ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.07 р.                                                                                 Справа № 34/210а

Господарський суд Донецької області у складі судді Кододової О.В. при секретарі судового засідання Котельніковій Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Комунального підприємства “Тепломережа” м. Донецьк

до відповідача: Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі м.Донецька

про визнання недійсними  податкових повідомлень-рішень  від 10.07.2006року №/0/8848,№/0/8847,№/0/8846,№/0/8845, №/0/8846,№/0/8843,№/0/8842,№/0/8839.

за участю представників сторін:

від позивача – Чеверда Г.О. (за дорученням)

від відповідача – Присяжний С.М. (за дорученням)

СУТЬ СПОРУ: Заявлено позов Комунальним підприємством “Тепломережа” м.Донецьк   до Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі м. Донецька про визнання недійсними  податкових повідомлень-рішень  від 10.07.2006року №/0/8848,№/0/8847,№/0/8846,№/0/8845, №/0/8846,№/0/8843,№/0/8842,№/0/8839.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на  те, що згідно до Закону України “Про податок на додану вартість” ним  у податкових деклараціях за січень 2005р., лютий 2005р. та березень 2005р. відображено задекларовані суми податку на додану вартість, які підлягали відшкодуванню після погашення податкових зобов’язань  платника на протязі наступних звітних періодів, шляхом зарахування у рахунок платежів по податку на додану вартість.

Позивач також зазначає, що у супереч  вимогам  Закону України “Про податок на додану вартість”  (яка діяла на момент  подання декларації) суми відшкодування з податку на додану вартість були віднесені на погашення  заборгованості підприємства.

Відповідач  у запереченнях від 17.08.2007року (вхід.№02-41/30859) проти позову заперечує за тих підстав, що згідно до п.7.7 ст.7 Закону України “Про порядок погашення платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  №2181-III від 21.12.2000р., податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов’язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості  його виникнення, а в разі  одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов’язковими платежами) – у рівних пропорціях.

Відповідач зазначає, що відповідно до п.7.7 ст.7 Закону України “Про порядок погашення платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  №2181-III від 21.12.2000р. усі платежі по податкам, здійснені платником податку, зараховуються першочергово на погашення податкового боргу.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до пункту 2-1 розділу 7 “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України.

Вислухавши у судовому засіданні представників позивача, відповідача,  дослідивши та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов підприємства підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Позивач є юридичною особою, , знаходиться на податковому обліку у відповідача.

Відповідачем була проведена невиїзна документальна перевірка термінів своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість за період з квітня 2004 року по жовтень 2005року. За результатами проведеної перевірки відповідачем був складений Акт  №  1501/15 від 10 липня 2006року.

На підставі Акту перевірки відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення № /0/8839 від 10 липня 2006року щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 181881,52грн. за затримку на 202 календарних дні  граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі  363763,00 грн., податкове повідомлення - рішення № /0/8842 від 10 липня 2006року щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 37388,00грн. за затримку на 179 календарних дні граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 74776,00 грн., податкове повідомлення-рішення   № /0/ 8843 від 10 липня 2006року щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 56183,00грн. за затримку на 208 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі  112346,00 грн., податкове повідомлення-рішення № /0/8844 від 10 липня 2006року щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 75247,50грн. за затримку на 241 календарних дні  граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі  150495,00 грн., податкове повідомлення-рішення № /0/8845 від 10 липня 2006року щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 71261,01грн. за затримку на 270 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 142522,00 грн., податкове повідомлення-рішення № /0/8846 від 10 липня 2006року щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 74263,51грн. за затримку на 270 календарних дні  граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі   148527,00 грн., податкове повідомлення - рішення № /0/8847 від 10 липня 2006року щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 80515,50грн. за затримку на 213 календарних дні  граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі   161031,00 грн., податкове повідомлення-рішення  № /0/8848 від 10 липня 2006року щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 77672,50грн. за затримку на 202 календарних дні  граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 155345,00 грн.

Правовою підставою прийняття спірних податкових повідомлень - рішень визначені норми підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України “Про податок на додану вартість” згідно якого у разі коли платник  податків  не  сплачує  узгоджену суму   податкового   зобов'язання   протягом   граничних  строків, визначених  цим  Законом,  такий  платник   податку   зобов'язаний сплатити штраф при затримці,  що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання,  -  у  розмірі  п'ятдесяти  відсотків погашеної суми податкового боргу.

Граничний термін сплати визначених позивачем податкових зобов’язань за зазначеними податковими деклараціями з податку на додану вартість не заперечується сторонами.

Проблемою даного спору є наявність або відсутність об’єкту застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення граничних строків сплати узгодженої суми податкових зобов’язань, визначених  Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Згідно пункту 1.2 статті 1 зазначеного Закону податкове зобов’язання – зобов’язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 цього Закону податковий борг (недоїмка) – податкове  зобов'язання  (з урахуванням   штрафних   санкцій   за  їх  наявності),  самостійно узгоджене  платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому  порядку,  але  не сплачене у встановлений строк, а також пеня,  нарахована на суму такого податкового зобов'язання

Згідно з підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону у разі коли платник податків не  сплачує  узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних  строків, визначених  цим  Законом,  такий  платник   податку   зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах:

- при затримці  до  30 календарних днів,  наступних за останнім днем  граничного  строку  сплати   узгодженої   суми   податкового зобов'язання, - у  розмірі  десяти  відсотків  погашеної  суми податкового боргу;

- при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за  останнім  днем  граничного  строку  сплати   узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці,  що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання,  -  у  розмірі  п'ятдесяти  відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до пункту 5.1 Закону України від 21.12.2000 р. N 2181 "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (із змінами і доповненнями), далі - Закон, податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обов'язкового платежу) (підпункт 1.11 Закону).

Штрафна санкція (штраф) - плата у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов'язання (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами (підпункт 1.5).

Строки сплати узгодженого податкового зобов’язання доволі чітко встановлені цим законом у п. 5.3.1. ст. 5 та передбачають обов'язок платника податків сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Підпункт „а” п.п. 4.1.4. визначає, що податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що може, зокрема, дорівнювати календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

При цьому, цей підпункт (з урахуванням останнього речення частини другої) пов'язує строк подачі декларації з базовим податковим (звітним) періодом, визначеним відповідним законом з питань оподаткування.

Відповідно до п.п.7.7.1 п.7.7 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” №168/97-ВР від 03.04.1997р. (у редакції яка діяла до 31.03.2005року) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Редакція п.п. 7.7.2. п.7.7 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” №168/97-ВР від 03.04.1997р., яка діяла до 31.03.2005року, передбачала, що у строки, передбачені законом для відповідного податкового періоду, платник податку подає органу державної податкової служби за місцем свого знаходження податкову декларацію незалежно від того, чи виникло у цьому періоді податкове зобов'язання чи ні.

За приписами п.п.7.7.3 п.7.7. ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” (у редакції яка діяла до 31.03.2005року) платник податку міг прийняти самостійне рішення про зарахування належної йому повної суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів. Зазначене рішення відображалося платником податку у податковій декларації, яку він подавав за наслідками звітного періоду, в якому виникало право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. Тобто при прийнятті такого рішення зазначена сума не могла враховуватися у погашення податкового боргу, який виник у попередніх періодах ( у редакція яка діяла).

Судом при розгляді справи встановлено:

1.Щодо нарахування штрафної санкції по декларації за грудень 2004року

Позивачем подано до податкового органу  декларацію з податку на додану вартість за грудень 2004 року до податкового органу з визначенням податкових зобов’язань до сплати 155345 грн. Цей факт не заперечується сторонами та підтверджується долученою до матеріалів справи податковою декларацією з податку на додану вартість (т.1 а.с.72-73). Граничний термін сплати зазначених зобов’язань з податку на додану вартість є 31 січня 2005 року.

Відповідачем прийняте податкове повідомлення - рішення  № /0/ 8848 від 10 липня 2006року щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 77672,50грн. за затримку на 202 календарних дні  граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 155345,00 грн. (т.2 а.с.7-8).

Позивач у своєму розрахунку зазначає (т.2 а.с.71 -72), що ним сплачено податкові зобов’язання визначені у декларації за грудень 2004 р. платіжним дорученням  №11 від 17.01.2005р. на суму 5000грн., платіжним дорученням №80 від 27.01.2005р. на суму 1500грн., платіжним дорученням №17 від 18.01.2005р. на суму 500грн., платіжним дорученням №11 від 28.01.2005р. на суму 1000грн. Тобто за цими платіжними дорученнями погашення податкових зобов’язань було здійснене у межах строків передбачених п.п.5.3.1 пункту 5.3 ст.5 Закону України від 21.12.2000 р. N 2181 "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Відповідач у своєму розрахунку від 19.06.2007року (вхід. № 02-41/26144) зазначив (т.2 а.с.80), що погашення податкового боргу з податку на додану вартість за декларацією за грудень 2004року, ним було здійснене згідно акту інвентаризації від 30.11.2005року у сумі 37168,74грн. Листом від  19.06.2007року (вхід. № 02-41/26143) представник відповідача пояснює, що станом на 19.06.07р. надати акт інвентаризації від 30.11.2005року не надається можливим (т.2 а.с.81). Тобто відповідач належними доказами не довів правомірність своїх дій по погашенню податкових зобов’язань позивача згідно акту інвентаризації від 30.11.2005року у сумі 37168,74грн. та застосування штрафної санкції у розмірі 18584,37грн.

Відтак вимоги позивача у цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню, а податкове повідомлення-рішення  № /0/8848 від 10 липня 2006року визнанню недійсним у частині  застосування штрафних санкцій у розмірі 18584,37грн. за затримку на 202 календарних дні  граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 37168,74грн.

Позивач у своєму розрахунку від 26.04.2007р. зазначає, що частково погашення податкового боргу було здійснене по платіжному дорученню №3 від 29.12.2005року на суму 147345грн.

Як вбачається із матеріалів справи платіжним дорученням №3 від 27.12.2005року (т.1 а.с.85), оплаченим банком 29.12.2005року, була погашена податкова заборгованість з ПДВ станом на 01.01.2005року згідно із ст.39 ЗУ „Про державний бюджет України на 2005рік” та постанови КМУ №664 від 29.07.2005року згідно протоколу – реєстру №05/502 від 21.12.2005року, на загальну суму 328998,00грн.

Відповідач у своєму розрахунку вказує (т.2 а.с.80), що частку цієї суми у розмірі 118176,26грн. ним був  здійснений взаємозалік згідно із ст.39 ЗУ „Про державний бюджет України на 2005рік”, це підтверджується розпечаткою по казначейському рахунку, який наданий відповідачем  супровідним листом від 31.07.2007року вхід.№02-41/39979.

Тобто, позивач і відповідач посилаються на те, що  погашення податкового боргу з податку на додану вартість за грудень 2004року було здійснено у грудні 2005року платіжним дорученням №3 від 27.12.2005року.

Однак, суд при прийнятті рішення виходить саме із розрахунку відповідача тому, що саме його дії вплинули на застосування штрафної санкції. За твердженням позивача це сума  147345грн., за розрахунком відповідача сума складає  118176,26грн. сама ця сума вплинула на застосування штрафної санкції у розмірі 59088,13грн.

Враховуючи, що погашення податкового боргу з податку на додану вартість за грудень 2004року було здійснено у грудні 2005року платіжним дорученням №3 від 27.12.2005року, на що посилаються сторони, то суд вважає, що погашення боргу відбулося із  з затримкою на 202 календарних дні  граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання і відповідач правомірно застосував до позивача штрафну санкцію у розмірі 59088,13грн. Відтак вимоги позивача про визнання недійсним податкового повідомлення – рішення №/0/8848 від 10 липня 2006року в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 59088,13грн. за затримку на 202 календарних дні  граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 118176,26грн. не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Крім того судом при розгляді справи встановлено, що :

20 лютого 2005року позивачем до податкового органу подано декларацію з податку на додану вартість за січень 2005року. Згідно рядка 25 декларації залишок суми ПДВ, що підлягає відшкодуванню після погашення податкових зобов’язань платника протягом  трьох наступних звітних періодів складає 236405грн. Платіжним дорученням  №39 від 17.02.2005р. позивачем сплачено 1700грн., №71  від 28.02.2005р. сплачено 3500грн.

21 березня 2005року позивачем до податкового органу подано декларацію з податку на додану вартість за лютий 2005року. Згідно рядка 25 декларації залишок суми ПДВ, що підлягає відшкодуванню після погашення податкових зобов’язань платника протягом  трьох наступних звітних періодів складає 94403рн.

20 квітня 2005року позивачем до податкового органу подано декларацію з податку на додану вартість за березень 2005року. Згідно рядка 25 декларації залишок суми ПДВ, що підлягає відшкодуванню після погашення податкових зобов’язань платника протягом  трьох наступних звітних періодів складає 216007грн. Платіжним дорученням  №40 від 30.03.2005р. позивачем сплачено 1400грн., №55  від 31.03.2005р. сплачено 3000грн.

Тобто протягом трьох звітних періодів з січня по березень 2005року позивачем задекларовано від’ємне значення  податку на додану вартість, який підлягає відшкодуванню позивачу протягом  трьох наступних звітних періодів.

Так сума ПДВ за січень 2005року у розмірі 236405грн. може бути направлена у погашення податкових зобов’язань тільки з травня 2005року.

2.Щодо нарахування штрафної санкції по декларації за квітень 2005року

Позивачем подано до податкового органу  декларацію з податку на додану вартість за квітень 2005 року до податкового органу з визначенням податкових зобов’язань до сплати 161031 грн. не заперечується сторонами та підтверджується долученою до матеріалів справи податковою декларацією з податку на додану вартість. Граничний термін сплати зазначених зобов’язань з податку на додану вартість є 30 травня 2005 року. Позивачем с у своєму розрахунку зазначає (т.2 а.с.71 -72), що ним плачені податкові зобов’язання визначені у декларації за квітень 2005 р. платіжним дорученням  №98 від 19.04.2005р. на суму 2000грн. , та платіжним дорученням  №  від 22.04.2005р. на суму 2000грн.

Відповідач    у своєму розрахунку від 19.06.2007року (вхід. № 02-41/26144) (т.2 а.с.80-81) зазначив, що погашення податкового боргу з податку на додану вартість за декларацією  за квітень 2005року у сумі 161031,0грн. ним був  здійснений шляхом взаємозаліку згідно із ст..39 ЗУ „Про державний бюджет України на 2005рік” та застосована штрафна санкція у розмірі 80515,50грн. Суд виходить саме із розрахунку відповідача тому, що саме його дії вплинули на застосування штрафної санкції.

Як вбачається із матеріалів справи платіжним дорученням №3 від 27.12.2005року (т.1 а.с.85) , оплаченим банком 29.12.2005року, була погашена податкова заборгованість з ПДВ станом на 01.01.2005року згідно із ст.39 ЗУ „Про державний бюджет України на 2005рік” та постанови КМУ №664 від 29.07.2005року згідно протоколу – реєстру №05/502 від 21.12.2005року, на загальну суму 328998,00грн.

Тобто, відповідач неправомірно врахував цю оплату у погашення податкового боргу з ПДВ (станом на 01.01.2005року) на наступні періоди, а саме за квітень 2005року і вимоги позивача про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення № /0/8847 від 10 липня 2006року щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 80515,50грн. за затримку на 213 календарних дні  граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі   161031,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Крім того, судом при прийнятті рішення враховано, що відповідно до приписів 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України від 21.12.2000року №2181 “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, застосування штрафної санкції здійснюється від погашеної суми податкового боргу.

Згідно до ст.71 КАСУ кожна  сторона  повинна  довести  ті обставини,  на  яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень,  дій чи  бездіяльності  суб'єкта  владних  повноважень  обов'язок  щодо доказування правомірності  свого  рішення,  дії  чи  бездіяльності покладається    на   відповідача,   якщо   він   заперечує   проти адміністративного позову.

Відповідачем  не надано жодного доказу погашення податкового боргу за квітень 2005року.

3. Щодо нарахування штрафної санкції по декларації за травень 2005року

Позивачем подано до податкового органу  декларацію з податку на додану вартість за травень 2005 року до податкового органу з визначенням податкових зобов’язань до сплати 148527грн. не заперечується сторонами та підтверджується долученою до матеріалів справи податковою декларацією з податку на додану вартість. Граничний термін сплати зазначених зобов’язань з податку на додану вартість є 30 червня 2005 року.

Відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення № /0/8846 від 10 липня 2006року щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 74263,51грн. за затримку на 270 календарних дні  граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі  148527,00 грн. (т.2 а.с.11-12)

Судом встановлено, що погашення податкового зобов’язання у розмірі 148527грн. відбулось відповідно  декларації  за січень 2005р. у розмірі 236405грн. яка може бути направлена у погашення податкових зобов’язань травня 2005року у частині 148527грн. Тобто позивачем не були порушенні граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі  148527,00 грн.

Відповідач    у своєму розрахунку від 19.06.2007року (вхід. № 02-41/26144) зазначив (т.2 а.с.80), що погашення податкового боргу з податку на додану вартість за декларацією  травня 2005року  у сумі 49790,74грн. ним був  здійснений шляхом взаємозаліку згідно із ст..39 ЗУ „Про державний бюджет України на 2005рік”. Як вбачається із розпечатки по казначейському рахунку, який наданий відповідачем  супровідним листом від 31.07.2007року вхід.№02-41/39979, це частка від суми 328998,00грн. згідно платіжного доручення від 29.12.2005року.

Як вже було встановлено судом платіжним дорученням №3 від 27.12.2005року (т.1 а.с.85) , оплаченим банком 29.12.2005року, була погашена податкова заборгованість з ПДВ станом на 01.01.2005року згідно із ст.39 ЗУ „Про державний бюджет України на 2005рік” та постанови КМУ №664 від 29.07.2005року згідно протоколу – реєстру №05/502 від 21.12.2005року, на загальну суму 328998,00грн. і у відповідача  були відсутні підстави враховувати частку цієї суми у розмірі 49790,74грн. у рахунок погашення у погашення податкових зобов’язань за травень 2005року.

Крім того, відповідач врахував у рахунок погашення податкового зобов’язань за травень 2005року платіжне доручення №80 від 12.01.2006року у сумі 9334,83грн. Однак, як вбачається із платіжного доручення №80 від 12.01.2006року (т.1 а.с.86) позивачем була здійснена оплата ПДВ за грудень 2005року у розмірі 10000грн.

Відповідач також врахував у рахунок погашення податкового зобов’язань за травень 2005року  у розмірі 29581,42грн. платіжне доручення №44 від 07.02.2006року у сумі 31000,00грн.  Супровідним листом від 31.07.2007року ( вхід. №02-41/39979) відповідач надав платіжне доручення №71 від 31.01.2006року , яким позивач погасив ПДВ за січень 2006р. у розмірі 31000грн.

Огляд судом цих платіжних доручень, свідчить про те, що у призначені платежу позивачем визначені зовсім  інші періоди, а саме ПДВ за грудень 2005року та за січень 2006р. Тобто, наведеними платіжними дорученнями позивачем сплачувались зовсім інші податкові зобов’язання, податкові зобов’язання іншого податкового періоду, визначеного іншою податковою декларацією.

Врахування відповідачем цих сум, як сум якими сплачені (погашені) податкові зобов’язання травня 2005 р. та при розрахунку застосованих до позивача штрафних санкцій не відповідає вимогам законодавства.

Посилання відповідача на положення п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та твердження про те, що саме у відповідності до цієї норми всі при наявності у платника податків податкового боргу всі його платежі зараховуються податковим органом першочергово на погашення податкового боргу та те, що платник податку не має у такому випадку права вирішувати призначення платежу, суд до уваги не приймає з огляду на наступне.

Відповідно до наведеного п. 7.7. ст. 7, податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Тобто, ця норма взагалі не визначає коло осіб на яких розповсюджується її дія, чи то контролюючи органи, чи платники податків. Тобто, ця норма не визначає хто зобов’язаний здійснювати погашення у встановленому нею порядку, такий обов’язок нею взагалі не визначений.

У будь-якому випадку, ця норма не встановлю право чи обов’язок саме контролюючого органу (у даному випадку – органу державної податкової служби) якимось чином (в тому числі і шляхом ведення податкового обліку відповідним чином) змінювати податкові зобов’язання, в рахунок сплати яких платник податків спрямував кошти. Не передбачено таке право податкового органу і будь якими іншими нормами Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» або іншими законами з питань оподаткування.

З огляду на викладене, податкові зобов’язання позивача з ПДВ за травень 2005р. у розмірі 38916,25грн. (9334,83грн. та 29581,42грн.) неможливо вважати погашеними у тому порядку та у тих сумах на яких наполягає відповідач, що обумовлює безпідставність розрахунку та застосування до позивача штрафних санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням у розмірі 19458,12грн..

Крім того як вбачається із наданого відповідачем розрахунку (т.2 а.с.80) він  уточнюючу декларацію з ПДВ за лютий 2006року від 27.03.2006року врахував у погашення податкового боргу з податку на додану вартість за травень 2005року у розмірі 59820,01грн. та застосував штрафну санкцію у розмірі 29910,01грн.

З даними діями відповідача суд не може погодитися за тих підстав, що як вбачається із „Уточнюючого розрахунку податкових зобов’язань з ПДВ у зв’язку із виправленням самостійно виявлених помилок” від 27.02.2006року позивач у березні 2003року виправив помилку за лютий 2006року збільшив податковий кредит на 118339грн., в результаті чого зменшена сума, яка підлягала сплаті до бюджету у розмірі 118339грн. (п.8.2 розрахунку).

Подання позивачем  „Уточнюючого розрахунку ...” не є погашенням суми податкового боргу відповідно до приписів 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України від 21.12.2000року №2181 “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  і відповідач неправомірно застосував штрафну санкцію за цим фактом.

З огляду на вищенаведене вимоги  позивача про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення № /0/8846 від 10 липня 2006року щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 74263,51грн. за затримку на 270 календарних дні  граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі  148527,00 грн. обгрунтовані та підлягають задоволенню повінстю.

4.Щодо нарахування штрафної санкції по декларації за червень 2005року

Позивачем подано до податкового органу  декларацію з податку на додану вартість за червень 2005 року до податкового органу з визначенням податкових зобов’язань до сплати 142522грн. не заперечується сторонами та підтверджується долученою до матеріалів справи податковою декларацією з податку на додану вартість. Граничний термін сплати зазначених зобов’язань з податку на додану вартість є 01 серпня 2005 року.

Відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № /0/8845 від 10 липня 2006року щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 71261,01грн. за затримку на 270 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 142522,00 грн.

Судом встановлено, що погашення податкового зобов’язання у розмірі 142522грн. відбулось по декларації за січень 2005р. на суму 93078грн., що складає частку від задекларованої суми 236405грн.  та по декларації за лютий 2005р. на суму 49444грн., що складає частку від задекларованої 94403грн. Тобто позивачем не були порушенні граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі  142522,00 грн.

Відповідач врахував у погашення податкового боргу уточняючи декларації з ПДВ: за лютий 2006року у сумі 58518,99грн., за березень 2006року у сумі 35081,00грн. від 28.04.06р., за березень 2006року у сумі 48922,01грн. від 28.04.2006року.

Подання позивачем  „Уточнюючого розрахунку ...” не є погашенням суми податкового боргу відповідно до приписів 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України від 21.12.2000року №2181 “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  і відповідач неправомірно застосував штрафну санкцію за цим фактом.

З огляду на вищенаведене вимоги  позивача про визнання недійсним податкового повідомлення – рішення № /0/8845 від 10 липня 2006року щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 71261,01грн. за затримку на 270 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 142522,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню повінню.

5.Щодо нарахування штрафної санкції по декларації за липень 2005року

Позивачем подано до податкового органу  декларацію з податку на додану вартість за липень 2005 року до податкового органу з визначенням податкових зобов’язань до сплати 150495грн. не заперечується сторонами та підтверджується долученою до матеріалів справи податковою декларацією з податку на додану вартість. Граничний термін сплати зазначених зобов’язань з податку на додану вартість є 30 серпня 2005 року.

Відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № /0/8844 від 10 липня 2006року щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 75247,50грн. за затримку на 241 календарних дні  граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі  150495,00 грн.

Судом встановлено, що погашення податкового зобов’язання у розмірі 150495грн. відбулось по декларації  за лютий 2005р. на суму 44959грн., що складає частку від задекларованої 94403грн. та за березень 2005р. на суму 105536грн., що складає частку від задекларованої 216007грн. Тобто позивачем не були порушенні граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі  150495грн.

Відповідач врахував у погашення податкового боргу уточняючи декларації з ПДВ за березень 2006року у сумі 150495,00грн. (т.2 а.с.80).

Подання позивачем „Уточнюючого розрахунку ...” не є погашенням суми податкового боргу відповідно до приписів 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України від 21.12.2000року №2181 “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  і відповідач неправомірно застосував штрафну санкцію за цим фактом.

З огляду на вищенаведене вимоги  позивача про визнання недійсним податкового повідомлення – рішення № /0/8844 від 10 липня 2006року щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 75247,50грн. за затримку на 241 календарних дні  граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі  150495,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

6.Щодо нарахування штрафної санкції по декларації за серпень 2005року

Позивачем подано до податкового органу  декларацію з податку на додану вартість за серпень 2005 року до податкового органу з визначенням податкових зобов’язань до сплати 112346грн. не заперечується сторонами та підтверджується долученою до матеріалів справи податковою декларацією з податку на додану вартість. Граничний термін сплати зазначених зобов’язань з податку на додану вартість є 30 вересня 2005 року.

Відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № /0/8843 від 10 липня 2006року щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 56183,00грн. за затримку на 208 календарних днів  граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі  112346,00 грн.

Судом встановлено, що погашення податкового зобов’язання у розмірі 112346грн. відбулось по декларації  за березень 2005р. на суму 112346грн. ,  що складає частку від задекларованої 216007грн. Тобто позивачем не були порушенні граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі  112346грн.

Відповідач врахував у погашення податкового боргу (т.2 а.с.80) уточнюючу декларацію з ПДВ за березень 2006року у сумі 112346,00грн.

Подання позивачем „Уточнюючого розрахунку ...” не є погашенням суми податкового боргу відповідно до приписів 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України від 21.12.2000року №2181 “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  і відповідач неправомірно застосував штрафну санкцію за цим фактом.

З огляду на вищенаведене вимоги  позивача про визнання недійсним податкового повідомлення – рішення № /0/8843 від 10 липня 2006року щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 56183,00грн. за затримку на 208 календарних днів  граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі  112346,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

7.Щодо нарахування штрафної санкції по декларації за вересень 2005року

Позивачем подано до податкового органу  декларацію з податку на додану вартість за вересень 2005 року до податкового органу з визначенням податкових зобов’язань до сплати 74776грн. не заперечується сторонами та підтверджується долученою до матеріалів справи податковою декларацією з податку на додану вартість. Граничний термін сплати зазначених зобов’язань з податку на додану вартість є 31 жовтня 2005 року.

Відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення №/0/ 8842 від 10 липня 2006року щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 37388,00грн. за затримку на 179 календарних дні граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 74776,00 грн.

Позивач зазначає, що погашення податкового зобов’язання у розмірі 74776грн. відбулось по декларації  за березень 2005р. на суму 2525грн., що складає частку від задекларованої 216007грн.

Відповідач врахував у погашення податкового боргу уточнюючу декларацію з ПДВ за березень 2006року у сумі 74776,00грн.

З даними діями відповідача суд не може погодитися за тих підстав, що як вбачається із „Уточнюючого розрахунку податкових зобов’язань з ПДВ у зв’язку із виправленням самостійно виявлених помилок” від 28.04.2006року позивач у квітні 2006року виправив помилку за березень 2006року збільшив податковий кредит на 462714грн., в результаті чого зменшена сума, яка підлягала сплаті до бюджету у розмірі 350081грн. (п.8.2 розрахунку) та збільшена сума від’ємного значення, зарахованого у зменшення суми податкового боргу з ПДВ на суму 427633грн.

Подання позивачем  „Уточнюючого розрахунку ...” не є погашенням суми податкового боргу відповідно до приписів 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України від 21.12.2000року №2181 “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  і відповідач неправомірно застосував штрафну санкцію за цим фактом.

З огляду на вищенаведене вимоги  позивача про визнання недійсним податкового повідомлення – рішення № /0/8842 від 10 липня 2006року щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 37388,00грн. за затримку на 179 календарних дні граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 74776,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

8.Щодо нарахування штрафної санкції по декларації за жовтень 2005року

Позивачем подано до податкового органу  декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2005 року до податкового органу з визначенням податкових зобов’язань до сплати 363763грн. не заперечується сторонами та підтверджується долученою до матеріалів справи податковою декларацією з податку на додану вартість. Граничний термін сплати зазначених зобов’язань з податку на додану вартість є 30 листопада 2005 року.

Відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення № /0/8839 від 10 липня 2006року щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 181881,52грн. за затримку на 202 календарних дні  граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі  363763,00 грн.,

Як вбачається із матеріалів справи відповідач здійснив нарахування штрафної санкції у зв’язку із подачею позивачем уточнюючих декларацій з ПДВ (т.2 а.с.80 зворотна сторона) за березень 2006року у сумі 41093,99грн. від 28.04.2006року - штрафна санкція 20547,00грн.,

Суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсним податкового повідомлення – рішення  у сумі 20547,00грн. обґрунтовані за тих підстав, що подання позивачем уточнюючого розрахунку не є погашенням податкового боргу. Відтак вимоги позивача про визнання недійсним податкового повідомлення – рішення № /0/8839 від 10 липня 2006року у частині застосування штрафної санкції у сумі 20547,00грн. підлягають задоволенню.

Крім того погашення податкового боргу було здійснене відповідачем шляхом відшкодування по декларації за квітень 2006року у сумі 261800,00грн. від 22.05.06р. – штрафна санкція 130900грн.; шляхом відшкодування по декларації за травень 2006року у сумі 14510,41грн. від 20.06.06р. – штрафна санкція 7255,21грн.; всього штрафна санкція складає 138155,21грн.

Позивач у своєму розрахунку від 26.04.07р. (вхід. №02-41/17668) зазначив, що погашення декларації з ПДВ за жовтень 2005року  було здійснене шляхом відшкодування із декларацій за 2006рік.

Відповідно до нової редакції п.п.7.7.1 п.7.7 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” №168/97-ВР від 03.04.1997р. сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Тобто, відповідач правомірно при  наявності податкового боргу врахував відшкодування по декларації за квітень 2006року у сумі 261800,00грн. та по декларації за травень 2006року у сумі 14510,41грн. у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди на загальну суму  276310,41грн. та правомірно застосував до позивача штрафну санкцію у розмірі 50%, що  складає 138155,21грн.

Крім того у зв’язку із проведенням  взаємозаліків згідно із ст.7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2006рік” у сумі 20600,68грн. від 06.05.2006р., у сумі  15215,78грн. від 06.05.2006року, у сумі 3514,11грн. від 01.06.2006року, у сумі 7028,03грн. від 02.06.2006року.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем була погашена податкова заборгованість з ПДВ станом на 01.01.2006року згідно із ст.7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2006рік” та постанови КМУ №124 від 09.02.2006року на загальну суму 46358,6грн., а саме платіжними дорученнями:

-          №1 від 27.04.2006року на суму 20600,68грн. (т.1 а.с.88) , оплачене банком 06.05.2006року;

-          №1 від 07.04.2006року на суму 15215,78грн. (т.1 а.с.87), оплачене банком 06.05.2006року;

-          №2 від 30.05.2006року на суму 3514,11грн. (т.1 а.с.90), оплачене банком 01.06.2006року;

-          №1 від 30.05.2006року на суму 7028,03грн. (т.1 а.с.89), оплачене банком 02.06.2006року.

Тобто, погашення податкового боргу з податку на додану вартість за жовтень 2005року у розмірі 46358,6грн. було здійснене у травні - червні 2006року із порушенням граничних строків сплати, що перевищує 90 днів, і відповідач правомірно застосував до позивача штрафну санкцію у розмірі 50%, що складає 23179,31грн.

З огляду на вищенаведене вимоги позивача про визнання недійсним податкового повідомлення – рішення № /0/8839 від 10 липня 2006року у частині застосування штрафної санкції у розмірі 161334,51грн. (138155,21+23179,31) не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Враховуючи немайновий характер позовних вимог та часткове задоволення адміністративного позову, судові витрати, здійснені позивачем, присудити йому у розмірі 1грн.70коп.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, проголошена вступна та резолютивна частина у судовому засіданні 31.07.2007 року після закінчення розгляду справи, в присутності представників сторін.

Керуючись Конституцією України, Законом України від 21.12.2000року №2181 “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, Законом України “Про податок на додану вартість” №168/97-ВР від 03.04.1997р.  ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59,69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254, пунктом 6 розділу 7 “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково .

Визнати  недійсними податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у  Куйбишевському районі м. Донецька  №/0/8839 від 10.07.2006року у частині застосування штрафної санкції у сумі 20547,00грн., №/0/8842 від 10.07.2006року на суму 37388,00грн., №/0/8843 від 10.07.2006року на суму 56183,00грн., №/0/8844 від 10.07.2006року на суму 75247,50грн., №/0/8845 від 10.07.2006року на суму 71261,01грн., №/0/8846 від 10.07.2006року на суму 74263,51грн., №/0/8847 від 10.07.2006року на суму  80515,50грн., №/0/8848 від 10.07.2006року на суму 18584,37грн.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Присудити з Державного бюджету України на користь Комунального підприємства “Тепломережа”  (83096, м. Донецьк, вул.. Куйбишева,109, р/р 1255 у Куйбишевському  відділенні ПІБ м. Донецька, МФО334408, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова виготовлена у повному обсязі 06.08.2007 року.

Суддя