ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2007 р.                                                            Справа № 33/197-07

вх. № 7073/3-33

Суддя господарського суду Савченко А.А.

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

розглянувши справу за позовом ЗАТ "Новий Стиль", м. Х-в

до  АК "Харківобленерго" м. Харків

про стягнення 3761,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача боргу  в розмірі 3761,76грн.  Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що розрахунки за електричну енергію  за договором №123к/04 на  користування електричною енергією, укладеним між АОЗТ "Топ Стиль - Україна" (ЗАТ "Новий Стиль" є правонаступником  АОЗТ "Топ Стиль - Україна") та  АК "Харківобленерго" 22 травня 2001р., здійснювались позивачем шляхом 100% попередньої оплати. Відповідачу  було перераховано  в якості попередньої оплати грошові кошти, внаслідок чого  має місце   1361,76 грн. переплати по ЕКС,  2400,00грн.  переплати по  КРЕ, які відповідач до цього часу позивачу не повернув, внаслідок чого має місце заборгованість  за договором.

Відповідач в судовому засіданні проти позову  заперечує, вважає позовні вимоги не обгрунтованими та стверджує, що позов подано з пропущенням строку позовної давності та вказує, що розпорядником (власником) спеціального рахунку "Екологічна реконструкція Зміївської ТЕС" є  Зміївська ТЕС ВАТ "Центренерго", а тому АК "Харківобленерго"  не може нести обов’язки  по поверненню суми  переплати,  так  як не є їх власником або розпорядником, а лише здійснює їх облік в частині нарахувань та оплат на користь Зміївської ТЕС, а тому просить суд в задоволенні позову відмовити  та  застосувати трирічний термін позовної давності.

В судовому засіданні   було оголошено   перерви з 19.07.2007р. до 07.08.2007р., з 07.08.2007р.  до 15.08.2007р.   та з  15.08.2007р. до  14.30 год.  20.08.2007р.  для виготовлення  повного тексту   рішення.

Суд, вислухавши  пояснення представників сторін, дослідивши  матеріали справи в їх  сукупності, встановив  наступне.

25.05.2001р.  між АТЗТ „Топ Стиль-Україна” (Споживач)  та    відповідачем  був  укладений договір № 123к/04  на  користування   електричною   енергією. У відповідності до умов  договору  відповідач прийняв на себе зобов’язання щодо постачання позивачу електричної енергії, а останній  повинен був своєчасно здійснювати   оплату за використану енергію у відповідності до умов договору. Згідно до п.4.2. договору  розрахунки за електричну енергію здійснюються  шляхом  перерахування    попередньої оплати  до початку   розрахункового періоду у розмірі 100% від договірної величини споживання електричної енергії. Остаточні   розрахунки, за п.4.4. договору,   а також інші платежі „Споживач” мав здійснювати на  підставі   отриманих платіжних документів в  5-денний строк  з дня  їх отримання або самостійно в 10 денний строк   після закінчення  розрахункового періоду.

При дослідженні  матеріалів справи встановлено, що  в результаті проведеної   реорганізації АТЗТ „Топ-Стиль-Україна” приєдналось до ЗАТ „Новий Стиль” і відповідно до ст.104 ЦК України  позивач є правонаступником    за  договором № 123К/4 від 25.05.2001р., що підтверджено передавальним актом,  затвердженим протоколом загальних зборів акціонерів АТЗТ „Топ-Стиль - Україна” № 2601/2007 від 26.01.2007р. та актом прийому –передачі  активів і  пасивів станом на 26.01.2007р.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 117-р від 22.02.1993р.  та наказом  Міністерства енергетики  України від 18.11.1998р. № 221 „Про затвердження Положення про порядок збору та використання коштів екологічної  складової тарифу  на електроенергію  для фінансування екологічних об’єктів Зміївської ТЕС”  була введена екологічна  складова тарифу на електроенергію (ЕКС), яка  входила до складу    діючого тарифу    на  електричну  енергію    та   повинна була   оплачуватись споживачами електричної енергії    на підставі  діючих договорів   у  відповідності до встановлених умов.

Постановою НКРЕ України № 1287 від 28.12.2001р. нарахування по ЕКС  з 01.01.2002р. були  відмінені.

Обґрунтовуючи вимогу про стягнення з АК „Харківобленерго” боргу в розмірі  3761,76 грн., з  яких  1361,76 грн. переплати по ЕКС  та 2400,00 грн. оплати за перетоки реактивної енергії, оплата якої за  договором не була передбачена, позивач  посилається на те, що   на  рахунку АК ”Харківобленерго”  утворилась переплата   з  цих платежів, що  підтверджується  актами   звірок  розрахунків,  внаслідок чого  ці   кошти безпідставно  отримані   відповідачем.

Згідно   до наданого  відповідачем  до матеріалів справи розрахунку    за грудень 2001р.  відповідачем було   нараховано  за  спірним договором   884,80 грн. ЕКС.  Станом на  01.12.2001р. на  рахунку позивача  рахувалась переплата з ЕКС в розмірі 436,28 грн.

При дослідженні матеріалів справи встановлено, що 12.12.2001р. та 25.12.2001р.  позивач  здійснив  оплату   за  ЕКС  з призначенням платежу”  за грудень 2001р. за  угодою  № 123к/04  від 25.05.2001р.” на   загальну суму  1900 грн., що підтверджено   платіжними   документами,  засвідчені копії  яких долучено   до матеріалів справи.  З урахуванням проведених  оплат  сума переплати  позивача по ЕКС  з  урахуванням ПДВ   на ЕКС  склала 1361,76 грн.

Крім того, 19.06.2001р.  позивачем було  перераховано  на  рахунок відповідача 2400 грн.  з призначенням платежу”   оплата за реактивну енергію за червень 2001р.  за угодою № 123к/04  від 25.05.2001р.” .За розрахунком   відповідача,  в червні 2001р.  позивачем не  було   здійснено нарахувань   з  оплати   за  реактивну  енергію за спірним  договором.

Позивачем надано до матеріалів справи  рахунок за грудень 2001р., в  якому  зазначено   відповідачем  про  наявність   переплати    за  договором   №  123к/04  від 25.05.2001р.   в  розмірі 1361,76 грн. за ЕКС та  2400 грн. з  оплати реактивної  енергії.

Відповідно до ч.6 Прикінцевих  та перехідних   положень  Цивільного кодексу України (від 16.01.2003 р.) правила Цивільного кодексу України (від 16.01.2003 р.) про позовну давність застосовуються до  позовів, строк  пред’явлення  яких,  встановлений законодавством, що   діяло  раніше, не   сплив   до набрання   чинності   цим  Кодексом.

Оскільки   грошові кошти були перераховані в червні та грудні 2001р.. і позивач, отримуючи рахунки на оплату за послідуючі періоди, був обізнаний про   наявність переплати    за  договором   №  123к/04  від 25.05.2001р.   в  розмірі 1361,76 грн. за ЕКС та  2400 грн.  з реактивної енергії,  суд вважає, що  до  правовідносин сторін  мають бути застосовані    правила ЦК України,  який набрав чинності  з    01.01.2004р.

У відповідності до ст.71 ЦК УРСР,  який   діяв на час перерахування грошових коштів,   та ст.257  ЦК України загальна позовна  давність  встановлюється тривалістю в три  роки. У відповідності до   п.1 ст.261 ЦК  України  перебіг  позовної давності починається від   дня,   коли особа  довідалася   або  могла  довідатися    про  порушення  свого права  або про  особу,  яка  його   порушила.

Згідно до п.5 ст. 261 ЦК України   за зобов’язаннями, строк виконання яких  не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг   позовної давності  починається від  дня, коли у кредитора  виникає право  пред’явити  вимогу   про виконання  зобов’язання.

Суд вважає, що  у позивача   право пред’явити  вимогу   про  повернення    надмірно   сплачених  коштів   за   договором,  виникло  з часу   їх   перерахування, оскільки  перераховуючи  2400 грн.  з  оплати за  реактивну енергію   за червень 2001р.  позивач  знав( або повинен був знати)  про те, що   будь-яких  нарахувань з реактивної енергії за договором за червень 2001р. не було здійснено.  Позивач мав змогу  направити  відповідачу  вимогу  про повернення    надмірно сплачених  коштів у  будь-який час,  починаючи  з  червня 2001р.

Стосовно  ЕКС, суд  вважає, що  в  даному випадку  у  позивача  право  пред’явити   вимогу про  повернення  1361,76 грн.   виникло з 01.01. 2002р.,   оскільки вже в січні 2002р.  позивач знав( або повинен був знати) про наявність переплати, що підтверджується рахунком  за  грудень  2001р..

У відповідності до ст.267 ЦК України сплив  позовної давності,   про застосування  якої  заявлено  стороною   у спорі, є  підставою   для    відмови  в  позові.   Відповідачем  заявлено   про   сплив  позовної давності  позивачем  стосовно   стягнення    переплати    за  договором   №  123к/04  від 25.05.2001р.   в  розмірі 1361,76 грн. за  ЕКС та  2400 грн.  реактивної  енергії.

Таким чином, враховуючи,  що  позивачем   позов  подано  до суду  23.05.2007р.,   тобто  після  закінчення   трирічного строку,   доказів  поважних причин  пропуску  строку позовної  давності суду  не  подано,  вимог про  відновлення   пропущеного строку позивачем  не заявлено, доказів на підтвердження вчинення   АК „Харківобленерго” дій, які  б свідчили  про визнання  ним свого  боргу, та відповідно,  переривання  строку позовної давності,  не  надано,  суд вважає,  що  в  задоволенні позову    необхідно  відмовити  за пропуском  строку   позовної    давності.

Посилання  позивача на переривання перебігу позовної давності щодо ЕКС  визнанням   АК „Харківобленерго”  боргу  листом № 26Е-03/20-5119 від 27.10.2004р.,суд  не приймає до уваги в якості  доказу визнання відповідачем   боргу   за договором,  оскільки за текстом цього листа підтверджено  лише наявність переплати в сумі 1134,04 грн. і обов’язок щодо їх повернення не  АК „Харківобленерго”, а   „організацією, яка їх отримала – Зміївська ТЕС.”     Крім того, цей лист підписано Директором  структурного підрозділу АК „Харківобленерго”  „Харківенергозбут”  В.А.Паріенко, а не   керівником юридичної особи – АК „Харківобленерго”. Доказів,  що цей  лист  підписано  уповноваженою   особою, позивачем  до  суду   не надано.

Акти звірок  та рахунки  також не є   доказами  визнання боргу  юридичною особою, оскільки лише  відображають бухгалтерські  операції  сторін і  фіксують  наявність    на  рахунку  переплати. Крім того,  ці акти  та рахунки  підписані  особами, посадове становище та  призвіще  яких   не зазначено.

У відповідності  до ст.34 ГПК  України обставини   справи, які відповідно до  законодавства  повинні    бути підтверджені  певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими   засобами  доказування.

Враховуючи  викладене, приймаючи  до уваги пояснення представників сторін,  суд  дійшов  висновку, що позов  не  підлягає   задоволенню.

Керуючись  ст. ст.1, 12, 32, 33, 34,36,  44, 49,  82-85 ГПК України, ст.261-267 ЦК України,  -

ВИРІШИВ:

В задоволенні   позову   відмовити.

Суддя                                                                                            Савченко А.А.

Повний текст рішення суду оголошений в судовому засіданні 20.08.2007р. по закінченні розгляду справи.