ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16.08.07р.

Справа № В37/19

За позовом  Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська

до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Санок", м.Дніпропетровськ

про адміністративна позовна заява

Суддя  Кеся Н.Б.

СУТЬ СПОРУ:

Державна податкова  інспекція  у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська   звернулася  до суду  з поданням  про продовження  повного  адміністративного арешту активів  Товариства з обмеженою відповідальністю „Санок”, а також застосування арешту у вигляді  зупинення  операцій  на   банківських  рахунках.

Аналіз чинного законодавства свідчить, що подання вказаної категорії не підлягають розгляду господарським судом за правилами як Кодексу адміністративного судочинства України, так і Господарського процесуального кодексу України з огляду на наступне.

Так, частинами 1,2 статті 2  Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що:

- завданням  адміністративного  судочинства  є  захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень;

- до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією ( 254к/96-ВР ) чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 статті 3 вказаного Кодексу визначено, що справа адміністративної    юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів віднесено усі публічно-правові спори, в яких позивачами є особи, на захист прав, свобод та інтересів яких подано адміністративний позов до суб’єкта владних повноважень щодо оскарження будь-яких його рішень, дій чи бездіяльності.

Наведені положення дозволяють зробити беззаперечний висновок про те, що метою зазначеного Кодексу є виключно захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Правовідносини, пов’язані з поданням податкового органу не є спором за своєю правовою природою.

Суд зазначає, що згідно з приписами п.п.8,9 ст.3, п.4 ч.1 ст.17, ч.4 ст.50, ст.104 КАС України до компетенції адміністративних судів віднесено не усі спори, де позивачами є суб’єкти владних повноважень.

Зокрема, статтею 50  КАС України встановлено вичерпний перелік позовів, за якими юридичні та фізичні особи, що не є суб’єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише  за  адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень:

1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України;

4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо);

5) в інших випадках, встановлених законом.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 162 КАС України у  разі  задоволення  адміністративного  позову  суд  може прийняти постанову про:

1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;

2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача коштів;

5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може   прийняти   іншу   постанову,   яка  б  гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, подання податкового органу про продовження терміну застосування адміністративного арешту активів не віднесено до компетенції адміністративних судів.

Стосовно неможливості розгляду вказаного подання за правилами Господарського процесуального кодексу України суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Господарського процесуального кодексу України зазначені в ній юридичні та фізичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ.

Згідно з частиною 3 статті 22 Закону України „Про судоустрій України” місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України встановлений вичерпний перелік спорів, що підвідомчі господарським судам.

Подання податкового органу не віднесені до вказаного переліку і за своєю правовою природою не є спором і не можуть розглядатися в порядку позовного провадження.

Наведене є підставою для відмови в прийнятті подання.

Керуючись п.1 ч.1 ст.108 КАС України, п.1 ч.1 ст.62 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИЛА:

Відмовити в прийнятті подання.

Суддя

Н.Б. Кеся