ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.08.07 р.                                                                               Справа № 39/230

Господарський суд Донецької області у складі судді Морщагіній Н.С.

при секретарі Бахрамовій А.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом: Донецької обласної організації Всеукраїнської профспілки працівників органів державної податкової служби м. Донецьк

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ПКЦ “Оптіма, ЛТД” м. Волноваха

про  стягнення 6 648 грн. 41 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: Косьоміна Ю.Л. – за довір.;

від відповідача: Ланська Ю.В. – за довір.;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Донецька обласна організація Всеукраїнської профспілки працівників органів державної податкової служби м. Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю “ПКЦ “Оптіма, ЛТД” м. Волноваха,  про витребування майна з чужого незаконного володіння  - легкового автомобілю ГАЗ 31105 ЗМЗ 406 та додаткового устаткування до нього (програвач CD дисків, антену, авто акустику, автосигналізацію, послуги з встановлення аудіокомплекту та тонування скла) на загальну суму 56 388 грн., пені в сумі 400, 11 грн., санкції згідно ст. 625 ЦК України в сумі 148, 30 грн., вартість транспортних послуг в сумі 1100 грн., шкоду завдану діловій репутації в сумі 5000 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір купівлі-продажу № ОП-0000460 від 21.05.2007 р., платіжне доручення № 232 від 05.06.2007 р., платіжне доручення № 182 від 04.05.2007 р., платіжне доручення № 281 від 04.07.2007 р., лист № 37-00-05/146 від 30.05.2007 р.

Представник відповідача в судове засідання з’явився, проти позовних вимог не заперечив, вважав що діяв відповідно до приписів норм чинного законодавства, порушення умов договору в частині передання спірного майна в своїх діях не вбачав, вказуючи на недотримання позивачем вимог Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року № 99.

В ході розгляду справи позивач згідно ст. 22 ГПК України уточнив позовні вимоги, зменшив розмір позовних вимог, в частині витребування майна з чужого незаконного володіння - легкового автомобілю ГАЗ 31105 ЗМЗ 406 та додаткового устаткування до нього (програвач CD дисків, антену, авто акустику, автосигналізацію, послуги з встановлення аудіокомплекту та тонування скла) на загальну суму 56 388 грн., у зв’язку з передачею позивачем означеного майна, та просив суд стягнути з відповідача   пеню в сумі 400, 11 грн., санкції згідно ст. 625 ЦК України в сумі 148, 30 грн., вартість транспортних послуг в сумі 1100 грн., шкоду завдану діловій репутації в сумі 5000 грн.

Суд розглядає позовні вимоги з урахуванням уточнень.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та оцінивши подані докази суд встановив.

21.05.2007 р. між позивачем, Донецькою обласною організацією Всеукраїнською профспілки працівників органів державної податкової служби м. Донецьк, та відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю “ПКЦ “Оптіма, ЛТД” м. Волноваха, укладено договір купівлі-продажу № ОП-0000460 , який за своїм змістом та правовою природою є саме договором купівлі-продажу та підпадає під правове регулювання норм статей 655-697 ЦК України.

Згідно вказаного договору відповідач зобов’язався передати у власність  позивача автомобіль ГАЗ 31105 ЗМЗ 406 та додаткове устаткування до нього (програвач CD дисків, антена, авто акустика, автосигналізація, послуги з встановлення аудіокомплекту та тонування скла), а позивач, в свою чергу зобов’язався прийняти та оплатити вартість вказаного майна.

Відповідно до п. 1.1, 3.1 Договору позивач зобов’язався здійснити передоплату у сумі 56 388 грн., що дорівнює ціні Договору, у строк до 22.05.2007 р., шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача або шляхом внесення грошей в касу підприємства.

На виконання умов Договору позивач згідно платіжних доручень № 182 та № 183 від 04.05.2007 р. перерахував відповідачеві обумовлену Договором суму.

Відповідно до п. 4.1 Договору відповідач зобов’язаний передати позивачеві автомобіль протягом 5-ти з моменту здійснення попередньої оплати згідно п. 3.1 Договору.

Згідно пояснень сторін, 22.05.2007 р. та 25.05.2007 р. представники позивача зверталися до відповідача з вимогою передати спірне майно, проте їм було відмовлено через відсутність належним чином оформлених документів, що підтверджують їх повноваження на отримання товарно-матеріальних цінностей, зокрема  відсутності на довіреностях печатки підприємства.

Проти зазначених доводів відповідача позивач заперечує посилаючись на  необов’язковість наявності зазначених реквізитів.

Проте такі заперечення позивача не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернених і використаних довіреностей на одержанням цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року N 99: Сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Довіреність на одержання цінностей є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначені перелік та кількість цінностей. Без довіреності не може бути створено (виписано, підписано) інший первинний документ - накладну-вимогу, товарно-транспортну накладну, який є дозволом для здійснення господарської операції з відпуску цінностей, і відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для її бухгалтерського обліку. Таким чином, невиконання підприємством вимог Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернених і використаних довіреностей на одержання цінностей матиме своїм наслідком порушення встановленого в Україні порядку ведення бухгалтерського обліку і звітності.

Порядок оформлення та видачі довіреностей регулюється Інструкцією про порядок реєстрації виданих, повернених і використаних довіреностей на одержанням цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року N 99.

Згідно п. 5 Інструкції довіреність підписується керівником та головним бухгалтером підприємства або їх заступниками та особами, які на те уповноважені керівником підприємства.

У тих випадках, коли бухгалтерський облік ведеться безпосередньо керівником (власником) підприємства, довіреність на одержання цінностей підписується керівником (власником) самостійно.

Згідно затвердженої Міністерством статистики України форми довіреності обов’язковим є  наявність печатки підприємства, яким видано довіреність.

За приписами п. 12 Інструкції  забороняється відпускати цінності, зокрема, у випадку подання довіреності, виданої з порушенням встановленого порядку заповнення або з незаповненими реквізитами.

Таким чином, дії відповідача щодо відмови від передачі автомобіля, у зв’язку з ненаданням належним чином оформлених документів, що підтверджують їх повноваження на отримання товарно-матеріальних цінностей є правомірними та відповідають вимогам норм чинного законодавства.

Посилання позивача на відсутність на час оформлення довіреностей печатки судом до уваги не приймаються, оскільки не є обставиною, що звільняє відповідальну особу від обов’язку належного оформлення відповідних документів.

За приписами ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Згідно п. 2 наведеної статті якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

31.07.2007 р. після представлення належним чином оформлених довіреностей  серії ЯНС № 00545 та ЯНС № 005446 від 31.07.2007 р., автомобіль ГАЗ 31105 ЗМЗ 406 та додаткове устаткування до нього (програвач CD дисків, антена, авто акустика, автосигналізація, послуги з встановлення аудіокомплекту та тонування скла) згідно видаткової накладної № РН0002099 від 31.07.2007 р. був переданий позивачеві.

За таких обставин, враховуючи що відповідач прострочив виконання зобов’язання з вини кредитора (позивача) в позовних вимогах Донецької обласної організації профспілки працівників органів державної податкової служби м. Донецьк в частині стягнення пені в сумі 400, 11 грн., санкції згідно ст. 625 ЦК України в сумі 148, 30 грн.  – слід відмовити.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення збитки в сумі 1100 грн., які складаються з вартості транспортних послуг, пов’язаних з необхідністю залучення стороннього транспорту.

Оцінивши в сукупності надані в обґрунтування позовних вимог матеріали, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення збитків задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 623 Цивільного кодексу України  та ст. 224 Господарського кодексу України боржник, який порушив зобов’язання, повинен відшкодувати кредитору у повному обсязі завдані порушенням збитки, включаючи реальні збитки та упущену вигоду.

У відповідності з ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків включаються, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів  тощо), понесені   стороною,  яка  зазнала  збитків  а також  неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона,  яка зазнала   збитків,  мала  право  розраховувати  у  разі  належного виконання зобов'язання другою стороною.

Крім того, необхідними умовами цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню збитків  за загальними правилами є:

-          протиправність поведінки особи;

-          збитки, як результат протиправної поведінки;

-          причинний зв’язок між протиправною поведінкою і завданими збитками;

-          вина  особи, що заподіяла збитками;

Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад  цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним  взятих на себе зобов’язань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як зазначалося вище, прострочення відповідачем виконання свого обов’язку з передання майна відбулося внаслідок винних дій позивача.

З огляду на вищевикладені обставини суд дійшов до висновку, що позивач не довів всіх умов цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню збитків, а саме наявність вини відповідача,  в порушенні договірних зобов’язань, а також причинно-наслідковий зв’язок між діями відповідача та збитками, тобто не довів (у розумінні ст. 33 Господарського процесуального кодексу України) ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог,  у зв’язку з чим  у вимогах позивача в частині відшкодування збитків в сумі 1 100 грн. відмовляє у зв’язку з недоведеністю.

Також не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині відшкодування завданій діловій репутації шкоди в сумі 5 000 грн. 00коп.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Немайнова шкода, заподіяна юридичній особі, виходячи з положень ст. 22 ГК України, являє собою втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу підприємства та інш.

Із змісту наведених норм права поняття відповідальності за заподіяну шкоду включає такі складові як наявність шкоди, протиправна поведінка (бездіяльність) заподіювача шкоди, причинний зв’язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача.

Ділову репутацію юридичної особи становить престиж її фірмового (комерційного) найменування,  торгівельних марок та інших належних їй нематеріальних активів серед кола споживачів її товарів та послуг.

Ділова репутація має грошовий еквівалент у формі гудвіл, який згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” є нематеріальним активом, вартість якого визначається як різниця між балансовою вартістю активів підприємства та його звичайною вартістю як цілісного майнового комплексу, що виникає внаслідок використання кращих управлінських якостей, домінуючою позиції на ринку товарів (робіт, послуг), нових технологій тощо.

Гудвіл як нематеріальний актив підлягає бухгалтерському обігу відповідно до положення (стандарту) бухгалтерського обліку 19 “Об’єднання підприємств”, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.07.1999р. № 163 і зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 23.07.199р № 499/3792. Тому приниженням ділової репутації суб’єкта господарювання (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності у зв’язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів.

Позивачем не представлено суду обґрунтованого розрахунку заявленої до відшкодування шкоди, завданій діловій репутації, так само як і не представлено суду жодних доказів заподіяння такої шкоди та відповідно в чому саме полягало порушення його немайнових прав.

За таких обставин в позовних вимогах в частині стягнення шкоди, завданій діловій репутації слід відмовити через необґрунтованість та безпідставність.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають віднесенню на позивача.

На підставі ст.ст.525, 526, 612, 614, 625 та 655-697, 712 ЦК України, керуючись ст.ст.22, 33, 36, 43, 49, 75, 80,  82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

В позовних вимогах Донецької обласної організації Всеукраїнської профспілки працівників органів державної податкової служби м. Донецьк – задовольнити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя