АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2007
№ 6/742

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:                              Отрюха  Б.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Чубар Т.М. - юр.

від відповідача 1 - представник не
з'явився

від відповідача 2  -
Копусь А.А. - юр., Перемешко О.А. - юр.

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ДП "Управління капітального будівництва та
інвестицій"

на рішення Господарського суду м.Києва від
18.10.2005

у справі № 6/742

за позовом                               Товариство з
обмеженою відповідальністю "Київський універсальний банк"

до                                                   Товариство
з обмеженою відповідальністю "Компанія Трансенерго"

ДП "Управління капітального будівництва та інвестицій"

про
стягнення 6 837 217,8 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м.
Києва від 18.10.2005р. у справі №6/742 позовні вимоги було задоволено повністю.
З Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Трансенерго» на користь
позивача підлягає стягненню 4 843 305,34 грн. основного боргу, 1 402 400,58
грн. процентів, 300 054,07 грн. пені за прострочення сплати кредиту та 65
903,88 грн. пені за прострочення сплати процентів.

Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ «Компанія Трансенерго» звернулось з
апеляційною скаргою та просить його, оскільки вважає, що воно було прийнято з
порушенням вимог чинного законодавства та не відповідає дійсним обставинам
справи.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення
представників сторін, колегією встановлено наступне:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Київський універсальний банк» (банком) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія Трансенерго» (позичальником) було укладено:
кредитний договір № 4/04 про відкриття кредитної лінії в сумі 7000000 грн. на
строк з 19.05.04 по 18.05.05 зі сплатою процентів за користування кредитом в
розмірі 22 проценти річних та кредитний договір № 10/04 про відкриття кредитної
лінії в сумі 3000000 грн. на строк з 22.06.04 по 21.06.05 зі сплатою процентів
за користування кредитом в розмірі 22 проценти річних.

Відповідно до п. 1.1 цих договорів
кредитні лінії відкриті позивачем на виконання відповідачем грошових
зобов'язань за угодою про дольову (пайову) участь у будівництві № 23 від
28.12.03 та угодою про дольову (пайову) участь у будівництві № 22 від 28.12.03,
відповідно, укладеним між відповідачем та Державним підприємством «Управління
капітального будівництва та інвестицій».

З метою забезпечення виконання
відповідачем зобов'язань за кредитними договорами 19.05.04р. між позивачем та
відповідачем було укладено договір застави майнових прав № 1/04/04, згідно з
якими відповідачем передано позивачу в заставу майнові права на отримання
частини житлового комплексу у власність, визначеної Угодою № 23, а 05.07.04р.
договір застави майнових прав № 1/10/04, яким відповідач передав позивачу в
заставу майнові права на отримання частини житлового комплексу у власність,
визначеної угодою № 22.

Відповідно до п. п. 3.1.1, 3.3.1
кредитних договорів позивач зобов'язався перераховувати відповідачу кредит
траншами на поточний рахунок відповідача в межах сум та строки, визначені в
письмових заявках відповідача, які повинні бути надані позивачу у термін не
менше, ніж за один банківський день до дати видачі коштів в межах кредитної
лінії; а відповідач - використати кредит на зазначені в даних договорах цілі і
повернути кредит в отриманій сумі, сплатити проценти за кредит в день повного
погашення заборгованості по кредитній лінії або в день дострокового розірвання
договорів.

На виконання умов договорів позивач
за заявками відповідача меморіальними ордерами № 4 від 19.05.04, № 1 від
20.05.04, № 1 від 25.05.04, № 7 від 24.05.04, б/н від 18.06.04, № 7 від
05.07.04 перерахував відповідачу 4 843 305,34 грн., з яких 4 299 305,43 за
кредитним договором № 4/04 від 19.05.04, а 544 000 грн. - за договором № 10/04
від 22.06.04.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України,
за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором,
а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Проте відповідач, в порушення
вказаних вимог закону та умов кредитних договорів, після закінчення строку
кредиту кредитні кошти позивачу не повернув та проценти за користування коштами
не сплатив. Зокрема, за кредитним договором 4/04 кредитна заборгованість відповідача
становить 4 299 305,34 грн., а за кредитним договором 10/04 - 544 000 грн.

Заборгованість відповідача по
сплаті процентів за договором № 4/04 становить 1 256 650,6 грн., а за договором
№ 10/4 - 544 000 грн., що разом складає 1 402 400,58 грн. (розрахунок
знаходиться у матеріалах справи).

Відповідно ст. 526 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства тощо. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, відповідач порушив
вимоги ст..526, 530 ЦК України, а тому вимоги позивача про стягнення з
відповідача 4 843 305,34 грн. основного боргу та 1 402 400,58 грн. процентів є
законними та обґрунтованими.

Відповідно до п. 3.3.4 та 3.3.5
кредитних договорів позичальник зобов'язався за порушення строків повернення
кредиту та строків оплати процентів сплачувати банку пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, обчисленої
від суми простроченого платежу за кожен день прострочення виконання зобов'язань
від дня виникнення такого прострочення до повного погашення заборгованості, але
в межах строків позовної давності.

Таким чином вимоги про стягнення з
відповідача 300 054,07 грн. пені за прострочення сплати кредиту та 65 903,88
грн. пені за прострочення сплати процентів підлягають задоволенню.

Крім того, боржник на вимогу
кредитора у випадку прострочення грошового зобов'язання повинен сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних з
простроченої суми, що передбачено ст. 625 ЦК України.

Таким чином вимоги позивача щодо
стягнення трьох процентів річних у розмірі 51 035,93 грн. підлягають
задоволенню.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Відповідач доказів належного виконання умов
кредитних договорів суду не подав.

Таким чином, позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідач заперечуючи проти позову
та не погоджуючись з рішенням суду у своїй апеляційній сказі посилається на те,
що суд першої інстанції не прийняв до уваги неповне виконання позивачем своїх
обов'язків за договором №4/04 та №10/04 щодо перерахування всією суми грошових
коштів згідно кредитних договорів, що є необхідною умовою своєчасного
повернення відповідачем суми кредиту, оскільки тільки за умови отримання
відповідачем від позивача грошових коштів за кредитними договорами в повному
обсязі відповідач має можливість належним чином виходячи з власного
господарського плану використати такі кошти та забезпечити отримання доходу від
такого використання в розмірі, достатньому для повернення позивачу основної
суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

Таким чином, неповернення
відповідачем отриманої суми коштів за кредитними договорами позивачу обумовлене
виключно неправомірними діями позивача. Тому в діях відповідача відсутня вина,
а отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій є
неправомірними та безпідставними.

Дані зауваження відповідача не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки перерахування позивачем на виконання
кредитного договору лише частини грошових коштів не може бути підставою для
звільнення відповідача від обов'язку щодо повернення  фактично отриманої суми кредиту та від
відповідальності за несвоєчасне виконання такого обов'язку. Обов'язок щодо
повернення  кредитних коштів передбачено
ст..1054 ЦК України та не залежить від обсягу виконання позичальником своїх
обов'язків за договором щодо надання всією суми кредиту та підлягає виконанню в
межах отриманої суми кредиту

Колегія також відзначає, що
невиконання позивачем своїх обов'язків за кредитними договорами щодо надання
кредиту у повному розмірі може бути підставою для відповідальності позивача
перед відповідачем у випадку звернення відповідача до суду з відповідним позовом.

За таких обставин, колегія
приходить до висновку про те, що рішення господарського суду м. Києва від
18.10.2005р. є обґрунтованим та відповідає дійсним обставинам справи, а отже
підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

На розгляд Київському апеляційному
господарському суду також передано заяву Державного підприємства «Управління
капітального будівництва та інвестицій» про перегляд за нововиявленими
обставинами ухвали Київського апеляційного господарського суду від
26.01.2006р., якою ДП «Управління капітального будівництва та інвестицій» було
залучено до участі у справі у якості відповідача-2.

Не погоджуючись з ухвалою суду від
26.01.2006р. ДП «Управління капітального будівництва та інвестицій» просить її
скасувати та відмовити позивачу в задоволенні його клопотання про залучення ДП
«Управління капітального будівництва та інвестицій» в якості відповідача-2.

В обґрунтування своїх вимог
відповідач-2 зазначає, що на момент прийняття оскаржуваної ухвали судова
колегія визнала достатнім для залучення ДП «Управління капітального будівництва
та інвестицій» в якості відповідача-2 тієї обставини, що   між відповідачем-1 та ДП «УКБ-Інвест» були
укладені угоди про пайову (дольову) участь у будівництві житлових комплексів з
соціальною інфраструктурою №22, 23
від  28.12.2003р.

Проте обставина, яку апеляційний
господарський суд визнав достатньою для залучення ДП «Управління капітального
будівництва та інвестицій» в якості відповідача-2 визнана господарським судом
недійсною, про що свідчать надані заявником рішення Господарського суду м.
Києва від 31.07.2006р. у справі №8/61 та від 31.07.2006р. у справі №8/59,
якими  угоди №22 та №23 про пайову
(дольову) участь у будівництві від 28.12.2003р. було визнано недійсними.

За таких обставин заявник вважає,
що будь-які правові підстави для визнання його у якості відповідача-2 відсутні.

Згідно п.1 Роз'яснень Вищого
господарського суду України «Про деякі питання практики перегляду рішень,
ухвал, постанов за нововиявленими обставинами» від 21.05.2002 року необхідними
ознаками нововиявлених обставин, є їх наявність на час розгляду справи а також
те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Таким чином, як вбачається з
матеріалів справи, обставини, на які посилається заявник  не можна вважати за нововиявлені, оскільки
ухвала від 26.01.2006р. у справі №6/742, якою ДП «Управління капітального
будівництва та інвестицій» було залучено до участі у справі у якості
відповідача-2 прийнята раніше за рішення Господарського суду м. Києва від
31.07.2006р. у справі №8/61 та від 31.07.2006р. у справі №8/59, якими  угоди №22 та №23 про пайову (дольову) участь
у будівництві від 28.12.2003р. було визнано недійсними.

За таких обставин колегія приходить
до висновку про те, що підстав для задоволення заяви Державного підприємства
«Управління капітального будівництва та інвестицій» про перегляд за
нововиявленими обставинами ухвали Київського апеляційного господарського суду
від 26.01.2006р. не має.

Проте, колегія бере до уваги, що
Київським апеляційним господарським судом при винесенні оскаржуваної ухвали про
залучення ДП «Управління капітального будівництва та інвестицій» у якості
відповідача-2 розгляду справи по суті не здійснювалось, обставини, які
апеляційний господарський суд визнав достатніми для залучення ДП «Управління
капітального будівництва та інвестицій» в якості відповідача-2 не
досліджувались.

Розглянувши у судовому засіданні
заяву про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Київського апеляційного
господарського суду від 26.01.2006р., дослідивши матеріали справи та заслухавши
пояснення представників сторін, колегією було зокрема встановлено відсутність
будь-яких майнових та немайнових зобов'язань ДП «Управління капітального
будівництва та інвестицій» перед позивачем, а також відсутність жодної
цивільно-правової угоди між позивачем та
ДП «Управління капітального будівництва та інвестицій», у зв'язку з чим
колегія приходить до висновку про те, що ДП «Управління капітального
будівництва та інвестицій» слід виключити зі складу відповідачів у справі
немає.

Проте оскільки, як свідчать
матеріали справи, правовідносини сторін у справі стосуються прав та обов'язків
ДП «Управління капітального будівництва та інвестицій», колегія вважає за
необхідне залучити   ДП «Управління
капітального будівництва та інвестицій» до участі у справі у якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК
України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м. Києва від
18.10.2005р. у справі №6/742 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю «Компанія Трансенерго» - без задоволення.

2. Заяву Державного підприємства
«Управління капітального будівництва та інвестицій» про перегляд за
нововиявленими обставинами ухвали Київського апеляційного господарського суду
від 26.01.2006р. у справі №6/742 залишити без задоволення.

3. Державне підприємство
«Управління капітального будівництва та інвестицій» виключити зі складу
відповідачів.

4. Залучити Державне підприємство
«Управління капітального будівництва та інвестицій» до участі у справі у якості
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці
відповідача.

5.
Матеріали справи №6/742 повернути Господарському суду   м. Києва.

Головуючий суддя

Судді

13.08.07 (відправлено)