ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.09.07 р.                                                                               Справа № 11/201

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Л.Ф.Чернота

при секретарі судового засідання Острополець В.С.

За участю представників:

від позивача: Ніколаєв О.С. – за довіреністю

від відповідача: Сукач Т.В.  – за довіреністю

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Державного підприємства “Донецька залізниця” м.Донецьк

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча” м.Маріуполь

про стягнення 1372,80грн.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Державне підприємство “Донецька залізниця” м.Донецьк, звернувся до господарського суду з вимогою стягнути з відповідача, Відкритого акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча” м.Маріуполь, штраф за невиконання плану перевезення вантажу в сумі 1372,80грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на облікові картки виконання плану перевезень № 764 за січень 2007р. та № 12/582 за січень 2007р., претензії, копію відповіді на претензію, телеграму, план, пояснення до облікової картки, розрахунки суми штрафу та інше.

Відповідач надав відзив за № 94/381 від 27.07.07р. та заперечує проти позовних вимог, посилаючись на вимоги ст.ст.4, 106 Статуту залізниць України, ч.2 ст.10 Цивільного кодексу України. Також відповідач вважає, що позивач, перекручуючи зміст ст.106 Статуту, намагається стягнути з відповідача штраф за невиконання плану перевезень по залізницях, які передають вантаж за кордон, що ані Статутом залізниць України, ані іншими нормативно-правовими актами не передбачено.

Представників сторін було ознайомлено з правами та обов’язками у відповідності із ст.22 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Справа слуханням була відкладена, згідно ст.ст.69, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив, що між сторонами укладено договір № 84/2462 від 25.03.2004р. про організацію перевезень вантажів, за умов якого Залізниця зобов’язалась приймати до перевезення вантажів відповідача, для чого подавати під навантаження вагони (контрейнери) згідно із затвердженими  планами та  заявками,  а  також  надавати додаткові  послуги,  які  пов’язані  з  перевезенням  вантажу,  а  відповідач,  в  свою  чергу,  зобов’язався у  встановлені  строки пред’являти Залізниці місячні плани перевезень, заявки на подачу вагонів та здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним або прибувають на його  адресу.

Із матеріалів справи вбачається, що у січні 2007р. сторони узгодили основний план за № 764 на перевезення експортного вантажу 19098 тон метала в 453 вагонах.

Загальний план вантажоперевезення за результатами місяця відповідачем був виконаний на 9331 тон, за що йому по загальному плану позивачем нарахований штраф.

Недовантаження по дорогам призначення у третій декаді, на думку позивача, склав 61 вагон при виконання загального плану завантаження у третій декаді, за що позивачем був нарахований штраф у розмірі 1268,80грн.

За другим планом № 12/582 за січень 2007р. відповідач планував перевезення 23100 тон в 339 вагонах, при цьому не виконав загальний план завантаження в 1, 2 декадах, всього на 111 вагонах (35 + 76). За невиконання загального плану завантаження позивачем був нарахований штраф у розмірі 7473 грн.

Враховуючи недовантаження у другій декаді по загальному плану в 76 вагонах, позивач нарахував штраф за 5 вагонів по дорогам призначення в сумі 104грн.

Позивач стверджує, що за двома обліковими картками загальна сума нарахованого штрафу складає 1372,80грн., яку він намагається стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча”.

На думку позивача, у даному випадку спірні відносини підпадають під вимоги                ст.106 Статуту залізниць України.

Суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню                 з наступних підстав: згідно ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського  кодексу України – договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов’язків.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Стаття 193 Господарського  кодексу  України  та ст. 526  Цивільного  кодексу  України,  яка  містить  аналогічні   положення,  зазначає,  що  зобов’язання повинні виконуватися  належним  чином  відповідно до  закону,  інших  правових  актів,  договору,  а  за  відсутності  конкретних  вимог щодо виконання  зобов’язання – відповідно  до  вимог, що у  певних  умовах  звичайно  ставляться. Крім  того, одностороння  відмова від  виконання  зобов’язань,  крім  випадків,  передбачених  законом не  допускається, згідно до  ст. 525 Цивільного  кодексу  України.

Загальні  умови перевезення  визначаються  Цивільним  кодексом  України,  іншими  законами,  транспортними  кодексами (статутами), іншими  нормативно-правовими  актами   та  правилами, що видаються до  них.

Статут  залізниць  України,  який  затверджений постановою Кабінету  Міністрів  України  від 06.04.98 № 457 (далі  Статут),   визначає  обов’язки,  права  і  відповідальність  залізниць,  а  також підприємств,  організацій,  установ  і  громадян,  які  користуються залізничним транспортом. У даному  випадку,  міжнародні  перевезення  вантажу  здійснюються  відповідно до  правил  міжнародних  договорів,  які  відповідно ст. 9 Конституції України та ст. 10   Цивільного  кодексу  України  є  частиною  національного  законодавства України.

Одним із таких багатосторонніх  договорів є  Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951р.,  ратифікованої Україною 05.06.1992р.

Згідно п.3.1 Правил - планування перевезень експортних, імпортних та транзитних вантажів здійснюється залізницями відправлення у порядку, викладеному у пункті 2 цих Правил. Пунктом 2.1 вказаних Правил визначено, що місячне планування перевезень вантажів у межах України, на експорт у треті країни та країни СНД, у Латвійську Республіку, Литовську Республіку та Естонську Республіку (далі - країни Балтії) здійснюється на підставі замовлень відправників у порядку, встановленому цими Правилами.

Якщо є обставина, яка згідно із статтею 107 Статуту залізниць України звільняє відправника від сплати штрафу за невиконання плану перевезень, вина відправника за недовантаження зменшується на кількість не завантажених у зв'язку з цим вагонів (тонн), контейнерів (пп.. 6.5.3).

Згідно п.1 “Тимчасового Положення про місячне планування та організацію перевезень експортних, імпортних і транзитних вантажів залізничним, морським та річковим транспортом”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 травня 1993 р. №357, для перевезення експортних вантажів залізничними або залізнично-водними шляхами сполучення вантажовласники не пізніш як за 20 днів до початку планового місяця подають залізницям відправлення розгорнуті заявки на перевезення експортних вантажів, у яких зазначаються вид та кількість вантажу в тоннах і вагонах, прикордонні залізничні станції, морські та річкові порти, через які прямуватимуть ці вантажі, країна призначення та вантажоодержувач (покупець).

У спірних правовідносинах відповідач здійснив замовлення позивачу на виділення вагонів для здійснення перевезення експортних вантажів залізничними шляхами, і ці замовлення були внесені в плани. Направлення таких замовлень та планування перевезень, як вбачається із вказаних нормативних актів, направлене на упорядкування використання ресурсів залізниці щодо належного обслуговування суб’єктів господарювання у сфері перевезення.

Із встановлених судом обставин вбачається, що перевезення експортних вантажів залізничними шляхами сполучення здійснювалось на підставі замовлень відповідача у порядку, встановленому Правилами.

Згідно пп. 2.2 Правил та додатків 1 і 2, відправник надає залізниці відправлення місячне замовлення на перевезення вантажів у якому, зокрема, зазначається найменування родів та кількість вагонів, такі ж відомості вказуються і в плані перевезень. Відповідно до пп.2.5 Правил разом з проектом місячного плану на перевезення вантажів відправники за наявності достатньої кількості вантажу надають управлінням залізниць відправлення плани перевезень вантажів маршрутами за встановленою формою (додаток 4). Календарні плани перевезень вантажів маршрутами можуть коригуватися залізницею за заявою відправника, наданою за дві доби до початку декади. Цим підпунктом також визначено, що плани перевезення маршрутами у цілому для залізниці і за родами вантажів затверджуються начальником залізниці з повідомленням начальників дирекцій залізничних перевезень, які в свою чергу доводять ці плани до відома станцій, а станції - до відома відправників. Підпунктом 2.6 Правил визначено, що за два дні (не враховуючи дня подання) до початку декади відправник подає начальнику станції декадну заявку (додаток 5) в електронному вигляді з розподілом подачі вагонів на кожний день.

Відтак на підставі договору залізниця має надати замовлену та заплановану кількість вагонів певного роду. При цьому за невиконання умов договору, а саме плану перевезень, передбачена відповідальність.

Згідно ч.4 ст.106 Статуту залізниць України за невиконання плану перевезень по залізницях призначення вантажовідправник сплачує штраф за вагон (контейнер) у розмірі однієї добової ставки за користування вагоном (контейнером). При цьому Статут визначає, що Правила – це нормативний акт, що конкретизує передбачені цим Статутом положення, які регламентують участь та обов’язки сторін у процесі перевезення вантажів, а не доповнює чи уточнює їх. Суд зазначає, що Статут та Правила не містять визначення такого поняття як залізниця призначення.

Норми Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення не дають підстав вважати, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватись вищевказані нормативні акти, які не суперечать цій Угоді. Крім того, згідно ст.3 § 1 Угоди кожна сторона учасниця угоди зобов’язана здійснювати перевезення всіх вантажів, крім визначених у ст.4, на умовах цієї Угоди, якщо, зокрема, перевезення передбачене у плані перевезень вантажів залізницею відправлення, якщо діючі на дорозі відправлення внутрішні правила не визначають іншого порядку.

Відповідно до ст.7 § 6 Угоди відправник вантажу зобов’язаний у накладній на перевезення вантажу вказати вихідні прикордонні станції переходу (перетинання державного кордону), які і визначають залізницю призначення на  території України.

Стаття 36 Угоди передбачає, що за відсутності в даній Угоді необхідних положень застосовуються положення, викладені у внутрішніх законах і правилах відповідної країни, залізниця якої є учасницею даної Угоди.

З врахування вказаних нормативних актів, норм Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951р., ратифікованої Україною 05.06.1992р., приписів ст.106 Статуту залізниць України, встановлених судом обставин, а також тієї обставини, що згідно ч.4 ст.106 Статуту залізниць України відповідальність настає за невиконання плану перевезень по залізницях призначення, а згідно п.6 Правил, він стосується обліку виконання плану перевезення вантажів, та, зокрема, порядку визначення кількості вагонів (контейнерів), не завантажених з вини відправника, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Господарські  витрати  підлягають  розподілу  в  порядку  передбаченому  ст.49  Господарського  процесуального  кодексу  України.

На підставі викладеного, керуючись Правилами планування перевезення вантажів, ст.ст.105, 106, 107 Статуту залізниць України, та на підставі ст.ст.42, 43, 22, 33, 36, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги – задовольнити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча м.Маріуполь (вул.Левченка, 1, м.Маріуполь, Донецька область, 87504, ) на користь Державного підприємства “Донецька залізниця” м.Донецьк (вул.Артема, 68, м.Донецьк, 83000, ) суму 1372,80грн.; витрати по сплаті державного мита в сумі 102,00грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00грн.

Видати наказ.

У судовому засіданні 17.09.2007р., за згодою сторін, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя

Повний текст рішення підписаний 21.09.2007р.