ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"02" серпня 2007 р.
Справа  № 26/229-07-4947А

За позовом : Заступника прокурора м. Одеси в інтересах  держави в особі Одеського

обласного відділення Фонду  соціального захисту інвалідів

до відповідача : Колісненського  сільського  споживчого  товариства

про стягнення  5512, 57  грн.

Суддя      М.І.Никифорчук

За  участю  представників :

від прокуратури: помічник прокурора  Дондов В.К.  ;

від  позивача : пров.спец. Тернова Т.В. та Порубіна Ю.Д. за довіреністю;

від відповідача : Кожухарь Є.І. за довіреністю;

Суть спору : заступником  прокурора м. Одеси  в  інтересах  держави в особі Одеського  обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів заявлена вимога про стягнення з Колісненського  сільського  споживчого  товариства     адміністративно –господарських санкцій  за невиконання  нормативу робочих місць для працевлаштування  інвалідів  у  2006 р. в розмірі   5420 грн. та пені  за  порушення  встановлених  законодавством термінів сплати  цих санкцій в сумі 92,57 грн.

Представник  позивача  вимоги підтримує.

Представник  відповідача    вимоги не визнає, про що зазначив у  запереченнях  на позов.

Розглянувши  матеріали  справи,  вислухавши  представник сторін, суд, -

у с т а н о в и в :

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським  судам  відповідно  до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами   Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно статі 4 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", із змінами, (далі - Закон) діяльність держави щодо інвалідів виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціально-побутових і соціально-психологічних умов для задоволення їх потреб у відновленні здоров'я, матеріальному забезпеченні, посильній  трудовій та громадській діяльності.

Згідно з частиною 1 статті 19 вказаного Закону із змінами, для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків   від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо  працює від 8 до 15 чоловік - у кількості одного робочого місця".

Згідно з частиною 2 цієї ж статті із змінами, норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів визначається виключно цим Законом, якщо іншими законами встановлюються нормативи робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, які відрізняються від зазначених у цій статті, застосовуються положення цього Закону".

Згідно статті  20 цього ж Закону, установи, організації, у тому числі підприємства,   організації   громадських  організацій  інвалідів, фізичні особи, які  використовують найману   працю,   де середньооблікова   чисельність   працюючих  інвалідів  менша,  ніж установлено  нормативом,  передбаченим  статтею  19  цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів    адміністративно-господарські   санкції,   сума   яких визначається  в  розмірі  середньої  річної  заробітної  плати  на відповідному  підприємстві,  установі,  організації,  у тому числі підприємстві,   організації   громадських  організацій  інвалідів, фізичної  особи,  яка  використовує найману працю, за кожне робоче місце,  призначене  для  працевлаштування  інваліда  і  не зайняте інвалідом.  Для  підприємств,  установ,  організацій, у тому числі підприємств,   організацій   громадських   організацій  інвалідів, фізичних   осіб,   на  яких  працює  від  8  до  15  осіб,  розмір адміністративно-господарських  санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в   розмірі   половини   середньої   річної  заробітної  плати  на відповідному  підприємстві,  в установі,  Організації, у тому числі підприємстві,  організації  громадських  організацій  інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Порушення термінів    сплати    адміністративно-господарських санкцій  тягне  за  собою  нарахування  пені.  Пеня   обчислюється виходячи  з  120  відсотків  річних облікової ставки Національного банку України,  що діяла на момент сплати,  нарахованої  на  повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських     санкцій    і    пені підприємства,  установи,  організації,  у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів,  фізичні особи, які використовують найману працю,  проводять відповідно до  закону  за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Адміністративно-господарські санкції  розраховуються  та сплачуються  підприємствами,  установами,  організаціями,  у  тому числі  підприємствами,   організаціями   громадських   організацій інвалідів,  фізичними  особами,  зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в  якому  відбулося  порушення  нормативу,  встановленого частиною першою статті 19 цього  Закону.  При  цьому  до  правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій,  передбачених цим Законом,  не  застосовуються   строки,   визначені   статтею   250 Господарського кодексу України.

Згідно пункту 4 Порядку сплати підприємствами (об'єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1767 від 28 грудня 2001 р. ( далі –«Порядок сплати…») суми штрафних санкцій перераховуються підприємствами в дохід державного бюджету на рахунки органів Державного казначейства, відкриті в установах Національного банку за балансовим рахунком N 3510 або в установах   комерційних банків за балансовим рахунком N 2510. Штрафні санкції сплачуються  підприємствами самостійно не пізніше 15 квітня року, що настає за звітним.

Згідно звіту підприємства за 2006 р., складеного по формі № 10-ПІ,  Поштова-річна, затвердженої наказом Мінпраці України від 29.12.2004 р. № 338 середньооблікова чисельність працюючих  на  підприємстві у 2006 р. складала 15  осіб, ( код рядка  у звіті 1).

Відповідно до наданого розрахунку сум штрафних санкцій з 2006 звітний рік, який складений відповідно до вимог вищевказаного «Порядку  сплати …»:

1. Норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, становить 4% від середньої чисельності штатних працівників на підприємстві, та складає 1 робоче місце ( код рядка звіту 03).

2. Фактична кількість робочих місць, зайнятих інвалідами, розраховується як середньооблікова шляхом підсумку зазначеної кількості відпрацьованих інвалідами повних місяців та діленням одержаної суми на 12 місяців, та складає 1 робоче місце ( код рядка у звіті 02 ).

3. Кількість незайнятих робочих місць для працевлаштування інвалідів визначається різницею між нормативом і фактичною кількістю робочих місць, зайнятих інвалідами, та складає 1 робочих місця, ( код рядка у звіті 02)

4. Середньорічна заробітна плата штатного працівника визначається діленням сум, нарахованих із фонду оплати парці штатних працівників на середньооблікову чисельність штатних працівників, та складає  5420 грн. ( код рядка у звіті 05)

5. Сума штрафних санкцій визначається як добуток середньорічної заробітної плати на кількість робочих місць, незайнятих інвалідами, та складає  5420 грн.

Середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу визначено відповідно до п.3.3.1 –3.3.3 Інструкції зі статистики чисельності працівників, зайнятих в народному господарству, затвердженої Наказом Міністерства статистики України від            7 липня 1995 р. N 171, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7 серпня 1995 р. за             N 287/823, із змінами і доповненнями, внесеними наказом Державного комітету статистики України від 18 лютого 1999 року N 67.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1995 р. N 314, із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України N 19 від 10.01.2002 р. на виконання постанови Верховної Ради України від  14  жовтня 1994 р.  N  205  "Про введення в дію Закону України "Про  внесення  змін  до  Закону  Української  РСР  "Про   основи  соціальної  захищеності  інвалідів  в  Українській РСР"  затверджено «Положення  про  робочі  місця  інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів»( далі –Положення).

Згідно пункту 14 Положення, підприємства у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів.

Згідно пункту 5 Положення, підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості,  місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту  інвалідів  про створення  (пристосування ) робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Згідно пункту 3 Положення, робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно  відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології,    атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Пунктом 10 Положення передбачено, що працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими Радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК. При цьому  в даному пункті не сказано про обов*язок підприємства утворити спеціальну комісію по працевлаштуванню інвалідів.

Результатом працевлаштування є укладання трудового договору між працівником, тобто інвалідом, та власником або уповноваженим ним органом, відповідно до вимог ст. 21 КЗпП України. Тому безпосереднє працевлаштування здійснює власник або уповноважений ним орган підприємства ( об*єднання), установи, організації незалежно від форм власності та господарювання.

Таким чином з вказаного Положення випливає обов’язок підприємства по :

- створенню в межах доведеного нормативу за власні кошти робочих місць для працевлаштування інвалідів;

-  розробленню  заходів щодо створення робочих місць для інвалідів;

-  включенню їх до колективного договору;

-  інформування центрів зайнятості,  місцевих органів соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту  інвалідів  про створення  (пристосування ) робочих місць для працевлаштування інвалідів;

- атестуванню спеціальною    комісією підприємства     за    участю    представників    МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці,  громадських   організацій   інвалідів.

Заперечуючи  проти  позову  представник  відповідача   зазначає  наступне.

19  грудня  2005 р.  за № 331 ним було направлений лист   до Саратського центру  зайнятості  населення, у якому   повідомили останнього про створення робочого місця для інваліда  та з проханням направити інваліда для працеваштування. Щомісячно  протягом 2006 р.  відповідач  звітував по формі 3-ПН „Завіт про наявність вакансій” для інвалідів. Саратский  центр  зайнятості  інвалідів  для  працевшатування  не направляв.

З  листа  заступника  директора Саратського РЦЗ № 331 від 19.07.2007 р., який є відповідью на запит  відповідача  вбачається, що  до  відповідача Саратським  центром  зайнятості  протягом  2006 р. інваліди для  працевлаштування  не  направлялись у зв’язку з тим, що  до центра зайнятості не звертались інваліди,  які  мешкають у цій місцевості. Відповідач  у 2006 році  щомісячно  подавав до центру зайнятості  звіти форми 3-ПН та повідомив     про створення  робочого  місця  для  інваліда.

Постановою  правління Саратскої   райспоживспілки  від  29 грудня 2005 р. № 66, призначено  атестаційна комісія  робочих місць для працевлаштування інвалідів у складі               5 осіб.

На засідання  вказаної комісії  30 грудня 2007 р.  прийнята постанова, оформлена протоколом №  3, згідно якої   на Колесненськом  сільскому споживчому товариству атестовано  та створено  робоче місце прибиральниці.

Листом від 4.01.06 р. відповідач запропонував інваліду П-ї групи Бойко О.П.  працевлаштування у споживтоваристві  у якості  прибиральника, але останній  відмовився від цього у той же день  у зв’язку зі станом здоров’я,  про що свідчить відповідь Бойка О.П.  на цьому листі  від 4.01.06 р.  Вказане на думку суду  свідчить про непрацевлаштування  інваліда  по незалежним  від  відповідача  причинам.

Аналузючи приведене, суд вважає, що  відповідачем виконаний   встановлений  законом  норматив  для  працевлаштування  інвалідів. А непрацевлаштування  інваліда   на вакантну посаду, відповідно до вказаного вище положення,  сталося  по незалежним від цього  причинам. Отже  вимоги  позивача  задоволенню не підлягають.

Згідно вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Керуючись частинами 1-3 статті 160, статтями 161-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,  господарський суд, –

п о с т а н о в и в :

У позові –відмовити.

Постанова може бути оскаржена в порядку ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили у порядку ст.254  Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                М.І.Никифорчук