Господарський суд
Чернігівської області
Р І Ш Е Н Н Я

30 серпня 2007р.                                                                                                       справа №14/206

За позовом: Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна компанія “Украгролізинг”, вул.Мечникова,16а, м. Київ, 01601

До відповідача: Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства „Перемога”, с.Шабалинів, Коропський р-н, 16242

Про  стягнення  11431грн. 85коп.

Суддя   Книш Н.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН

Від позивача:  Таран Ю.М. радник з питань безпеки, довіреність №16/138-06 від 27.12.06р.

Від відповідача: Журба М.В. директор

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 9738,09грн. за лізинговими платежами на підставі договору №25-04-1151фл від 16.12.04р., 790,21грн. пені за період з 10.01.07р. по 08.07.07р., 657,36грн. інфляції за період лютий 2006р. –травень 2007р., серпень 2006р. –травень 2007р., 246,19грн. три проценти річних.

Відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України представник позивача в судовому засіданні надав заяву про збільшення розміру позовних вимог №14-2-1/1940 від 28.08.07р., в якій зазначив, що станом на 27.08.07р. заборгованість відповідача по сплаті лізингових платежів становить 13438,09грн., пеня – 854,82грн. за період з 28.02.07р. по 26.08.07р., 1034,81грн. інфляція за період лютий 2006р. –липень 2007р., серпень 2006р. –липень 2007р., 296,97грн. три проценти річних за період з 19.01.06р. по 26.08.07р.

Як свідчить текст заяви та доданий до неї розрахунок стягуваних сум, позивачем також заявлено до стягнення заборгованість відповідача по лізинговому платежу, який повинен був вчинений 20.07.07р., крім того, позивачем змінені періоди нарахування пені, інфляції, 3% річних та визначені суми заборгованості з врахуванням проведених відповідачем часткових оплат.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти суми боргу та її сплати, заперечував проти заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив не нараховувати суму пені, інфляцію та 3% річних, розділити витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та суму державного мита між сторонами порівну у зв’язку з тяжким фінансовим станом відповідача. Представник відповідача в судовому засіданні наполягав на розстроченні суми боргу, посилаючись на можливість провести розрахунки після збирання врожаю та реалізації зернових.

Представник відповідача в судовому засіданні надав відзив на позов №91 від 29.08.07р., в якому визнав позовні вимоги в частині стягнення боргу в сумі 9738,09грн. та просив суд не нараховувати пеню, індексацію, 3% річних і розділити відшкодування держмита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу порівну між позивачем та відповідачем у зв’язку з скрутним фінансовим становищем підприємства. Крім того відповідач просив відстрочити сплату боргу в сумі 9738,09грн. до 01.11.07р. Представник відповідача в судовому засіданні надав заяву №93 від 29.08.07р., в якій просив розстрочити сплату заборгованості згідно графіка: листопад 2007р. –2000грн., грудень 2007р. - 3000грн., січень 2008р. –3000грн., лютий 2008р. –1738,09грн., березень 2008р. –3700грн.

Представник позивача в судовому засіданні не заперечував проти відстрочки виконання рішення суду.

Розглянувши подані матеріали, вислухавши пояснення уповноважених представників сторін, дослідивши матеріали справи та подану представником позивача заяву про збільшення розміру позовних вимог і доданий до неї розрахунок стягуваних сум, з’ясувавши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку прийняти заяву про збільшення розміру позовних вимог, оскільки це не суперечить діючому законодавству та не порушує нічиї права та охоронювані законом інтереси. Окрім того, позивачем фактично збільшено розмір позовних вимог в частині стягнення боргу на суму 3700,00грн. пені на суму 64,61грн., інфляції на суму 377,45грн., 3% річних на суму 50,78грн., а всього на суму 4192,84грн.

У відповідності до п.2 ст.1 Закону України “Про фінансовий лізинг” за договором фінансового лізингу –лізингодавець зобов’язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізинговий платіж).

16.12.04р. між позивачем та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу №25-04-1151 фл (далі за текстом –договір). Згідно п.1.1 договору лізингодавець (позивач у справі) передає лізингоодержувачу (відповідачу по справі) у користування на визначений договором строк предмет лізингу, який набувається ним у власність у постачальника та визначений у додатку до договору “Кількість, ціна і вартість предмета лізингу”, за умова сплати лізингоодержувачем лізингових платежів, черговість, розмір і строки сплати яких встановлюється графіком сплати лізингових платежів.

Згідно додатку №1 до договору предметом договору лізингу є універсальний дисковий агрегат у кількості 1 штука вартістю 37000грн. (з ПДВ). На виконання умов договору фінансового лізингу №25-04-1151фл лізингоодержувач отримав відповідно до трьохстороннього акту приймання-передачі сільськогосподарської техніки №21/1 від 19.01.05р., який підписаний та скріплений печатками заводу-виготовлювача, лізингодавця та лізингоодержувача, універсальний дисковий агрегат УДА-3,1-20 у кількості 1 штука, вартістю 37000грн. (з ПДВ).

Відповідно до п.2.2. договору строк лізингу відраховується з моменту укладання акту приймання-передачі між сторонами та постачальником, що укладається у 5 автентичних примірниках і є підставою для передачі предмета лізингу.

Зобов’язання лізингоодержувача своєчасно та в повному обсязі вносити лізингові платежі передбачено п.3.5.2 договору та пунктом 2 підпункт 2 ст.11 Закону України “Про фінансовий лізинг”.

У відповідності до п.4.2 договору розмір лізингових платежів, їх склад та строк сплати встановлюється додатком до договору “Графік сплати лізингових платежів”.

Між позивачем та відповідачем складено та підписано графік сплати лізингових платежів (додаток №2 до договору №25-04-1151 фл від 16.12.04р.).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених  цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та поданого двостороннього акту звірки розрахунків, складеного, підписаного та скріпленого печатками сторін, відповідачем лізингові платежі в установлені графіком строки повністю не сплачені. Всього за період з 20.07.05р. по 20.07.07р. згідно додатку №2 до договору відповідач зобов’язаний був сплатити лізингових платежів - 21543,25грн., а фактично сплачено - 8105,16грн., таким чином заборгованість відповідача по лізинговим платежам на день розгляду справи становить 13438,09грн., а саме по строку платежу 19.01.06р. –борг у сумі 1366,84грн., по строку платежу 20.07.06р. –борг у сумі 4541,75грн., 19.01.07р. –борг у сумі 3829,50грн., по строку платежу 20.07.07р. –борг у сумі 3700,00грн., що підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачем.

Відповідно до ст.22 ч. 5 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково. Згідно з ст. 78 ч. 5 цього Кодексу у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб. Відповідач визнав борг за лізинговими платежами у сумі 13438,09грн. при цьому його дії не суперечать законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

У відповідності за ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається. Таким чином, сума боргу 13438,09грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити борг урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просить стягну з відповідача 1034,81грн. інфляції за період за період лютий 2006р. –липень 2007р., серпень 2006р. –липень 2007р., та три проценти річних у сумі 296,97грн. за період з 19.01.06р. по 26.08.07р.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок, та враховуючи, що згідно графіка платежів сторонами визначено кінцевий термін оплати платежів по періодам 19.01.20006р., 20.07.06р., 19.01.07р. та 20.07.07р., і прострочка платежів наступає з наступного дня визначеного строку розрахунків, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення інфляції в сумі 1034,66грн. за період лютий 2006р. –липень 2007р., серпень 2006р. –липень 2007р., в частині стягнення 3% річних в сумі 294,75грн. за період з 20.01.06р. по 26.08.07р. В решті позову в частині стягнення інфляції та 3% річних відмовити у зв’язку з необґрунтованістю нарахування.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями у розумінні ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Відповідно до п.7.1. договору за порушення строків сплати лізингових платежів лізингоодержувач за кожний день прострочення від несплаченої суми сплачує лізингодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Позивач з врахуванням поданої заяви про збільшення розміру позовних вимог просить стягнути з відповідача 854,82грн. пені, в тому числі за прострочку платежу у сумі 9738,09грн. за період з 28.02.07р. по 26.08.07р. пеню у сумі 793,19грн., за прострочку платежу у сумі 3700грн. за період з 20.07.07р. по 26.08.07р. пеню у сумі 61,63грн.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

З огляду на те, що прострочка виконання відповідачем зобов’язання по оплаті лізингових платежів виникла з 20.02.06р., з 21.07.06р., з 20.01.07.р. та з 21.07.07р., та дослідивши поданий позивачем розрахунок пені суд доходить висновку, що нарахування пені припиняється через шість місяців, коли зобов’язання мало бути виконано. За таких обставин, з відповідача на корить позивача підлягає стягненню пеня у сумі 322,83грн. за період з 20.01.07р. по 20.07.07р. розрахована від простроченої суми лізингових платежів 3829,50грн. та пеня у сумі 61,63грн. за період з 21.07.07р. по 26.08.07р. розрахована від простроченої суми лізингових платежів 3700,00грн., а всього 384,46грн. В решті стягнення пені позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв’язку з безпідставністю проведеного нарахування.

Суд при прийнятті рішення враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

У відповідності до п.3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання.

Враховуючи обставини справи, фінансовий стан підприємств, та те, що відповідач є сільськогосподарським підприємством , у відповідності до ст. 233 Господарського кодексу України суд вважає за можливе зменшити розмір нарахування пені до 100грн.

Клопотання відповідача про не нарахування інфляційних та трьох процентів річних судом не задовольняється, оскільки нарахування цих сум передбачено ст.625 Цивільного кодексу України, згідно приписів діючого законодавства вони не відносяться до штрафних санкцій, і право зменшення нарахованих сум інфляції та трьох процентів річних не надано господарському суду ні нормами Господарського процесуального кодексу України ні Цивільного кодексу України.

Оскільки, відповідач в порушення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов’язання по сплаті лізингових платежів не виконав в повному обсязі, вимоги в частині суми боргу визнав, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в частині стягнення боргу в сумі 13438,09грн., в частині стягнення інфляції в сумі 1034,66грн., в частині стягнення 3% річних на суму 294,75грн., в частині стягнення пені в сумі 100,00грн. В решті позову відмовити.

Враховуючи, що спір виник з вини відповідача у зв’язку з несвоєчасним виконанням договірних зобов’язань та відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача державне мито в сумі 150,90грн. та 113,96грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу пропорційно задоволеним вимогам. Клопотання відповідача про розподіл судових витрат порівну між позивачем та відповідачем судом не задовольняється, оскільки відсутні підстави такого розподілення у розумінні вимог передбачених ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні представник відповідача наполягав на розстроченні сплати заборгованості згідно наведеного графіку, а представник позивача не заперечував проти клопотання про відстрочення сплати боргу, враховуючи заяву відповідача про розстрочення сплати боргу і його пояснення, приймаючи до уваги матеріальне становище відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити заяву відповідача розстрочити виконання рішення суду в частині сплати заборгованості згідно наведеного відповідачем графіку: листопад 2007р. –2000,00грн., грудень 2007р. - 3000,00грн., січень 2008р. –3000,00грн., лютий 2008р. –1738,09грн., березень 2008р. –3700,00грн.

Керуючись ст.525, 526, 546, 549, 625, 806 Цивільного кодексу України, ст.193, 292 Господарського кодексу України, ст.ст. 22, 33, 34, 49, ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Прийняти збільшення позивачем розміру позовних вимог в частині стягнення боргу на суму 3700,00грн., пені на суму 64,61грн., інфляції на суму 377,45грн., 3% річних на суму 50,78грн.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства „Перемога” (с.Шабалинів, Коропський р-н, р/р 260068478 в ЧОД АППБ „Райффайзен банк Аваль” м.Чернігів МФО 353348, код 30812727) на користь Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна компанія “Украгролізинг” (вул.Мечникова,16а, м. Київ, р/р 3659 в АКБ „ТРАНСБАНК” МФО 300089 код 30401456) 13438грн.09коп. боргу.

4. Стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства „Перемога” (с.Шабалинів, Коропський р-н, р/р 260068478 в ЧОД АППБ „Райффайзен банк Аваль” м.Чернігів МФО 353348, код 30812727) на користь Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна компанія “Украгролізинг” (вул.Мечникова,16а, м. Київ, р/р 3659 в АКБ „ТРАНСБАНК” МФО 300089 код 30401456) 100грн.00коп. пені, 1034грн.66коп. інфляції, 294грн.75коп. три проценти річних, 150грн.90коп. державного мита та 113грн.96коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. В решті позову відмовити.

6. Розстрочити виконання рішення суду щодо стягнення з відповідача основного боргу 13438,09грн. зі сплатою боргу згідно графіку: листопад 2007р. –2000,00грн., грудень 2007р. -3000,00грн., січень 2008р. –3000,00грн., лютий 2008р. –1738,09грн., березень 2008р. –3700,00грн.

7. Після набранням рішенням законної сили видати накази зі строком пред’явлення до виконання з 01.11.2007р. по 01.11.2010р. на стягнення 2000грн.00коп. боргу, з 01.12.2007р. по 01.12.2010р. на стягнення 3000грн.00коп. боргу, з 01.01.2008р. по 01.01.2011р. на стягнення 3000грн.00коп. боргу, з 01.02.2008р. по 01.02.2011р. на стягнення 1738грн.09коп. боргу, з 01.03.2008р. по 01.03.2011р. на стягнення 3700грн.00коп. боргу.

Суддя                                                                                                           Н.Ю.Книш

Рішення підписано 03.09.07р.

Суддя                                                                                                           Н.Ю.Книш