ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 вересня 2007 р.

№ 24/159-б

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Хандуріна М.І., -головуючого,

Мамонтової О. М.,

Удовиченка О. С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1

на постанову

Київського апеляційного
господарського суду   від 09 липня 2007
року

у справі  господарського суду

№ 24/159-б
м. Києва

за заявою

Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1

до

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Декор-2000"

про

визнання банкрутом,

арбітражний керуючий

ОСОБА_2,

за участю представників сторін: не
з'явились;

встановив:

У березні 2007 року СПД ОСОБА_1
звернулася до господарського суду із заявою про порушення справи про
банкрутство ТОВ "Декор-2000", посилаючися на неспроможність
останнього погасити заборгованість у розмірі 499058,00 грн., визнану рішенням
господарського суду м. Києва від 07.11.2006 р. у справі № 42/506.

Ухвалою господарського суду м.
Києва від 02.03.2007 р. порушено провадження у справі, призначено дату
підготовчого засідання, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою підготовчого засідання
господарського суду м. Києва від
27.03.2007 р. (суддя Смілянець В.В.) введено процедуру розпорядження
майном. Розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого ОСОБА_2,
якого зобов'язано скласти реєстр вимог кредиторів. Заявника зобов'язано  подати до офіційного друкованого органу
оголошення про порушення справи про банкрутство ТОВ "Декор-2000".

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 09.07.2007р. (колегія суддів у складі: Коваленко В.М.
-головуючий, Вербицька О.В., Гарник Л.Л.) ухвалу господарського суду м. Києва
від 23.07.2007 р. скасовано. Провадження у справі припинено.

Постанова мотивована тим, що вимоги
СПД ОСОБА_1 не є безспірними, оскільки вони не визнані боржником та не
підтверджені виконавчими документами.

В касаційній скарзі СПД ОСОБА_1
просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду та
залишити в силі ухвалу господарського суду м. Києва. В обґрунтування
посилається на невірне застосування судом апеляційної інстанції ст. 1 Закону
України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом", оскільки безспірність вимог заявника, яка підтверджена наказом
суду,  безпідставно поставлено в
залежність від відкриття виконавчого провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи,
проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 14  Закону України “Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” конкурсні кредитори за
вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство,
протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі
оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані
подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також
документи, що їх підтверджують.

Виходячи зі змісту ст. 14 Закону
України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом”  кредитор, подаючи до
господарського суду відповідну заяву самостійно визначає розмір таких вимог,
підтверджує їх відповідними документами. До обов'язків суду при розгляді
відповідних заяв входить саме перевірка їх обґрунтованості та наявності
документів, що підтверджують відповідні вимоги.

В підготовчому засіданні суддя
оцінює подані документи, заслуховує пояснення сторін, розглядає обґрунтованість
заперечень боржника (ч. 4 ст. 11 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону
ознаками неплатоспроможності боржника є: а) грошові вимоги, які  повинні складати 300 мінімальних розмірів
заробітної плати; б) вимоги мають бути безспірними; в) такі вимоги повинні бути
не задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх
погашення строку.

Положеннями абз. 8 ст. 1 Закону
встановлено, що безспірними вимогами кредиторів являються вимоги кредиторів,
визнані боржником, інші вимоги кредиторів, підтверджені виконавчими документами
чи розрахунковими документами, за якими відповідно до законодавства
здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

Отже, за Законом факт безспірності
вимог кредитора виникає з моменту, коли грошові вимоги кредитора
підтверджуються документами, за якими відповідно до законодавства здійснюється
списання коштів з рахунків боржника, зокрема виконавчими. Таким чином, з цього
моменту грошові вимоги переходять в категорію безспірних.

При цьому, відповідно до приписів
Закону такі вимоги повинні бути не виконані
боржником протягом трьох місяців.

Враховуючи те, що списання коштів з
рахунків боржника в безспірному порядку здійснюється державною виконавчою
службою, то порушення справи про банкрутство можливе лише після відкриття
виконавчого провадження державною виконавчою службою.

Відповідно, і встановлений Законом
трьохмісячний строк починає свій відлік після пред'явлення виконавчих
документів до виконання до державної виконавчої служби та відкриття виконавчого
провадження.

Відповідної правової позиції
дотримується Верховний Суд України, зокрема в своїй постанові від 17.10.2006 р.
у справі № 3/157.

Під час розгляду справи в суді
апеляційної інстанції встановлено, що
грошові вимоги ініціюючого кредитора до боржника у розмірі 499 058,00
грн. ґрунтуються на рішенні суду від 18.12.2006 р. у справі № 42/506.

Копію наказу було надано ініціюючим
кредитором лише в суд апеляційної інстанції. В обґрунтування  неможливості його подання до суду першої
інстанції заявник посилається на те, що вказаний  наказ нею не отримувався та з відділення
поштового зв'язку був надісланий назад до суду.

Крім того судом встановлено та
підтверджено ініціюючим кредитором, що наказ від 18.12.2006 № 42/506 не
пред'являвся до виконання до державної виконавчої служби та виконавче
провадження не відкривалось.

Скасовуючи ухвалу за результатами
підготовчого засідання суду та припиняючи провадження у справі, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що ініціюючий кредитор передчасно звернувся до суду з
заявою про порушення справи про банкрутство, не представивши при цьому доказів
того, що боржник не здатен виконати зобов'язання не інакше як через відновлення
платоспроможності.

Даний висновок суду апеляційної
інстанції ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві.

Закон України "Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачає лише
встановлення факту невиконання боржником грошових зобов'язань перед кредиторами
протягом трьох місяців.

Характер виконання виконавчих
документів не впливає на строк несплати грошових зобов'язань, передбачений ст.
6 Закону.

За Законом ініціюючий кредитор
повинен довести факт неплатоспроможності боржника, тобто зупинення здійснення
боржником платежів.

Якщо боржник не сплатив борг за
виконавчими документами протягом трьох місяців, то на зміну виконавчому
провадженню приходить процедура банкрутства.

Тобто, виходячи з системного
аналізу положень Закону, процедура банкрутства випливає з виконавчого
провадження. Отже, без виконавчого провадження факт неплатоспроможності
боржника не може мати місце.

Оскільки заявником  не надано суду належних доказів, що свідчили
б  про невиконання боржником грошових
вимог в установленому порядку та які є підставою для порушення справи про банкрутство,
апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про скасування
ухвали за результатами підготовчого засідання суду та припинення провадження у
справі у зв'язку з відсутністю правових підстав для подальшого руху справи про
банкрутство.

Відповідно до вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1
залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду  від  09 липня
2007 року зі справи № 24/159-б
залишити без змін.

Головуючий
суддя
М. Хандурін

Судді
О.
Мамонтова

О. Удовиченко