ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

13.08.07                                                                                           Справа№ 3/219А

Суддя    Н.Березяк   при секретарі І. Сеник розглянула матеріали справи

за позовом  ТзОВ „Компанія „Лізинговий дім”, м.Львів

до  відповідача : Державної податкової інспекції у  Галицькому районі м.Львова

Про  визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0/15082 від 11.07.2007р.

За участю представників:

Від  позивача:  не з’явився

Від  відповідача: Рождественська Л.Й. - представник

Представникам сторін роз’яснено  права та обов‘язки , передбачені ст.ст.49,51   КАС України.

Суть спору: ТзОВ „Компанія „Лізинговий дім”, м.Львів звернулось з позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0/15082 від 11.07.2007р.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задоволити  позовні  вимоги з  мотивів наведених  в позовній  заяві, матеріалах справи  та поясненнях, наданих в судовому засіданні.

Відповідач позов заперечив з підстав і мотивів, викладених в своїх поясненнях, просив позов залишити без задоволення.

В судовому засіданні 08.08.2007 року оголошувалась перерва до 13.08.2007 року.

В продовжене судове засідання 13.08.2007 року позивач участь свого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового засідання, що підтверджується підписом повноважного представника на бланку оголошення про перерву. За таких обставин суд вважає, що справа у відповідності до вимог ч.2 ст.128 КАС України, може бути розглянута за відсутності позивача з врахуванням його позиції, викладеної в попередньому судовому засіданні.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши  матеріали  справи, та оцінивши  докази в їх сукупності , встановив наступне:

Державною податковою інспекцією у  Галицькому районі м.Львова проводилась планова виїзна перевірка ТзОВ „Компанія „Лізинговий дім” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2004 року по 31.12.2006 року. За результатами перевірки складено Акт №1522/23-024/31730064 від 04.07.2007 року на підставі, якого винесено податкове повідомлення-рішення  №/0/15082 від 11.07.2007р., яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання в розмірі 1392,00 грн. в тому числі : за основним платежем - 464,00 грн., за штрафними санкціями –928,00 грн.

ТзОВ „Компанія „Лізинговий дім” не погоджується із зазначеним вище податковим повідомленням-рішенням, що стало підставою його оскарження в судовому порядку.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позов не обґрунтований і не підлягає до задоволення .

При  прийнятті  постанови,  суд  виходив  з наступного :

Податкове повідомлення-рішення № /0/15082 від 11.07.2007р. прийняте відповідачем на підставі акту перевірки №1522/23-024/31730064 від 04.07.2007 року,  в якому зафіксовано порушення позивачем :

-           пп.”в”, п.13.1, п.13.5 ст.13 Закону України " Про оподаткування прибутку підприємств " від 28.12.1994р. за № 334/94-ВР (із внесеними змінами та доповненнями), а саме - підприємство  за жовтень 2006 року не утримало і не внесло до бюджету податок з доходів нерезидента на загальну суму 464,00 грн. по договору № 171006/01 від 17.10.06 р.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.10.2006 року між ТзОВ „Компанія „Лізинговий дім” та фірмою „F&G TRADING GROUP LIMITED” було укладено договір №171006/01 про надання експедиторських послуг. За умовами п.2  параграфу 1 цього договору експедитор зобов’язувався забезпечити  транспортування товару і здійснити на основі виданих йому повноважень всі дії, необхідні для прийняття або вивозу товару на територію або з території ЄС на Україну : митне оформлення, санітарний контроль, загрузка , вигризка та інші необхідні процедури для очистки товару експортованого з території ЄС та ін.

06.11.2006 року  ТзОВ „Компанія „Лізинговий дім” здійснило оплату наданих транспортно-експедиційних послуг  нерезиденту –фірмі „F&G TRADING GROUP LIMITED” по договору № 171006/01 від 17.10.2006 року на загальну суму 5400 Євро згідно актів виконаних робіт ( а.с.) , а саме: 3900 Євро-транспортні послуги надані за межами України, 300 Євро- експедиційні послуги, та 1200 Євро –транспортні послуги надані на митній території України .

ТзОВ „Компанія „Лізинговий дім” виплачено  доходи нерезиденту –фірмі „F&G TRADING GROUP LIMITED” з джерелом їх походження з України в сумі 1200 Євро, як оплата вартості фрахту за договором № 171006/01 від 17.10.2006 року, однак податок з доходу нерезидента не утримано.

Не заслуговують на увагу суду доводи позивача, що укладений договір № 171006/01 від 17.10.2006 року є договором про надання експедиційних послуг, а не договором фрахтування, а вартість експедиційних послуг не підлягає оподаткуванню відповідно до п.13.1 ст.13 Закону України " Про оподаткування прибутку підприємств " від 28.12.1994р. за № 334/94-ВР (із внесеними змінами та доповненнями).

Відповідно до ст. 1 Закон України «Про транспортно-експедиторську діяльність»№1955-IV, транспортно-експедиторська діяльність –це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг по організації і забезпеченню перевезень експортних, імпортних, транзитних і інших вантажів. Ця діяльність здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності –експедитором, що за дорученням і за рахунок клієнта виконує чи організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування.

Транспортно-експедиторські послуги, безпосередньо пов'язані з організацією перевезень вантажів, можуть містити в собі різні супутні операції із підготовки і забезпечення: оптимального транспортного обслуговування; здійснення робіт, пов'язаних із прийманням, доробкою, сортуванням, збереженням вантажів; супроводу й охорони вантажів, товарно-транспортні тощо.

Надаючи транспортно-експедиторські послуги, експедитор може сам і не перевозити вантаж, тобто не бути безпосереднім перевізником, що взяв на себе зобов'язання і відповідальність за договором перевезення вантажу.

За договором транспортної експедиції експедитор зобов'язується за винагороду і за рахунок вантажовідправника укласти від його або від свого імені один або декілька договорів перевезення вантажів і організувати виконання зазначених у договорі додаткових послуг, пов’язаних з перевезенням (одержання потрібних для експорту-імпорту документів, виконання митних та інших формальностей, перевірка кількості та стану вантажів, організація навантаження, розвантаження, перевантаження вантажів, їх зберігання, сплата мита, зборів та інших витрат, які має здійснити відправник, одержання і відправлення транзитних вантажів).          Як вбачається з матеріалів справи, договір про надання експедиторських послуг №171006/01 від 17.10.2006 року містить елементи договору перевезення, адже за даним договором  ( п.2 параграфу 3) експедитор зобов'язується  власними силами транспортувати товар від моменту його отримання до моменту доставки Замовнику (ст. 909 ЦКУ, ст. 307 ГКУ, ст. 9 Закону № 1955). Відповідно до параграфу 4 зазначеного договору (а.с.) оплата послуг експедитора по організації транспортних перевезень, експедиції і складуванню здійснюється на основі виставлених рахунок-фактур.

Підтвердженням того, що за умовами договору № 171006/01 від 17.10.2006 року виконавцем –фірмою „F&G TRADING GROUP LIMITED” здійснювалося надання не тільки експедиційних послуг, але і транспортних , є акти виконаних робіт ( а.с.) в яких окремо виділено кількість, ціну та вартість наданих транспортних та експедиційних послуг  на митній території України та за її межами.

Посилання позивача на те, що договір № 171006/01 від 17.10.2006 року  є лише договором експедиції є необґрунтованим і спростовується матеріалами справи.

Таким чином, відповідно до п.п.”в” п.13.1 ст.13 Закону України " Про оподаткування прибутку підприємств " від 28.12.1994р. за № 334/94-ВР (із внесеними змінами та доповненнями) доходи, отримані нерезидентом- фірмою „F&G TRADING GROUP LIMITED” із джерелом їх походження з України, від провадження господарської діяльності підлягають оподаткуванню в порядку і за ставками , визначеними цією статтею.

Відповідно до п.1.21 ст.1 зазначеного вище Закону під доходами з джерелом їх походження з України, слід розуміти будь-які доходи, отримані резидентами або нерезидентами від будь-яких видів їх діяльності на території України, включаючи проценти, дивіденди, роялті та будь-які інші види пасивних доходів, сплачених резидентами України, доходи від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до портів, розташованих в Україні, доходи від продажу нерухомого майна, розташованого в Україні, доходи, отримані у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України, а також доходи страховиків-резидентів від страхування ризиків страхувальників-резидентів за межами України, інші доходи від господарської діяльності на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем митних служб України (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо).

Положеннями п. 13.1  ст.13 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" передбачено, що будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в гривнях) оподатковуються у порядку і за ставками, визначеними цією статтею.

Для цілей цієї статті під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, слід розуміти:

в) роялті, фрахту та доходи від послуг типу "інжиніринг" .

Відповідно до п.п.1.35.1. п.1.35 ст.1 зазначеного вище Закону, фрахт - винагорода (компенсація), що сплачується за договорами перевезення, найму або піднайму судна або транспортного засобу (їх частин) для цілей ... перевезення вантажів залізничним або автомобільним транспортом.

Підпунктом 1.35.2 п.1.35 ст.1 Закону передбачено, що доходи нерезидентів, отримані як фрахт, оподатковуються за правилами, визначеними пунктом 13.5 статті 13 цього Закону.

Положеннями пункту 13.5 ст.13 зазначеного вище Закону передбачено, що сума фрахту, що сплачується резидентом нерезиденту за договорами фрахту, оподатковується за ставкою 6 відсотків у джерела виплати таких доходів за рахунок цих доходів. При цьому, базою для оподаткування є базова ставка такого фрахту; особами, уповноваженими стягувати цей податок та вносити його до бюджету, є резидент, який виплачує такі доходи, незалежно від того, чи є він платником цього податку чи ні, а також чи є він суб'єктом спрощеного оподаткування чи ні.           Згідно із вимогами ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти позову. Відповідач належними і допустимими доказами обґрунтував правомірність прийняття ним оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

З урахуванням положень чинного законодавства України, практики його застосування найвищою судовою інстанцією України та обставин справи, суд дійшов висновку що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення.

Враховуючи викладене,  керуючись ст.7-9, 14, 17, 69-71, 79, 86,158-163, 167, п.п. 3, 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України,  суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.В задоволенні позову відмовити.

2. Постанову може бути оскаржено в порядку, визначеному главою 1 розділу ІV КАС України.

Повний текст Постанови виготовлений та підписаний, в порядку, визначеному ч.3 ст.160 КАС України  14.08.2007р.

Суддя