ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
Справа  № 8/2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

Головуючого
судді
Юрченка Я.О.

суддів
Процик Т.С.

Галушко Н.А.

розглянув апеляційну скаргу
кооперативу „Заря”, м.Ужгород

на рішення Господарського
суду Закарпатської області від 29.05.2007р.

у справі №
8/2

за позовом
приватного підприємця ОСОБА_1, с.Сторожниця Ужгородського району

до відповідача кооперативу
„Заря”, м.Ужгород

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні позивача приватний
підприємець ОСОБА_2, м.Ужгород

про стягнення суми 41483
грн. у відшкодування вартості неоплачених послуг з перевезення вантажів,
4148,30 грн. неустойки за порушення умов договору

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3-
представник.

від відповідача: Букович
О.Д. Никитюк Н.О.-представники.

від третьої особи:
не з”явився.

Учасникам судового процесу роз'яснено
права і обов'язки, передбачені ст.ст. 22, 28 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Закарпатської області від 29.05.2007р. у справі № 8/2 частково задоволено позов
приватного підприємця ОСОБА_1, с.Сторожниця Ужгородського району та стягнуто з
кооперативу «Заря», м.Ужгород суму 42193 грн., в тому числі 41483 грн.
основного боргу та 710 грн. штрафу, а також суму 421,93 грн. на відшкодування витрат
по сплаті державного мита та суму 109,11 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу, в іншій частині позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване неналежним виконанням відповідачем зобов'язань по оплаті наданих на
підставі угоди від 08.01.2002р. послуг з перевезення вантажів.

Скаржник, відповідач у справі, з
рішенням суду не погоджується, подав апеляційну скаргу, просить рішення суду
скасувати з мотивів неповного з»ясування обставин справи, порушення норм
матеріального та процесуального права, у позові відмовити, з підстав,
викладених в апеляційній скарзі. При цьому скаржник покликається на пропуск
позивачем скороченого строку позовної давності, встановленого для пред'явлення
позовів, що випливають із перевезення вантажів відповідно до ч.4 ст.72, ст.366
ЦК УРСР; заперечує проти стягнення неустойки (штрафу), оскільки ч.1 ст.72 ЦК
УРСР для стягнення неустойки (штрафу) встановлено скорочений строк позовної
давності в шість місяців; вважає, що зобов'язання з оплати за перевезення,
здійснене приватним підприємцем ОСОБА_2 на користь відповідача, не пов'язано з
предметом даного спору, так як не стосується правовідносин, які виникли між
позивачем та відповідачем.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не
подав. Представник позивача у судовому засіданні проти вимог та доводів
апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а
апеляційну скаргу -без задоволення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні позивача - приватний підприємець ОСОБА_2,
м.Ужгород -участі у судовому засіданні не забезпечив, про причини неявки не
повідомив, пояснень з приводу апеляційної скарги не надав.

Розглянувши доводи відповідача,
викладені в апеляційній сказі, заслухавши пояснення представників сторін,
оцінивши наявні матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку
про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, між
приватним підприємцем Росулом Віктором Петровичем та кооперативом „Заря”
08.01.2002р. було укладено угоду про надання транспортних послуг, умовами якої
сторони передбачили надання перевізником (позивачем) транспортних послуг з
перевезення вантажів, надання їх по заявкам замовника (відповідача), оплату їх
на протязі 10-ти банківських днів після підписання акта про виконання послуг та
сплату штрафу в розмірі 10 відсотків від несплаченої суми за прострочення грошового
зобов'язання. Вказаний договір схвалено кооперативом „Заря” листом від
04.03.2004р. № 154.

На виконання вказаної угоди позивач
надав відповідачу транспортні послуги на загальну суму 124983 грн., що
підтверджується товарно-транспортними накладними та двосторонніми актами про
виконання послуг, підписаними сторонами та завіреними печатками, а саме: від
19.09.2002р. № 18, 10.10.2002р. № 19, 29.10.2002р. № 20, 08.11.2002р. № 21,
06.12.2002р. № 22, 26.01.2003р. № 23, 11.02.2003р. № 24, 07.03.2003р. № 25, 31.03.2003р.
№ 26, 24.04.2003р. № 27, 19.05.2003р. № 28, 17.06.2003р. № 29, 14.07.2003р. №
30, 31.07.2003р. № 31, 24.09.2003р. № 32.

Матеріалами справи підтверджена
часткова оплата відповідачем за надані послуги в сумі 83500 грн.,
заборгованість складає 41483 грн.

Відповідно до ст.161 Цивільного кодексу
УРСР, ст.526 чинного Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.6 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з
01.01.2004р., правила цього кодексу про позовну давність застосовується до
позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше,
не сплив до набрання чинності цим кодексом.

До правовідносин сторін, пов'язаних зі
стягненням боргу, підлягає застосуванню загальна позовна давність тривалістю у
три роки, встановлена ст.72 Цивільного кодексу УРСР, ст.257 діючого Цивільного
кодексу України.

Твердження скаржника про застосування
до спірних правовідносин скороченого строку позовної давності, передбаченого
ч.4 ст.72 Цивільного кодексу УРСР, не можуть бути прийняті судом до уваги,
оскільки зазначена норма є відсилочною до ст.366 Цивільного кодексу УРСР, яка
регламентує пред'явлення позовів по перевозках, тоді як в даному випадку
правовідносини сторін випливають не безпосередньо з перевезення, а
опосередковані угодою про надання послуг, яка не є договором перевезення.

Дійсність угоди від 08.01.2002р. була
предметом судового спору у справі господарського суду Закарпатської області №
6/164, рішенням у якій встановлено, що угода від 08.01.2002р. за правовою
природою не є безпосередньо договором перевезення, а лише визначає загальні
умови відносин сторін щодо перевезень, а момент укладення конкретних угод з
перевезення за змістом даної угоди мав співпадати з моментом надання заявки та
прийняття її до виконання. Укладення зазначеної угоди не суперечило
законодавству, оскільки нормою ч.2 ст.4 Цивільного кодексу УРСР, чинного на
момент укладення угоди, передбачалось, що цивільні права і обов'язки виникають
не лише з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених
законом, але таких, які йому не суперечать. Така правова оцінка угоди від
08.01.2002р. підтримана постановою Вищого господарського суду України від
13.03.2007р. (а.с.№ 124 т.2), яка має преюдиційний характер для вирішення
даного спору відповідно до ст.35 ГПК України.

Відтак, суд першої інстанції правомірно
дійшов висновку про те, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом
стягнення на його користь заборгованості в сумі 41483 грн.

Пунктом 5 угоди передбачено, що за
несвоєчасне здійснення оплати за послуги з перевезення замовник сплачує на
користь перевізника неустойку у вигляді штрафу в розмірі 10 відсотків від
несплаченої суми. Пунктом 4 угоди сторони узгодили, що оплату за кожне виконане
перевезення замовник здійснює шляхом переказу на рахунок перевізника протягом
10 банківських днів.

Вимога позивача про стягнення неустойки
(штрафу) за несвоєчасну оплату послуг, підтверджених актами № 31 від
31.07.2003р. та № 32 від 24.09.2003р., що складає 710 грн., заявлена ним
12.01.2004р. (дата пред»явлення позову), як в межах скороченого строку позовної
давності, встановленого ч.1 ст.72 ЦК УРСР (шестимісячного), так і в межах скороченого
строку позовної давності, встановленого ст.258 ЦК України (річного), чинного з
01.01.2004р. А тому така вимога правомірно задоволена місцевим господарським
судом, на відміну від вимоги про стягнення неустойки (штрафу) за несвоєчасну
оплату послуг, підтверджених актами №№ 18-29, яка погашена шестимісячним
строком позовної давності, який сплив до 01.04.2004р., тобто до набрання
чинності діючим Цивільним кодексом України, а тому задоволенню не підлягає,

Щодо доводів скаржника про
безпідставність вимоги позивача про оплату послуг з перевезення вантажу за
актом № 32 від 24.09.2003р., оскільки перевозку здійснила інша особа -приватний
підприємець ОСОБА_2, а не позивач, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.164 Цивільного кодексу
УРСР виконання зобов'язання, що виникло з договору, може бути покладене в
цілому або в частині на третю особу, якщо вона зв'язана з однією із сторін
відповідним договором. Як вбачається з матеріалів справи між приватними
підприємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір комісії на здійснення
транспортної експедиції від 01.07.2003р., у якому приватний підприємець ОСОБА_2
виступав перевізником. Факт надання транспортної послуги по перевезенню вантажу
згідно з угодою від 08.01.2002р. Ужгород -Сарего-Ужгород за 17.09. -22.09.2003р.,
виконаною повністю в обумовлений строк, підтверджено актом № 32 про виконання
послуг від 24.09.2003р., підписаним кооперативом „Заря” і приватним підприємцем
ОСОБА_1. Актом встановлена і плата за транспортні послуги в сумі 7000 грн.
Отже, відповідачем прийнято виконання зобов'язання, здійснене третьою особою і
в силу ч.2 ст.164 ЦК УРСР він несе відповідальність за неоплату отриманої
послуги як сторона за договором.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційний господарським судом
визнаються необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під
час судового розгляду доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі і
висловлені в судовому засіданні, про неповне з»ясування судом першої інстанції
обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводами апеляційної скарги
правомірності висновків суду першої інстанції щодо задоволення позову в частині
стягнення з відповідача на користь позивача суми 42193 грн., в тому числі 41483
грн. боргу та 710 грн. штрафу. не спростовано.

Виходячи із встановленого судом
невиконання відповідачем зобов'язання за договором та приписів цивільного
законодавства України, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що
господарським судом Закарпатської області з достатньою повнотою встановлені
обставини справи, їм дана правильна юридична оцінка та вірно застосовано норми
матеріального права, тому оскаржуване рішення належить залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський
апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду
Закарпатської області від 29.05.2007р. у справі № 8/2 залишити без змін, а
апеляційну скаргу -без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий
господарський суд.

Головуючий суддя
Юрченко Я.О.

Суддя
Процик Т.С.

Суддя                                                                                          Галушко
Н.А.