ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

07.09.07                                                      м. Київ                                     32/354-А

За позовом
Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта”

До
Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків

Про

визнання недійсними податкових повідомлень- рішень

Суддя Хрипун О.О.

Секретар судового засідання Ковальчук О.В.

Представники:

від позивача
Панченко С.О. –пров.ю/к, Дубчак С.Є. –пров.ю/к

від відповідача

Воронова О.Ю. –гол.держ.под.інсп.,
Білоноженко М.А. –гол.держ.под.інсп.,
Сунцова Ю.В. –гол.держ.под.інсп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Відкрите акціонерне товариство “Укрнафта” (надалі - ВАТ “Укрнафта”, позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків (надалі  - СДПІ у м. Києві по роботі з великими платниками податків, відповідач) від 27.02.2007 №/0, від 16.05.2007 №/1, якими позивачу визначено податкове зобов’язання з податку на прибуток.

Заявою від 25.06.2007 №юр-888 позивач зменшив позовні вимоги та просить визнати недійсними податкові повідомлення-рішення відповідача від 27.02.2007 №/0 та від 16.05.2007 №/1 в частині донарахування 91798 грн. основного платежу та застосування штрафних санкцій в розмірі 45900 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з ст. 14 Закону України “Про оренду землі”, п.5 Типового договору оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року № 220, в договорі оренди земельної ділянки обов’язково має бути зазначено суму нормативної грошової оцінки землі, а витрати на оплату вартості проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок можуть бути віднесені до складу валових витрат.

Позивач вважає, що на підставі ст.2, 13 Закону України “Про плату за землю”, ст.125, 126 Земельного кодексу України ним правомірно включено до валових витрат плату за користування земельною ділянкою за весь час її фактичного використання до моменту внесення змін до державного акту на право постійного користування землею та до Державного земельного кадастру.

Позивач також зазначає, що коригування валових витрат у випадку закінчення строку позовної давності щодо кредиторської заборгованості по зобов’язанням ВАТ “Укрнафта” за договорами, які передбачають здійснення розрахунків, не встановлено нормами Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” та іншими законами України.

Крім того, позивач вважає, що правильно включив до валових витрат на підставі пп.5.1 та 5.2. Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” витрати на оплату послуг з надання охорони начальника нафтогазовидобувного управління “Чернігівнафтогаз” ВАТ “Укрнафта” по договору від 29.06.2004 № 35 /327/491/491а-Р.

Відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що включення до валових витрат вартості робіт по нормативній оцінці земельної ділянки і виготовлення планово-картографічних матеріалів на земельну ділянку суперечить п.5.1 ст. 5 Закону України від “Про оподаткування прибутку підприємств”, тому вартість таких робіт не може бути віднесена на валові витрати підприємства.

Відповідач також заперечує правомірність включення позивачем до складу валових витрат плати за користування землею, яку здійснювало ВАТ “Укрнафта” після прийняття рішення Бориславською міською радою Львівської області від 12.01.2005 №486 про припинення права постійного користування частиною земельної ділянки.

Крім того, відповідач заперечує позовні вимоги з тих підстав, що відповідно до п.1.25 ст. 1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” безнадійною є заборгованість по зобов’язаннях, за якою минув строк позовної давності. Відповідач вважає, що сума неоплаченої безнадійної заборгованості позивача за отримані товари (роботи, послуги) згідно з п.п.1.22.1 п.1.22 ст. 1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” є безповоротною фінансовою допомогою, тому підлягає виключенню з валових витрат ВАТ “Укрнафта”.

Також відповідач вказує на порушення позивачем п.п.5.3.1. п.5.3. ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” внаслідок включення до скалду валових витрат сум коштів, сплачених на потреби, не пов’язані з веденням господарської діяльності, а саме на фінансування особистих потреб фізичної особи –керівника нафтогазовидобувного управління “Чернігівнафтогаз” ВАТ “Укрнафта”.

З таких підстав донарахування позивачу податкових зобов’язань з податку на прибуток спірними податковими повідомленнями-рішеннями відповідач вважає таким, що відповідає законодавству.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

СДПІ у м. Києві по роботі з великими платниками податків проведено планову документальну виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ВАТ “Укрнафта” за період з 01.10.2004 р. по 30.09.2006 р., за результатами якої складено акт перевірки №230/41-20/00135390 від 16.02.2007.

На підставі зазначеного акта, 27.02.2007 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №/0, яким згідно  п.п. “б” п.п.4.2.2. п.4.2. ст.4, п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України “Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, п.п. 4.1.1, п.п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, п.п. 5.2.1, п.п. 5.2.5 п. 5.2, п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на прибуток у розмірі 147 003,00 грн., в тому числі 98 002,00 грн. –основний платіж, 49 001,00  грн.  - штрафні санкції.

За результатами адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення від 27.02.2007 №/0 залишене без змін, що підтверджується наявним в справі рішенням відповідача про результати розгляду первинної скарги від 11.05.2007 №6005/10/25-019. У зв’язку з цим, відповідачем на адресу позивача було надіслано податкове повідомлення-рішення від 16.05.2007 №/1, яке за змістом та розміром здійснених донарахувань повністю співпадає з податковим повідомленням-рішенням відповідача від 27.02.2007 №/0.

Висновки акта перевірки співпадають з доводами відповідача, наведеними в запереченнях проти позову, і зводяться до неправомірного включення позивачем до складу валових витрат вартості робіт по нормативній оцінці земельної ділянки і виготовлення планово - картографічних матеріалів, кредиторської заборгованості, щодо якої минув строк позовної давності, а також  плати за користування землею.

Однак, з доводами відповідача суд не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої ст.123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок.

Згідно з частиною другою ст.123 Земельного кодексу України умови і строки розроблення проектів відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Форма типового договору, нормативи та строки розробки проектів відведення земельних ділянок визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2004 №266 затверджено типовий договір про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Статтею 15 Закону України “Про оренду землі” від 06.10.1998 №161-XIV встановлений перелік істотних вимог договору оренди землі та документів, які є невід’ємною частиною договору оренди. Такими документами є, зокрема, проект відведення земельної ділянки, план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду, кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів.

Судом встановлено, що ВАТ “Укрнафта” був укладений договір від 26.08.2004 №7/763/2004-3/171 щодо виконання ТОВ “Десна-Експерт” робіт по нормативній грошовій оцінці земельних ділянок та виготовлення планово-картографічних матеріалів на ці земельні ділянки.

У відповідності до п. 5.1 ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” від 28.12.1994 №334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

На стор. 53 акта перевірки відповідачем вказується, що зазначені ділянки орендовані позивачем, тобто використовуються ним у господарській діяльності.

Згідно п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Оскільки для оренди земельної ділянки ст.ст.123, 124 Земельного кодексу України, ст. 15 Закону України “Про оренду землі” передбачено виконання проектних робіт з розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що призначена для використання в господарській діяльності, судом визнається, що витрати позивача, пов’язані з отриманням результатів таких робіт, правомірно включені до складу валових витрат ВАТ “Укрнафта” відповідно до п.п. 5.2.1. п.5.2. ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Щодо включення позивачем до валових витрат по сплаті земельного податку суд зазначає наступне.

на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 19.12.1994 Серії ЛВ№009 Бориславською центральною базою виробничого обслуговування ВАТ "Укрнафта" здійснювалось користування земельною ділянкою загальною площею 25300,00 кв.м. за адресою: м. Борислав, вул. Гірна, та сплачувався земельний податок.

Рішенням Бориславської міської ради Львівської області від 12.01.2005 №486 було припинено право постійного користування частиною земельної ділянки та повернуто ділянку до міськземфонду.

Відповідно до запису від 01.02.2006 року в плані зовнішніх меж землекористування в графі „дата, номер і зміст документа, на підставі якого внесено зміну” зазначено „вилучено земельну ділянку згідно рішення хх сесії міської ради іv демократичного скликання від 12.01.2005 р. №486”.

Відповідно до ст. 2 Закону України “Про плату за землю” від 03.07.1992 №2535-ХІІ  використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом.

Власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, крім орендарів та інвесторів - учасників угоди про розподіл продукції, сплачують земельний податок. Згідно ст. 5 Закону України “Про плату за землю” об'єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди. Суб'єктом плати за землю (платником) є власник земельної ділянки, земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендар.

Згідно з ст. 13 Закону України “Про плату за землю” підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Таким чином, до моменту внесення змін у державний земельний кадастр щодо користувача земельної ділянки площею 25300 кв.м. по вул. Гірній –Бориславської центральної бази виробничого обслуговування ВАТ "Укрнафта", цей структурний підрозділ відповідно до ст.ст. 2, 5, 13 Закону України “Про плату за землю” був зобов’язаний вносити до бюджету земельний податок.

Нормами п.п.5.2.5 п. 5.2 ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” передбачено, що суми внесених (нарахованих) податків, зборів (обов'язкових платежів), установлених Законом України “Про систему оподаткування” (крім тих, що прямо не визначені у переліку податків, зборів (обов'язкових платежів), визначених зазначеним Законом), включаючи акцизний збір та рентні платежі, а також збір у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, за винятком податків, зборів (обов'язкових платежів), передбачених підпунктами 5.3.3 (сплату податку на прибуток підприємств, податку на нерухомість, а також податків, установлених пунктами 7.8, 10.2 і статтею 13 цього Закону; сплату податку на додану вартість, включеного до ціни товарів (робіт, послуг), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання, сплату податків на доходи фізичних осіб, які відраховуються за рахунок сум виплат таких доходів згідно із законом України про оподаткування доходів фізичних осіб), 5.3.4 (сплату вартості торгових патентів), та пені, штрафів, неустойок, передбачених підпунктом 5.3.5 (сплату штрафів та/або неустойки чи пені за рішенням сторін договору або за рішенням відповідних державних органів, суду).

При цьому відповідачем не надано доказів, що зазначена земельна ділянка не використовувалась ВАТ “Укрнафта” у господарській діяльності, тому суд приходить до висновку, що включення до валових витрат сплаченого земельного податку є правомірним і повністю відповідає вимогам п.п.5.2.5 п. 5.2 ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Суд відхиляє доводи відповідача про завищення позивачем валових витрат, пов’язаних з податковими нарахуваннями з кредиторської заборгованості ВАТ “Укрнафта”, щодо якої минув строк позовної давності, з наступних причин.

Відповідно до п.5.2 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв’язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці з урахуванням обмежень, установлений пунктами 5.3-5.8.

Згідно з п.11.2 ст.11 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше, або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на сплату товарів (робіт, послуг), або дата оприбуткування платником податку товарів.

Відповідно до п.1.22 п.1.25, пп.4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” в разі закінчення строку позовної давності вартість несплачених товарів (робіт, послуг) підлягає включенню до складу валових доходів платника податків.

Відповідач не заперечує проти виконання позивачем вимог п.1.22 п.1.25, пп.4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” та включення до складу валових доходів ВАТ “Укрнафта” вартості несплачених товарів (робіт, послуг) за договорами між позивачем та господарюючими суб’єктами, щодо якої сплила позовна давність.

Відповідно до глави 48 Цивільного кодексу України виконання зобов’язання не поставлено в залежність від закінчення терміну позовної давності.

Згідно з ч.2 ст.267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Таким чином, коригування валових витрат після закінчення терміну позовної давності не передбачено законодавством, зокрема положеннями Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, тому здійснені відповідачем нарахування податку на прибуток з цих підстав є неправомірними.

Суд погоджується з доводами позивача щодо правомірності включення до валових витрат вартості послуг по договору від 10.03.2004 № 6/8-р/110/3/11р/У, укладеному між ВАТ “Укрнафта” та відділом Державної служби охорони УМВС України з надання охорони начальнику НГДУ “Чернігівнафтогаз” ВАТ “Укрнафта”, оскільки трудовим договором №73-К від 01.04.2004 та додатковою угодою до нього від 01.04.2004 №1 ВАТ “Укрнафта” зобов’язалося у зв’язку з виконанням трудових функцій забезпечити охороною начальника НГВУ “Чернігівнафтогаз” ВАТ “Укрнафта” Франчука Олега Геннадійовича.

Відповідно пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених протягом звітного періоду у зв’язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва.

Не підлягають включенню до складу валових витрат потреби, не пов'язані з веденням господарської діяльності, зокрема, і фінансування особистих потреб фізичних осіб за винятком виплат, передбачених пунктами 5.6 і 5.7 цієї статті, та в інших випадках, передбачених нормами цього Закону (п.п. 5.3.1 п.5.3 ст.5).

Суд вважає, що забезпечення сталого функціонування підприємства шляхом створення належного рівня умов праці співробітникам підприємства, в тому числі і передбаченої відповідною угодою сторін охорони таких співробітників, не може розглядатися як фінансування особистих потреб фізичних осіб, а тому включення до валових витрат послуг з охорони співробітників підприємства є правомірним.

З огляду на викладене, донарахування позивачу податкових зобовязань з податку на прибуток в розмірі 91798,00 грн. здійснено відповідачем безпідставно.

Пунктом 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” передбачено, що штрафні санкції накладаються на платника податків у розмірах, визначених цією статтею, за порушення податкового  законодавства.

Оскільки суд визнав відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача за вищезазначеними епізодами, то, відповідно, відсутні і підстави для застосування до позивача відповідних штрафних санкцій у сумі 45900 грн., визначених спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

Решта висновків акта перевірки щодо нарахування позивачу податку на прибуток, позивачем по суті не заперечується, донараховані суми податку в розмірі 24805 грн. (6204 грн. основного платежу та 3101 грн. штрафних санкцій) внесені до бюджету.

Згідно п. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в  адміністративних справах  про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта  владних повноважень  обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій  чи бездіяльності покладається на відповідача,  якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб’єкт владних повноважень не довів правомірності виданих ним рішень в частині нарахування 91798 грн. податку на прибуток та застосування 45900 грн. штрафних санкцій по податку на прибуток з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

У зв’язку з задоволенням позову відповідно до вимог ч. 1 ст.  94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у розмірі 1,70 грн. судового збору підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України.

Керуючись  ст. ст.  71, 94, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Господарський суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків від 27.02.2007 року № /0 в частині визначення податкових зобовязань по податку на прибуток в розмірі 91798,00 грн. за основним платежем та 45900,00 грн. за штрафними санкціями.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків від 16.05.2007  № /1 в частині визначення податкових зобовязань по податку на прибуток в розмірі 91798,00 грн. за основним платежем та 45900,00 грн. за штрафними санкціями.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” (04053, пров. Несторівський, 3-5, м. Київ, рахунок №0613 в філії КГРУ ЗАТ КБ “ПриватБанк”, МФО 321842, ідентифікаційний код 00135390) 3,40 грн. судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

Суддя
О.О.Хрипун