОРУ:

Закрите акціонерне товариство «Фінансова компанія «БЛК»(далі – Товариство) звернулось до господарського суду з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва (далі –Інспекція) про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 13.12.2006:

- № 013146/15-12/0, яким позивачу на підставі підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(далі – Закон № 2181), за затримку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання застосовано штраф у розмірі 10% у сумі 165,80 грн.;

- № 013147/15-12/0, яким позивачу на підставі цієї ж норми, за затримку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 6245,73 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при прийнятті оспорюваного рішення Інспекцією неправомірно було застосовані штрафні санкції за порушення термінів сплати податкових зобов’язань, оскільки позивач у встановлені строки сплачував зазначені податкові зобов’язання.

Товариство зазначало, що Закон № 2181 не містить заборони платнику податків сплачувати податкові зобов’язання при наявності податкового боргу, не встановлює порядку і механізму стягнення податкового боргу за рахунок сплачених платником податків зобов’язань та не надає повноважень контролюючому органу –податковій службі вчиняти будь-які дії з визначення черговості сплати податків чи погашення боргу, зміни призначення бюджетного платежу і без узгодження платника податків розпоряджатися ними.

Крім того, позивач зазначив, що Інспекцією пропущено строк давності застосування до нього штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податкових зобов’язань у 2002 та 2003 роках.

Відповідач позов не визнав. Свої заперечення проти позову мотивував тим, що Товариство протягом 2002-2006 років систематично порушувало строки сплати самостійно узгоджених податкових зобов'язань з податку на додану вартість, у зв’язку з чим йому правомірно на підставі підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону № 2181 нараховані штрафні санкції за вказане правопорушення.

Ухвалою від 21.02.2007 провадження у справі було відкрито, позовна заява прийнята до розгляду, призначено судове засідання на 19.03.2007 та зобов’язано сторін подати суду документи вказані в цій ухвалі.

19.03.2007 у судовому засіданні було оголошено перерву до 17.04.2007.

Ухвалою від 17.04.2007 провадження у справі було зупинено до 22.05.2007.

В зв’язку з хворобою судді Сташківа Р.Б.,  судове засідання призначене на 22.05.2007 не відбулось.

Ухвалою від 07.06.2007 розгляд справи призначено на 19.06.2007.

В судовому засіданні 07.06.2007 поновлено провадження у справі та оголошено перерву до 10.07.2007.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, –

ВСТАНОВИВ:

Інспекцією проведено невиїзну документальну перевірку дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності подання платіжних доручень до установ банку Товариством за період з 05.09.2002 до 12.09.2006, за результатами якої 08.12.2006 складено акт № 1154/151235 (далі –Акт перевірки).

У ході перевірки Інспекцією встановлено порушення Товариством строків сплати податкових зобов’язань з податку на додану вартість, передбачених підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону № 2181.

Так, перевіркою встановлено, що Товариством було несвоєчасно сплачено наступні суми узгоджених податкових зобов’язань з податку на додану вартість:

Назва закону, яким передбачено термін сплати відповідного платежу
Дата сплати
Сума боргу
(грн.)
Кількість днів затримки

Згідно законодавства
Фактично сплачено

підпункт 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»;
підпункт 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону № 2181
05.09.2002
18.11.2002
568,20
74

01.10.2002
18.11.2002
510,00
48

29.10.2002
20.01.2003
333,00
52

30.10.2002
20.01.2003
6130,00
51

02.12.2002
20.01.2003
14366,00
49

14.10.2005
29.12.2005
9205,00
76

15.12.2005
29.12.2005
1458,00
14

31.07.2006
11.08.2006
100,00
12

31.07.2006
12.09.2006
116,44
44

30.08.2006
12.09.2006
100,00
13

На підставі Акта перевірки 13.12.2006 Інспекцією прийняті оспорювані податкові повідомлення-рішення:

- № 013146/15-12/0, яким позивачу на підставі підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону № 2181, за затримку сплати до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 1658 грн., застосовано штраф у розмірі 10% погашеної суми податкового боргу, що склало суму 165,80 грн.;

- № 013147/15-12/0, яким позивачу на підставі цієї ж норми, за затримку сплати від 31 до 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 31228,64 грн., застосовано штраф у розмірі 20% погашеної суми податкового боргу, що склало суму 6245,73 грн.

Відповідно до підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону № 2181 у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти  відсотків  погашеної  суми податкового боргу;

при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за  останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Платник податків сплачує один із зазначених у цьому підпункті штрафів відповідно до загального строку затримки незалежно від того, чи були застосовані штрафи, визначені у підпунктах 17.1.1-17.1.6 цього пункту, чи ні.

Відповідно до пункту 7.7 статті 7 Закону № 2181 (у редакції Закону України від 20.02.2003 № 550-IV) податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Таким чином, посилання позивача на неправомірність зарахування Інспекцію коштів сплачених у рахунок погашення його податкових зобов’язань у порядку календарної черговості виникнення боргу та попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, є безпідставним.

Вказана норма пункту 7.7 статті 7 Закону № 2181 чітко визначає порядок зарахування коштів сплачених платником податку у рахунок погашення його податкового боргу, у порядку календарної черговості його виникнення.

У ході судового розгляду представниками позивача не спростовані встановлені в Акті перевірки факти щодо визначення термінів сплати узгодженої суми податкових зобов’язань з податку на додану вартість та щодо фактичної їх сплати.

Крім того, Товариство підтвердило дати фактичної сплати сум податкових зобов’язань з податку на додану вартість за період 2005-2006 років, та не заперечувало про застосування до нього в цій частині штрафних санкцій.

Зазначена обставина справи визнається представниками сторін, і у суду не виникає сумнівів щодо її достовірності та добровільності її визнання, а тому відповідно до ч. 3 ст. 72 КАС України вона не потребує додаткового доказування. Сторони проти цього не заперечують.

Разом з тим, суд погоджується з висновком позивача про поширення на спірні правовідносини сторін положень підпункту 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 Закону № 2181 виходячи з наступного.

Згідно з цим підпунктом Закону № 2181 за винятком випадків, визначених підпунктом 15.1.2 цього пункту, податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Статтею 1 Закону № 2181 визначені поняття термінів «податкове зобов’язання»та «штрафна санкція (штраф)».

Так, відповідно до пункту 1.2 цієї статті податкове зобов'язання –зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України, а згідно з пунктом 1.5 цієї статті штрафна санкція (штраф) - плата у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов'язання  (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами.

Отже, Закон № 2181 розмежовує дані поняття.

Разом з тим, відповідно до пункту 17.3 статті 17 Закону № 2181 сплата (стягнення) штрафних санкцій, передбачених цією статтею, прирівнюється до сплати (стягнення) податку та оскарження їх сум.

Системний аналіз положень даної норми та інших норм Закону № 2181 дає підстави для висновку про те, що хоч штрафна санкція (штраф) не є податковим зобов’язання проте, даний Закон прирівнює її до податкового зобов’язання.

Таким чином, Інспекція мала право нараховувати штрафні санкції лише в межах строку встановленого підпунктом 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 Закону № 2181.

Окрім того, суд зауважує, що при прийнятті оспорюваного рішення, Інспекцією не були враховані положення підпункту 4.4.1 пункту 4.4 статті 4 Закону № 2181, відповідно до якого у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

З встановлених судом обставин справи викладених, зокрема, у наведеній вище таблиці вбачається, що Інспекцією неправомірно, тобто поза межами строку давності, визначено Товариству штрафні санкції у розмірі 20% за затримку сплати податку на додану вартість у 2002 та 2003 роках у сумі 4 381,44 грн.

Тому в цій частині позов підлягає задоволенню, а оспорюване податкове повідомлення-рішення № 013147/15-12/0 від 13.12.2006 в цій частині підлягає скасуванню.

Оскільки позов задоволено частково, то судові витрати підлягають розподіленню між сторонами пропорційно.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 23, 71, 72, 86, 94, 98, 158-163, 167, пунктом 6 Розділу VІІ КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва № 013147/15-12/0 від 13.12.2006 в частині зобов’язання Закритого акціонерного товариства «Фінансова компанія «БЛК»сплатити штраф у сумі 4 381,44 грн.

У решті позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Закритого акціонерного товариства «Фінансова компанія «БЛК»1,7 грн. судового збору.

Постанова відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її складання у повному обсязі, шляхом подання через Господарський суд міста Києва заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Сташків Р.Б.

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі –12.07.2007.