СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"21"
вересня 2007 р.                                                                              Справа  № 7/192

За позовом  підприємець ОСОБА_1

до відповідача  Садове товариство "Західний"

про стягнення в сумі 30 575 грн.
00 коп.

за зустрічним позовом Садового
товариства "Західний"

до відповідача підприємець ОСОБА_1

про визнання недійсним п. 6
договору про надання послуг з підключення та постачання електричної енергії від
10.06.2002 року

Суддя
Тимошенко О.М.

Представники:

Від позивача  : представник  не з'явився

Від відповідача : представник
Давидюк А.М.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до господарського
суду з позовом про стягнення з відповідача 30575 грн. 00 коп. штрафу за
невиконання договірних зобов'язань в період з 10.05.2006 року по 02.08.2006
року включно. Вимоги обгрунтовує порушенням відповідачем умов договору від
10.06.2002 року про надання послуг з підключення та постачання електричної
енергії, а саме -безпідставне відключення належного позивачеві магазину від
електропостачання, за яке передбачена відповідальність п. 6 договору. В судових
засіданнях позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує з
мотивів невідповідності п. 6 договору від 10.06.2002 року вимогам чинного
законодавства.

02 серпня 2007 року відповідачем
подано зустрічну позовну заяву згідно якої останній просить визнати недійсним
п. 6 договору про надання послуг з підключення та постачання електричної
енергії від 10.06.2002 року укладеного між Садовим товариством “Західний” та
приватним підприємцем ОСОБА_1. Вимоги обгрунтовує тим, що зміст п. 6 договору,
а саме: “Відповідальність постачальника - ... постачальник відшкодовує
Субспоживачу вартість недовідпущеної йому електроенергії за тарифами згідно
діючого законодавства та сплачує на користь Субспоживача штраф в розмірі однієї
мінімальної заробітної плати встановленої діючим законодавством за кожний день,
в якому мало місце не поставка Субспоживачу...” вважає таким, що суперечить
Цивільному кодексу України, іншим актам законодавства, а також моральним
засадам суспільства. При цьому вказує, що встановлений договором порядок
нарахування та сплати штрафу не узгоджується із загальноприйнятими нормами
цивільного законодавства.

Відповідач за зустрічним позовом
(позивач за первісним) у викладених запереченнях вказує, що чинний на момент
укладення договору Цивільний кодекс УРСР не містив правил щодо порядку
обчислення (визначення) розмірів штрафу. Відтак вважає, що законодавець
встановив диспозитивну норму, яка дозволяла сторонам на власний розсуд
встановлювати порядок обрахунку (визначення) неустойки (штрафу), як в твердій
формі, так і у формі %, або в будь-яких інших величинах та показниках. За таких
обставин просить відмовити в задоволенні зустрічного позову.

В судовому засіданні оголошувалась
перерва з  "18" вересня 2007 р.
по "21" вересня 2007 р. для
оголошення процесуального документу. Після оголошеної перерви представник
позивача в судове засідання не з'явився.

Статті
20, 22, 91, 107 Господарського процесуального кодексу України сторонам
роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених
статтею 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання
складено відповідно до статті 811 ГПК України.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників сторін, вивчивши подані ними письмові докази,
оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному,
повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, місцевий господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

"10" червня 2002 р.
сторони уклали договір б/н про надання послуг з підключення та постачання
електричної енергії, термін дії якого встановлений  з 10.06.02 р. до 31.12.15 р.

Рішенням від 19.06.06 р. у справі №
17/100, в якій брали участь ті самі сторони, встановлено, що правовими
підставами для розміщення магазину позивача на території садового товариства
„Західний” є  договір про надання права
користування чужою земельною ділянкою для забудови магазину від 05.09.03 р., акт
приймання-передачі спорудженого магазину від 27.10.04 р., підписаний позивачем
та відповідачем, та рішення виконавчого комітету Новоукраїнської сільської Ради
НОМЕР_1 від 27.05.05 р. про надання позивачеві дозволу на відкриття торгової
точки в АДРЕСА_1.

Умови договору про надання послуг з
підключення та постачання електричної енергії від 10.06.2002 року
відповідають  ст. 4, ст.151 Цивільного
Кодексу  УРСР  та п. 1.2, п.1.10, 8.2 Правил користування
електроенергією затверджених Постановою НКРЕ № 28 від 31.07.96 р. (в редакції,
що діяла станом на дату укладення вказаного договору - 10.06.02 р.).

Пункт 1.10 вказаних Правил
передбачає, можливість основних споживачів передавати та постачати електричну
енергію субспоживачам, у зв'язку з чим основними споживачами укладається
договір з електропостачальною організацією на загальний (сумарний) обсяг
електроенергії. За цією нормою Правил взаємини споживачів та субспоживачів, у
тому числі їх взаємна відповідальність, регулюються договорами про постачання
електроенергії та про надання послуг з передачі електричної енергії, що
укладаються між ними. Договір на користування електричною енергією між
відповідачем та енергопостачальною організацією
був укладений 01.12.98 р.

Рішення господарського суду і постанова
Львівського апеляційного господарського суду у справі № 17/100 набрали законної
сили, тому факти, встановлені цими рішеннями не доводяться знову при вирішенні
спору у даній справі.

За умовами договору, укладеного
сторонами 10.06.02 р., відповідач зобов'язаний            розробити та погодити технічні умов
з підключення магазину позивача до електромережі і постачати йому
електроенергію не пізніше 01.09.02 р.;          провести
роботи по влаштуванню, опломбуванню електролічильника, по підключенню магазину
позивача до електромережі згідно із розробленими та погодженими технічними
умовами не пізніше 01.09.02 р.;
забезпечити безперебійне постачання позивачеві електроенергії до
приміщення магазину-кіоску, що розміщений по вул. Центральній поблизу
адміністративної будівлі контори садового товариства “Західне” в с.
Новоукраїнка Рівненського р-ну, - в обсягах, необхідних для освітлення
вказаного магазину та живлення електроприладів.

Крім того, за умовами договору
відповідач зобов'язаний не чинити перешкод позивачеві щодо електроспоживання та
не відключати позивача від електромережі без його погодження або без
попереднього письмового повідомлення -за 15 календарних днів у випадку,
обумовленому в п. 4 договору, тобто - якщо позивач/субспоживач не здійснить
оплату вартості спожитої електроенергії впродовж двох місяців.

Позивач згідно з п.1 договору
зобов'язаний сплачувати відповідачу плату в розмірі 34,30 грн. за проведення
вище обумовлених робіт (послуг) та протягом всього терміну дії договору -
оплачувати відповідачеві вартість використаної електричної енергії до 25 числа
наступного місяця за тарифами, встановленими діючим законодавством України та
доведеними до його відому відповідачем в письмовій формі.

Відповідач згідно з актом про
підключення приміщення магазину до електромережі, затвердженого 20.07.02 р.
головою садового товариства „Західний”,
здійснив  підключення приміщення
кіоску - магазину позивача  до
електромережі, яка йому належить. Судом при вирішенні спору у справі № 17/100
встановлено також  що позивач 19.07.02 р.
за квитанцією здійснив оплату за підключення магазину до електромережі  в розмірі 34,3 грн. і з цього часу по 2005
рік позивач належним чином проводив оплату
вартості спожитої  ним  електроенергії, яка передавалась йому
електромережами відповідача. Довідкою НОМЕР_2 від 15.04.06 р., наданою
відповідачем суду при вирішенні спору у справі № 17/100, підтверджено, що
станом на 15.04.06 р. за даними облікової картки та показників лічильника немає
заборгованості позивача по платежам за спожиту електроенергію по магазину.

Крім того, 05.09.03 р.
відповідачем  та позивачем укладено
договір  про надання права користування
чужою земельною ділянкою для забудови магазину. У відповідності до вказаного договору
відповідач надав позивачеві у довгострокове користування земельну ділянку
площею 0,02 га  (поблизу приміщення
контори) для будівництва та обслуговування
приміщення магазину (п.1.1) та зобов'язався  не вчиняти дій, які перешкоджали позивачу
користуватися електромережею, а також зобов'язався не відключати приміщення
магазину від електромережі без погодження з позивачем (п.3.4 договору).

Відповідач припинив
електропостачання і відключив магазин позивача від електромережі на підставі
виданого садовим товариством наказу НОМЕР_3 від 01.04.06 р. Відповідно до
рішення господарського суду Рівненської області та постанови Львівського
апеляційного господарського суду у справі № 17/100 дії відповідача по
відключенню 01.04.06 р. магазину позивача від електромережі визнані судом
неправомірними, такими, що суперечать нормам ст.525, ч.1 ст.651 ЦК України та
умовам п.п.1,2,4 договору і у зв'язку з цим суд задоволив позов підприємця
Вдовенка В.Т. та зобов'язав садове товариство „Західний” забезпечити підключення
належного позивачеві приміщення магазину до мережі електропостачання.

Умовами договору про надання послуг
з підключення та постачання електричної енергії /п.6/ визначена
відповідальність постачальника/відповідача за неналежне виконання або невиконання
обов'язків за договором, в т.ч. -за незабезпечення безперебійної поставки
електроенергії або відключення субспоживача (приміщення магазину) від
електромережі за винятком випадку, якщо причиною відключення є неоплата у
відповідності до п.4 договору. Зокрема, п.6 за вищезазначені порушення умов
договору сторонами погоджена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі однієї
мінімальної заробітної плати, встановленої діючим законодавством за кожний
день, в якому мало місце відключення субспоживача (приміщення магазину) від
електромережі.

З огляду на викладене, позивачем
нараховано штраф за незабезпечення безперебійної поставки електроенергії та
безпідставне відключення магазину позивача від електромережі в розмірі однієї
мінімальної заробітної плати (визначеної діючим законодавством на день вчинення
порушення) за кожну добу неналежного виконання або невиконання взятих
зобов'язань, що в період з 10.05.2006 року по 02.08.2006 року сладає 30575 грн.
00 коп. (розрахунок доданий). При цьому зазначає, що штраф за період з
01.04.2006 року по 10.05.2006 року в сумі 10150 грн. 00 коп. присуджено до
стягнення згідно рішення господарського суду Рівненської області від 24.04.2007
року у справі № 7/130.

Відповідно до ст. 4 ЦК УРСР (в
редакції на час укладання договору) цивільні права і обов'язки виникають з
угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

За умовами п. 10 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України /в редакції, чинній з 01.01.04 р./ правила Цивільного
кодексу України про відповідальність за порушення договору застосовуються в тих
випадках, коли відповідні порушення були допущені після набрання чинності цим
Кодексом, крім випадків, коли в договорах, укладених до 01.01.04 р., була
встановлена інша відповідальність за такі порушення. Аналогічну норму містить
п.5 Прикінцевих положень Господарського кодексу України щодо відповідальності
за порушення господарських зобов'язань.

За таких обставин для вирішення
даного спору необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу УРСР (в ред.
1963 р.).

Згідно ст. 179 ЦК УРСР неустойкою
(штрафом, пенею) визнається визначена законом або договором грошова сума, яку
боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного
виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення виконання.

Чинне на час укладення договору
цивільне законодавство чітко не виділяло та не зазначало видимої різниці між
поняттями штрафу та пені, в зв'язку з чим суд погоджується із твердженням
позивача за зустрічним позовом про необхідність в даному випадку звернути увагу
на теорію цивільного права.

Зокрема, в наведеному
науково-практичному коментарі Цивільного кодексу УРСР Одеської державної
юридичної академії в редакції 2000 року, зазначено: "Головна відмінність
пені і штрафу в тому, що розмір пені безперервно збільшується, а штраф - сума,
що стягується одноразово". При цьому вказується, що основою штрафу може
бути не тільки прострочення, але й будь-яке правопорушення. Його розмір
встановлюється або у вигляді процента від суми порушеного зобов'язання, або в
твердій сумі.

В даному випадку, договором від
10.06.2002 року, принцип визначення штрафу встановлено - "в розмірі однієї
мінімальної заробітної плати, встановленої діючим законодавством за кожний
день, в якому мало місце порушення". При цьому розмір мінімальної
заробітної плати не є сталою величиною і змінюється діючим законодавством, що
знаходить своє відображення і у поданому позивачем за первісним позовом
розрахунком штрафу. Зокрема, у період з 10.05.2006 року по 30.06.2006 року
розмір мінімальної заробітної плати складав 350 грн., у період з 01.07.2006
року по 02.08.2006 року - 375 грн. Окрім цього, штраф нараховується за кожний
день в якому мало місце порушення, тобто являє собою тривалу неустойку. Даний
принцип застосовується тільки для нарахування пені.

Враховуючи вищевикладене, принципи
визначення неустойки (штрафу, пені) за загальним правилом розрізнялися навіть
на момент укладення договору від 10.06.2002 року.

Відтак, суд приходить до висновку,
що п. 6 договору від 10.06.2002 року про надання послуг з підключення та
постачання електричної енергії суперечив чинному на час його укладення
законодавству і підлягає визнанню недійсним відповідно до ст.ст. 48, 60
Цивільного кодексу УРСР (в ред. 1963 р.). За умовами ст. 59 ЦК УРСР угода
визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

З урахуванням вищевикладеного
зустрічний позов підлягає задоволенню, а у первісному позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України
судові витрати за зустрічним позовом покладаються на позивача за первісним
позовом.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у
разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну
частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного
строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84
Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно зі статтею 91
Господарського процесуального кодексу України, сторона у справі, не згідна із
рішенням суду має право подати апеляційну скаргу, а прокурор - апеляційне
подання на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.
Апеляційна скарга або подання подається через місцевий господарський суд, який
розглянув справу.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст. 49, 811, 82-85 Господарського процесуального кодексу  України, суд

ВИРІШИВ:

1. В первісному позові відмовити.

2. Зустрічний позов задоволити.

Визнати недійсним пункт 6 договору
про надання послуг з підключення та постачання електричної енергії від
10.06.2002 року укладеного між Садовим товариством "Західний" та
приватним підприємцем ОСОБА_1.

3. Стягнути з приватного підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідн.код. НОМЕР_4) на користь Садового товариства
"Західний" (вул. Центральна, 1371, с. Нова Українка, Рівненський
район, Рівненська область, ), п/р 8001 в КБ
"Приватбанк" м. Рівне, МФО 333391 - 85 грн. 00 коп. витрат по сплаті
державного мита та 118 грн. 00 коп. витрат по сплаті інформаційно-технічних
послуг по забезпеченню судового процесу.

Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Суддя
Тимошенко О.М.

Повний
текст рішення суддею підписано "21" вересня 2007 р.