ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2007 р.
№ 17/32

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого
М. Остапенка,

суддів:
Є. Борденюк, В. Харченка,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційне подання
Прокурора Шевченківського району м. Києва

на постанову
від 12.07.2007 року

Київського апеляційного господарського суду

у справі
№ 17/32

за позовом
Прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Державного комплексного торговельного підприємства "Хрещатик"

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "ІнЕко"

про
розірвання договору та стягнення заборгованості

В судове засідання з’явились представники сторін:

Державного комплексного торговельного підприємства "Хрещатик"
Боков О.Г. (дов. від 30.03.2007)

Заслухавши суддю-доповідача –Є. Борденюк, пояснення представників сторін та перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Шевченківського району м. Києва звернувся до господарського суду м. Києва з позовом в інтересах держави в особі Державного комплексного торговельного підприємства "Хрещатик" до ТОВ "Юридична компанія "ІнЕко" про розірвання договорів зберігання №№ 3 і 4 від 17 січня 2006 року та додаткової угоди до них, укладених між сторонами у справі, строк дії яких визначений до 17.01.2015 та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 77000,08 грн.

Позовні вимоги  мотивуються наступним.

17.01.2006 між ДКТП "Хрещатик" (замовник) та ТОВ "Юридична компанія "ІНЕКО" (зберігач) укладені договори зберігання №№ 3, 4, відповідно до яких замовник передав, а зберігач прийняв на відповідальне зберігання майно, наведене в додатках № 1 до кожного з договорів, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Полупанова, 3-а (готель "Колос"). Згідно з договором № 3 на зберігання прийняте майно загальною вартістю 11256,33 грн. (оціночна вартість); згідно з договором № 4 на зберігання прийняте майно загальною вартістю 46768,84 грн. (оціночна вартість). В той же день 17.01.2006 сторони засвідчили виконання договору Актом № 1 прийому-передачі майна на зберігання.

17.01.2006 сторони також уклали додаткову угоду № 1 до договору зберігання № 3 та № 4, відповідно до якої обидва договори доповнюються п.п.5.4, що передбачає обов’язок зберігача у випадку використання ним майна, зданого на зберігання, у господарських цілях сплачувати замовнику за договором № 3 –5000,00 грн. щомісячно, у тому числі ПДВ, а за договором № 4 –2000,00 грн. щомісячно, у тому числі ПДВ.

Відповідно до ст.953 ЦК України зберігач зобов’язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, якщо строк її зберігання не закінчився. У листопаді 2006 року ДКТП "Хрещатик" звернулося до ТОВ "Юридична компанія "ІНЕКО" про негайне повернення майна, що знаходиться у відповідача на зберіганні за договорами №№ 3, 4 від 17.01.2006. Вимога замовника залишена зберігачем без задоволення, у зв’язку з чим заявлений позов про розірвання договорів.

Крім того, відповідачем протягом 11 місяців використовувалося майно для ведення готельного господарства, тобто у господарських цілях, однак належні платежі не сплачувалися, заборгованість за якими складає 77000,00 грн., які просить стягнути у примусовому порядку.

Рішенням господарського суду м. Києва від 30.05.2007 (суддя О.Кролевець) у позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду   від 12.07.2007 (колегія суддів: В.Зеленін, Л.Рєпіна, О.Синиця) рішення у справі залишене без зміни.

Рішення та постанова суду мотивовані тим, що прокурором заявлений позов в інтересах держави в особі державного підприємства, що суперечить положенням ст.2 ГПК України, якими передбачено, що прокурор може звертатися з позовом в інтересах держави, однак в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Крім того, вимога про розірвання договорів у судовому порядку повинна відповідати положенням ст.651 ЦК України, відповідно до яких має бути наявним істотне порушення договору іншою стороною, тобто коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором (ст.188 ГК України).

Зважаючи на те, що прокурором та позивачем не надано доказів про використання відповідачем майна, переданого йому на зберігання, а також відсутність умови щодо строків внесення плати зберігачем за умови використання ним майна, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про  необґрунтованість заявленого позову.

Прокурор, звертаючись до суду з касаційним поданням, посилається на неправильне застосування судами при ухваленні оскаржуваних рішень норм права та порушення процесуальних норм.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноти, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційне подання прокурора слід задовольнити частково.

Звернення прокурора з позовною заявою з зазначенням позивача, в інтересах якого прокурор не наділений законом діяти, є підставою для повернення позовної заяви без розгляду, відповідно до п.1 ч.1 ст.63 ГПК України. Прийняття судом рішення по суті заявлених вимог, є способом визнання особи, що підписала позовну заяву повноважною.

Відповідно до п.5 ст.22 ГК України держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб’єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Підприємство як суб’єкт господарювання, створюється для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення господарської діяльності (ст.62 ГК України) та з метою одержання прибутку, у зв’язку з чим підприємство наділяється майном.

ДКТП "Хрещатик" є державним підприємством, яке володіє майном на праві господарського відання, та перебуває в управлінні Міністерства аграрної політики України.

Договори зберігання майна, про розірвання яких заявлений позов, містять перелік майна, переданого на зберігання, найменування якого вказує, що таке майно, необхідне для здійснення готельного бізнесу.

У матеріалах справи (а.с.28-29) знаходиться ксерокопія договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності. Договір укладений 08.11.2005 між РВ ФДМУ по м. Києву та ТОВ "Юридична компанія "ІНЕКО", відповідно до умов якого передане в оренду державне нерухоме майно загальною площею 1715,40 кв.м, розміщене за адресою: м. Київ, вул. Полупанова, 3-а (літера А), що знаходиться на  балансі ДКТП "Хрещатик", вартість якого становить 3465086,00 грн. Станом на 30.09.05 майно передається в оренду з метою надання готельних послуг населенню.

Місцезнаходження майна на зберіганні зазначається позовною заявою  як готель "Колос" м. Київ, вул. Полупанова, 3-а.

Так як вирішення спору про розірвання договору можливе лише при встановленні дійсності договору, судами попередніх інстанцій не встановлена правомірність укладення такого договору.

Передача державного майна в оренду регулюється Законом України "Про оренду державного та комунального майна". Статтею 4 цього Закону визначені об’єкти оренди, зокрема, цілісні майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів та окремо нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Порядок передачі в оренду цілісного майнового комплексу визначений ч.2 ст.4 Закону: грошові кошти та цінні папери з урахуванням дебіторської та кредиторської заборгованості орендодавець надає орендареві на умовах кредиту, а інші оборотні матеріальні засоби викуповуються орендарем. Порядок викупу оборотних матеріальних засобів та використання грошових коштів, одержаних  від їх викупу, визначається Кабінетом Міністрів України.

Предметом договору оренди від 08.11.2005 визначене нерухоме майно загальною площею 1715,40 кв.м.

Так як  порядок укладення договору оренди державного та комунального майна як цілісного майнового комплексу та окремого індивідуально визначеного майна, законом вирішується по різному, то судом при ухваленні оскаржуваних рішень необхідно було оцінити статус об’єкта оренди, незалежно від визначення сторонами його предмету.

Неповне з’ясування зазначених вище обставин, унеможливлює здійснити юридичну оцінку ухвалених рішень, у зв’язку з чим судові рішення підлягають до скасування, а справу необхідно направити на новий розгляд.

При новому розгляді суду необхідно вирішити питання про залучення до участі у справі орган по управлінню державним майном, РВ ФДМУ у м.Києві та БТІ.

Керуючись ст.ст.1115,1117,1119-11112 Господарського процесуального кодексу України,  Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне подання прокурора Шевченківського району м. Києва задовольнити частково.

Рішення від 30.05.2007 господарського суду м. Києва, постанову від 12.07.2007 Київського апеляційного господарського суду  у справі № 17/32 скасувати.

Справу передати до господарського суду м. Києва на новий розгляд.

Головуючий, суддя                                                           М.Остапенко

Судді                                                                                   Є.Борденюк

В.Харченко