КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2007                                                                                           № 23/134

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Мартюк А.І.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Зайцева М.Г. (дов. б/н від 20.03.2007 р.)

від відповідача - Смехнов В.А. (дов. б/н від 03.01.2007 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю  "Ф.Р.Е.Ш."

на рішення Господарського суду м.Києва від 24.04.2007

у справі № 23/134

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю  "Ф.Р.Е.Ш."

до                                                   Приватного підприємства "Свічколап Трейдінг"

про                                                  стягнення 48733,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.04.2007 року у справі №23/134 в позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ф.Р.Е.Ш.", подало апеляційну скаргу до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача 46417 грн. 08 коп. та сплачене державне мито і витрати на судово-інформаціне забезпечення судового процесу відповідно до вимог чинного законодавства України, про що внести відповідні зміні до рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2007 року у справі № 23/134 або скасувати зазначене рішення Господарського суду міста Києва та прийняти нове рішення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта уточнив свої вимоги та просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2007 року у справі № 23/134 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю

Представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва – без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши всі доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, рішення суду, колегією встановлено наступне.

Між позивачем та відповідачем було досягнуто усної домовленості про виготовлення та поставку відповідачем продукції,  позивач зобов’язався прийняти та оплатити товар.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем були виставлені позивачу рахунки-фактури № ТР-00067 від 06.10.2006 р. на суму 4933,08 грн., № ТР-00069 від 09.10.2006 р. на суму 43740,00 грн., всього на суму 48673,08 грн.

Позивачем перераховано на рахунок відповідача 48733,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 877 від 06.10.2006 р. на суму 4221,66 грн.; № 880 від 09.10.2006 р. на суму 771,42 грн.; № 883 від 11.10.2006 р. на суму 43740,00 грн., що свідчить про досягнення між сторонами усної домовленості.

Згідно п.п. 1, 2 ст. 509 ЦК України  зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між сторонами існували договірні правовідносини.

Частиною 1 ст. 181 ГК України обумовлено, що допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

В позовній заяві та в апеляційній скарзі позивач зазначає, що продукція повинна була бути виготовлена та поставлена згідно рахунку-фактури № ТР-00076 від 06.10.2006 р. в термін до 17.10.2006 р. та згідно рахунку-фактури № ТР-00069 від 09.10.2006 р. в термін до 25.10.2006 р.

Оскільки відповідачем зобов’язання належним чином не виконано, поставку продукції не здійснено, позивач просить суд стягнути з відповідача 48733,08 грн. проведеної оплати за продукцію, яка не була поставлена.

В апеляційній скарзі позивач уточнив свої вимоги та зазначив, що продукція була поставлена частково, а тому просить суд стягнути з відповідача 46 417,08 грн.

Відповідно до 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

16.10.2006 р. позивачем було отримано товар на суму 2316 грн. на підставі довіреності серія ЯЛО № 103282 від 16.10.2006 р. виданої ТОВ “Ф.Р.Е.Ш.” (а.с. 46) на ім’я Рикова Ф.Ю. для отримання сумок-поясів червоного кольору (нейлон) у кількості 200 шт., що також підтверджується видатковою накладною № ТР-00159 від 16.10.2006 р. на суму 2316,00 грн.

В запереченні на апеляційну скаргу та в судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача пояснив, що позивач відмовився від отримання другої партії сумок-поясів та від парасольок-тростей, строк поставки яких сплинув 25.10.2006 р.

Ані в суді першої інстанції ані в судовому засіданні апеляційного суду позивачем не надано доказів звернення до відповідача протягом жовтня -  грудня 2006 р. з вимогою про поставку іншої частини продукції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було направлено на адресу відповідача лист № 1 від 30.01.2007 р. з вимогою повернути кошти в сумі 48973,08 грн. (а.с. 26)

Листом вих. 5 від 30.01.2007 р.  відповідач повідомив позивача (а.с. 45), що продукція, згідно рахунків-фактури № ТР-00067 від 06.10.2006 р., № ТР – 00069 від 09.10.2006 р. була своєчасно виготовлена та зберігалася на складі відповідача, однак на підставі ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 01.12.2006 р. товар, що знаходиться на збереженні в складських приміщеннях відповідача був переданий для відповідального зберігання на складських приміщеннях ТОВ “Українська страхова група”.

Відповідачем надано до матеріалів справи висновок Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 2 від 16.01.2007 р., яким було досліджено протокол огляду місця події від 01.12.2006 р. Серед іншого в висновку № 2 від 16.01.2007 р. встановлено, що на аркуші 1 протоколу огляду зазначено, що на відповідальне зберігання на складських приміщеннях ТОВ “Українська страхова група” був переданий товар, що знаходиться на збереженні в складському приміщенні відповідача, серед якого наявні парасольки в кількості 31723 шт. та набедрені сумки червоні  (55095) в кількості 426 шт.

Відповідач пояснив, що ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 04.12.2006 р. у справі № 2а-1016/2006  було прийнято до провадження  позовну заяву Державної податкової адміністрації у м. Києві до Коцюбенко С.В., Лазаренко В.І. про стягнення в рахунок державного бюджету майна отриманого без установлених законом підстав.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодекс України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивач не довів суду обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог.

З врахуванням зазначеного, апеляційний суд вважає, що місцевим судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Отже, колегія приходить до висновку, що місцевим господарським судом постановлено обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ф.Р.Е.Ш." залишити  без задоволення, а рішення  Господарського суду м. Києва від 24.04.2007р.  у справі № 23/134 - без змін.

Головуючий суддя

Судді

16.07.07 (відправлено)