ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у  відкритті провадження в  адміністративній  справі

12 жовтня 2007 р.                                                             №

Суддя господарського суду  В.Кривка

розглянувши матеріали за адміністративним позовом

Контрольно-ревізійного управління в Закарпатській області, м. Ужгород

до Управління капітального будівництва в Закарпатській облдержадміністрації,              м. Ужгород

про зобов’язання виконати вимогу № 07-05/3205 від 26.06.2007 року,

встановив:

Адміністративний позов № 07-25-12/4921 від 05.10.2007 року не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України до компетенції адміністративних судів відносяться зокрема, спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом. У п. 6 Розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що до початку діяльності окружних та апеляційних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанції відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб’єкт владних повноважень –орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб’єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України “Про державну контрольно-ревізійну службу в України” від 26.01.1993 р. № 2939-ХІІ з наступними змінами та доповненнями (далі –Закон № 2939-ХІІ) державна контрольно-ревізійна служба діє при Міністерстві фінансів України і підпорядковується Міністерству фінансів України. Згідно з ч.1 ст.15 Закону № 2939-ХІІ службові особи державної контрольно-ревізійної служби є представниками органів державної виконавчої влади. Отже, органи Державної контрольно-ревізійної служби України є суб’єктами владних повноважень.

Відповідно до вимог чинного процесуального законодавства одним із основних критеріїв, за наявності якого справа підвідомча адміністративному суду, є суб’єктний склад учасників спору. Отже, при вирішенні питання щодо прийняття адміністративного позову до розгляду перш за все адміністративному суду слід виходити, зокрема, з суб’єктного складу учасників спору, що визначені КАС України.

Акт перевірки - це службовий двосторонній документ, який підтверджує факт проведення обстеження і вивчення окремих ділянок фінансово-господарської діяльності підприємства, що відображає її результати стосовно наслідків і є носієм доказової інформації про виявлені та систематизовані за економічною однорідністю недоліки в господарюванні та порушення законів і інших нормативно-правових актів.

Таким чином акт перевірки як носій доказової інформації передує винесенню вимоги (нормативного акту індивідуальної дії), який породжує певні правові наслідки та має обов’язковий характер для суб’єктів цих відносин.

Відповідно до ч.  1 ст. 19 Конституції України правовий порядок ґрунтується на засадах,  відповідно до яких ніхто не   може   бути   примушений   робити   те,   що  не  передбачено законодавством  України.

Пунктом 7 ст. 10 Закону № 2939-ХІІ визначено право державної контрольно-ревізійної служби в Україні пред'являти  саме керівникам   та   іншим  службовим  особам підконтрольних  установ,  що  ревізуються,  вимоги  щодо  усунення виявлених   порушень   законодавства   з   питань   збереження   і використання  державної власності та фінансів. Відповідно до ч.2 ст.15 Закону 2939-ХІІ законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що ревізуються. Зазначене є об’єктивним взаємозв’язком виконання зобов’язання службовими особами об’єктів, що ревізуються, і адекватно вимог службових осіб Державної контрольно-ревізійної служби, що становить базу правовідносин, встановлених законодавством. Тому надіслання вимоги службових осіб Державної контрольно-ревізійної служби згідно з ст.15 Закону № 2939-ХІІ дає право службовим особам об’єкту, що ревізується, на звернення до суду за захистом порушеного його права й охоронюваного законом інтересу як суб’єкту правовідносин, у разі їх незгоди з пред’явленими вимогами.

В той же час, позивач звернувся до суду з позовом про зобов’язання  виконати вимогу № 07-05/3205 від 26.06.2007 року, зміст якої зводиться до забезпечення об’єктом, що ревізувався повернення коштів, які невідшкодовані підрядними організаціями, шляхом пред’явлення до них позовів. Зазначену вимогу службовими особами Управління капітального будівництва в Закарпатській облдержадміністрації оскаржено не було, отже така відповідно до вищенаведених положень підлягає обов'язковому виконанню службовими особами об'єктів, що ревізуються, як це визначено ч.2 ст.15 Закону 2939-ХІІ.

Враховуючи наведене, зазначені положення законодавства та з огляду на те, що заявлена позивачем вимога пов’язана з зобов’язанням конкретної уповноваженої службової особи реалізувати пов’язані з його посадовими обов’язками повноваження, такі вимоги і слід пред’являти до таких осіб у встановленому законом порядку.

Між тим, суд також звертає увагу заявника на те, що за даних обставин у заявленій позовній заяві ним обрано спосіб захисту інтересів держави, що не відповідає змісту прав Контрольно-ревізійного управління в Закарпатській області, визначених законодавством.

Так, відповідно до Указу Президента „Про Положення про Головне контрольно-ревізійне управління України” від 28.11.2000 року, Постанови Кабінету Міністрів № 884 від 27.06.2007 року „Про затвердження Положення про Головне контрольно-ревізійне управління України”, які кореспондуються з Законом України “Про державну контрольно-ревізійну службу в України” від 26.01.1993 р. № 2939-ХІІ,  чітко визначені права та повноваження КРУ.

При цьому, виходячи з системного аналізу положень вищезазначених нормативних актів реалізація наданого права КРУ звернення до суду в інтересах держави якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення  виявлених ревізією порушень законодавства з питань  збереження і використання активів, визначено у випадках коли наявна необхідність:  вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені  під  час проведення  ревізій  приховані,  занижені валютні та інші платежі, порушувати перед  відповідними  державними  органами  питання  про припинення  бюджетного  фінансування  і кредитування у разі,  коли отримані  підприємствами,  установами  та  організаціями  кошти і позички використовуються з порушенням законодавства, а також необхідності в судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без встановлених законом підстав та з порушенням законодавства.

В інших випадках, як і в даному випадку, слід застосовувати інші повноваження  передбачені законодавством, зокрема: порушувати перед відповідними державними органами питання про  визнання  недійсними  договорів, укладених з порушенням законодавства або накладати у випадках,  передбачених законодавчими актами, на керівників  та  інших  службових  осіб  підконтрольних  установ адміністративні стягнення чи порушувати перед керівниками відповідних   органів державної влади,  органів місцевого  самоврядування,  підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях або передачі правоохоронним  органам  матеріали  ревізій у разі встановлення порушень законодавства, що передбачають кримінальну відповідальність або містять ознаки  корупційних  діянь або  інформувати правоохоронні   органи   про   факти   інших   виявлених  порушень законодавства з одночасним інформуванням щодо невиконання законних вимог КРУ.

З огляду на викладене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

2. Позовні матеріали повернути заявнику.

Суддя                                                                                             В.Кривка