ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2007 р.                                                    Справа № 08/98-07 (н.р. 15/426-05)

вх. № 4315/3-08 (н.р. 9976/3-15)

Суддя господарського суду Кононова О.В.

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - Самойленко К.В., дов. № 2-33 від 12.02.2007 року  відповідача - Зубрич Д.О., дов. № 06/7 від 03.01.2007 року

розглянувши справу за позовом ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України", м. Київ

до  ВАТ по газопостачанню та газифікації "Харківміськгаз" м. Харків

про стягнення 5353283,85 грн.

та заяву ВАТ по газопостачанню та газифікації "Харківміськгаз" про перегляд рішення господарського суду по справі № 15/426-05 за нововиявленими обставинами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.02.06р. частково задоволенні позовні вимоги та стягнуто з відповідача суму основного боргу 18547,80 грн., 277961,73 грн. пені, 801392,67 грн. інфляційних витрат, 359419,39 грн. 3% річних, 1700 грн. витрат по сплаті держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В частині стягнення пені в розмірі 5022,49 відмовлено.

В частині стягнення основного боргу в сумі 3819196,04 грн. та пені в сумі 304813,85 грн. було припинено провадження у справі.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.06.06р. рішення господарського суду Харківської області від 13.02.06р. по справі №15/426-05 змінено, в стягненні 801392,67 грн. інфляційних та 359419,39 грн. 3% річних відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.02.07р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13.06.06р. та рішення господарського суду Харківської області від 13.02.06р. в частині позову про стягнення 277961,73 грн. пені, 801392,67 грн. інфляційних та 359419,39 грн. 3% річних, а також розподілу судових витрат скасовано та справу передано на новий розгляд.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.04.2007 року було призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

07.05.2007 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в який позивач просить суд залишити заяву відповідача про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Харківської області від 13.02.2006 року по справі № 15/426-05 без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 13.02.2006 року в частині стягнення основного боргу залишити без змін, та стягнути з відповідача на свою користь 2072925,47 грн., з яких 916108,47 грн. пені, 797397,61 грн. інфляційних збитків та 359419,39 грн. трьох відсотків річних з простроченої суми. Заяву було прийнято судом до розгляду та продовжено розгляд справи з її урахуванням.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги, викладені в заяві про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог, викладених позивачем в заяві про уточнення позовних вимог заперечував.

Суд, вислухавши прояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, встановив наступне.

03.01.2002 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 11-31 на транспортування природного газу та додаткові угоди № 1 від 24.12.2002 року, № 3 від 13.08.2003 року, № 4 від 03.12.2003 року, № 5 від 25.05.2004 року, які є невід’ємною частиною договору.

Господарський суд Харківської області в рішенні від 13.02.2006 року по справі № 15/426-05 дійшов висновку про наявність у відповідача залишку заборгованості перед позивачем у розмірі 18547,80 грн. та відповідного його стягнення на користь позивача. В цій частині рішення господарського суду було залишено без змін й постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.06.2006 року, й постановою Вищого господарського суду України від 28.02.2007 року. Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені  рішенням  господарського  суду  (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Отже судом встановлено, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував позивачу послуги з транспортування природного газу надані на підставі договору № 11-31 від 03.01.2002 р. в зв’язку з чим виникла заборгованість яка станом на 01.12.2005 року становила 3006858,03 грн., а після сплати відповідачем частково суми боргу в грудні 2005 р. залишок боргу становив 18547,80 грн.

Відповідно останніх уточнень, позивач просить суд стягнути з відповідача 916108,47 грн. пені.

Договором № 1-31-7/2 від 03.01.2002 року сторони передбачили забезпечення зобов’язання відповідача сплатою пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Відповідно п. 7.2. договору пеня нараховується з наступного дня після закінчення строку остаточного розрахунку за звітній місяць (п. 7.2. договору). Термін дії вказаного договору був визначений з 01.01.2002 року по 21.12.2002 року, тобто правовідносини, що виникли між сторонами, регулювалися нормами ЦК УРСР 1963 року, в тому числі й щодо забезпечення виконання зобов'язань та відповідальності за порушення зобов'язань.

01.01.2004 р. набрали чинності ЦК України та ГК України. Пунктом 4 Прикінцевих положень ГК  України передбачено, що Господарський кодекс України застосовується до господарських відносин, які виникли після набрання чинності його положеннями.

До господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями ГК України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов'язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Відповідно до п. 5 положення ГК України щодо відповідальності за порушення господарських зобов'язань застосовуються у разі, якщо ці порушення були вчинені після набрання чинності зазначеними положеннями, крім випадків, коли за порушення господарських зобов'язань була встановлена інша відповідальність договором, укладеним до зазначеного в п.1 цього розділу строку.

Положення ГК України щодо відповідальності за порушення, зазначені в абзаці першому цього пункту, вчинені до набрання чинності відповідними положеннями цього Кодексу стосовно відповідальності учасників господарських відносин, застосовуються у разі, якщо вони пом'якшують відповідальність за вказані порушення. Частиною 1 ст. 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій, видами яких, відповідно до ч. 2 ст. 217 ГК України є: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Правова природа, розмір та порядок застосування штрафних санкцій встановлено ст.ст. 230 - 234 ГК України.

Відповідно до ст. 178 ЦК УРСР 1963 року виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею), заставою і поручительством.

Згідно ст.179 ЦК УРСР 1963 року неустойкою (штрафом, пенею) визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення виконання.

Водночас, відповідно п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Таким чином, ЦК та ГК України дещо змінюють порядок обчислення строків позовної давності щодо вимог про стягнення пені та порядок її нарахування. З урахуванням вимог п. 5 Прикінцевих положень ГК України, ч. 6 ст. 232 ГК України, ст. 258 ГК України, п.7.3 договору суд приходить до висновку, що передбачена п.7.3. договору пеня повинна нараховуватися та стягуватися відповідно до приписів ГК України щодо строків припинення нарахування пені, оскільки інший порядок (в частині строків) не передбачений ні законом, ні в договорі № 11-31-7/2 від 03.01.2002 року не зроблено ніяких застережень, і з змісту договору не випливає, що нарахування пені повинно здійснюватися всупереч положенням чинного на час її стягнення законодавства (яке зазнало змін).

До матеріалів справи доданий обґрунтований розрахунок пені, який відповідає вимогам законодавства та умовам договору.

Відповідач в своїх запереченнях на позов, посилається на ст. 5 Закону України “Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово –комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію”, відповідно якої на суму реструктуризованої заборгованості не нараховується пеня житлово –комунальним підприємствам на їх заборгованість перед постачальниками енергоносіїв, інших матеріальних цінностей, що використовуються для надання послуг. Відповідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу, своїх вимог і заперечень. Проте відповідачем не надано доказів в обґрунтування правомірності застосування норм вказаного закону, а саме не зазначено та не підтверджено належними доказами на яку саме суму реструктуризована заборгованість населення перед відповідачем. Надані відповідачем реєстри абонентів ВАТ "Харківміськгаз", які уклали договори реструктуризації заборгованості, містять не підтверджену інформацію, не мають підпису уповноваженої особи та ніяким чином не засвідчені позивачем, тому суд не може прийняти їх як належні докази по справі.

За таких обставин, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 916108,47 грн. пені обґрунтованою, не спростованою відповідачем та такою, що підлягає задоволенню.

В позовній заяві з урахуванням останніх уточнень, позивач просить суд стягнути з відповідача 797397,61 грн. інфляційних збитків та 359419,39 грн. трьох відсотків річних з простроченої суми.

Відповідно до ст. 214 ЦК України, в редакції Закону № 1136-14 від 08.10.1999 року, - боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

В Прикінцевих положеннях Закону України “Про внесення змін до статті 214 Цивільного Кодексу Української РСР” від 08.10.1999 року № 1136-14 було зазначено, що цей закон не поширюється на правовідносини, що виникають з прострочення виконання грошового зобов'язання, пов'язаного з оплатою населенням комунальних послуг, тобто норма щодо обов'язкової сплати боржником на вимогу кредитора суми боргу з застосуванням індексу інфляції а також трьох процентів річних на правовідносини, що виникають з прострочення виконання грошового зобов'язання, пов'язаного з оплатою населенням комунальних послуг не діє стосовно суб'єктів господарювання, які надають такі послуги населенню і перед якими населення заборгувало по оплаті комунальних послуг, а суб'єкт господарювання, який надає комунальні послуги, в свою чергу заборгував перед підприємствами енергопостачальниками.

Предметом договору № 11-31-7/2 на транспортування природного газу від 03.01.2002 року, укладеного між сторонами, є транспортування природного газу для потреб населення. Відповідно до Договору № 11-31-7/2 від 03.01.2002 року замовник - ВАТ "Харківміськгаз" - зобов'язаний оплатити послуги по транспортуванню газу населенню. З матеріалів справи вбачається, що виконавець здійснив транспортування запланованих обсягів газу населенню. Відповідач до суду надавав пояснення про те, що ним пред'явлені позовні заяви до фізичних осіб - боржників. Також він вважає, що заборгованість за транспортування природного газу населенню виникла в зв'язку з неплатіжеспроможністю населення.

Аналізуючи обставини справи в їх сукупності та приймаючи до уваги приписи ст. 214 ЦК УРСР 1963 року, що була чинною в момент виникнення заборгованості, враховуючи те, що відповідач при здійсненні своєї діяльності вступає в правовідносини, які можна охарактеризувати як правовідносини, що виникають з прострочення виконання грошового зобов'язання, пов'язаного з оплатою  населенням комунальних послуг, суд дійшов висновку, що інфляційні втрати, а також три проценти річних з простроченої суми заборгованості в період з виникнення права на пред'явлення таких вимог і до 01.01.2004 р. - часу дії ЦК УРСР 1963 р. - стягненню з відповідача не підлягають в силу вимог закону.

Але, з 01.01.2004 року набрав чинності Цивільний Кодекс України, відповідно ст. 625 якого, боржник який прострочив виконання зобов'язання, за вимогою кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Із матеріалів справи вбачається, що обов’язок по сплаті боргу за послуги транспортування природного газу, надані відповідачеві в грудні 2003 року виник у відповідача 10.01.2004 року, тобто після набрання чинності ЦК України (01.01.2004 року). Тому суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 625 ЦК України та стягнути з відповідача 405635,99 грн. інфляційних витрат та 121407,81 грн. трьох відсотків річних нарахованих на суму простроченої грошової заборгованості за надані відповідачеві послуги  в грудні 2003 року.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно - технічне  забезпечення судового процесу покладаються на сторони, пропорційно розміру задоволених вимог. Тобто суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати по сплаті державного мита у розмірі 1527,75 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу у розмірі 106,04 грн., оскільки з його вини спір було доведено до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України; -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Харківміськгаз» (адреса: 61004, м. Харків, вул.. Жовтневої революції, 57/59, п/р 260393534 в АБ «Перший інвестиційний банк» м. Києва, МФО 300506, ) на користь Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (адреса: 01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, п/р 0001 в ОПЕРУ АКБ «Укрсоцбанк», МФО 300023, ) - 916108,47 грн. пені, 405635,99 грн. інфляційних витрат, 121407,81 грн. трьох відсотків річних, 1527,75 грн. витрат по сплаті державного мита та 106,04 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання рішенням законної чинності.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення підписаний 02.07.2007 року.

Суддя                                                                                            Кононова О.В.