ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2007 р.
№ 42/138

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів :

Перепічая В.С. (головуючий),

Вовка І.В.,
Гончарука  П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві   касаційну скаргу Національного комплексу “Експоцентр України” на постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.07.2007р. у справі за позовом Національного комплексу “Експоцентр України” до Закритого акціонерного товариства “ОХОРОНА-Комплекс” про стягнення сум

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги,  суд

У С Т А Н О В И В  :

У березні 2007р. Національний комплекс “Експоцентр України” пред’явив в господарському суді позов до ЗАТ “ОХОРОНА-Комплекс” про повернення 11322,02 грн. безпідставно одержаних коштів з підстав ст.1212 ЦК України.

Рішенням господарського суду м. Києва від 10.04.2007р. (суддя Паламар П.І.) у задоволенні позову було відмовлено.

Позивач оскаржив дане рішення в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.07.2007р. (судді Коваленко В.М. –головуючий, Вербицька О.В., Гарник Л.Л.) апеляційну скаргу Національного комплексу “Експоцентр України” було задоволено частково, рішення господарського суду м. Києва від 10.04.2007р. скасовано частково, позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 4333,12 безпідставно набутих грошових коштів. В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.07.2007р. в частині незадоволення позовних вимог на суму 6988,90 грн., посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Предметом спору є стягнення 11322,02 грн. з підстав ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа,  яка набула майно  або  зберегла  його  у  себе  за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно),  зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як встановлено апеляційним судом та підтверджується матеріалами справи, 01.03.2001р. сторони уклали договір технічного обслуговування засобів охоронної сигналізації № 3-40/8/467 (далі –Договір), предметом якого було технічне обслуговування ЗАТ „Охорона-Комплекс” засобів охоронної сигналізації на об’єктах Національного комплексу „Експоцентр України”.

(а.с. 5-6)

12.12.2005р. сторонами було укладено угоду про розірвання з 20.12.2005р. Договору та відсутність будь-яких зобов’язань та претензій за цим договором одна до одної.

(а.с. 28).

Згодом, сторони склали акт звірки розрахунків за Договором, в якому погодили загальну суму заборгованості станом на 14.12.2005р. –6988,90 грн., та період її виникнення –листопад 2005 року в сумі 4333,12 грн. і грудень 2005 року  в сумі 2655,78 грн.

(а.с. 48)

Позивач здійснив на користь відповідача наступні платежі:

- згідно платіжного доручення від 11.01.2006р. № 21 –2655,78 грн. за призначенням - оплата охорони з 01.12.2005р. по 19.12.2005р.

- згідно платіжного доручення від 11.01.2006р. № 22 –4333,12 грн. за призначенням - оплата охорони за листопад 2005р.

- згідно платіжного доручення від 02.02.2006р. № 216 –4333,12 грн. за призначенням - оплата послуг охорони за грудень 2005р.

(а.с. 29-31)

Вказане сторонами не заперечувалось.

З огляду вищевикладеного, суди як першої, так і другої інстанції дійшли обґрунтованого висновку, що оскільки позивач після укладення угоди про розірвання Договору власними діями підтвердив наявність у нього боргових зобов’язань за даним Договором та за своєю ініціативою їх виконав, то відсутні підстави для застосування до спірних відносин в частині стягнення 6988,90 грн. положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Водночас апеляційним судом було встановлено, що позивач, сплативши платіжним доручення від 11.01.2006р. № 21 відповідачу 2655,78 грн. за послуги охорони за період з 01.12.2005р. по 19.12.2005р. (згідно вищезазначеного акту звірки розрахунків),  платіжним дорученням від 02.02.2006р. № 216 повторно перерахував останньому  за послуги охорони за грудень 2005р.  кошти в розмірі 4333,12 грн.

За таких обставин, суд другої інстанції, доказам по  справі в їх сукупності, у порядку виконання припису ст. 43 ГПК України, дав належне юридичне обґрунтування і прийшов до правильного висновку  про задоволення заявленого позову в частині стягнення 4333,12 безпідставно набутих відповідачем грошових коштів, скасувавши в цій частині помилково прийняте рішення господарського суду.

Ухвалена постанова судом другої інстанції відповідає матеріалам справи і вимогам матеріального та процесуального права.

Керуючись  ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 - 11112 Господарського  процесуального  кодексу  України,  Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Національного комплексу “Експоцентр України” залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.07.2007р. без змін.

Головуючий                                                                                    В.Перепічай

С у д д і

І.Вовк

П.Гончарук