ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2007 року                                                                                   Справа № 22/157-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                    Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів:             Джихур О.В., Лисенко О.М.  (зміни у складі колегії суддів на підставі розпорядження від 22.06.2007р. № 382)

при секретарі: Геворгян Е.М.

за участю представників сторін:

позивача –не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.82);

відповідача (1) - не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.83);

відповідача (2) - не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.85);

відповідача (3) –Риженіна Н.М., юрисконсульт юридичного відділу, дов. № 09-18/1128 від 25.12.2006р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні          апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь” м.Маріуполь Донецької області

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2007 року

у справі № 22/157-07

за позовом   відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів”, м. Нікополь

до  В/1 –державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м.Дніпропетровськ

В/2 –товариства з обмеженою відповідальністю “Метінвест Холдінг”, м.Донецьк

В/3 –відкритого акціонерного товариства “Металургійного комбінату “Азовсталь”, Донецька область, м.Маріуполь

про  стягнення 1667 грн. 35 коп.

За згодою представників сторін, присутніх в судовому засіданні, було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2007р. (суддя Пуппо Л.Д.) по справі № 22/157-07 за позовом відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів”, м.Нікополь (далі –ВАТ “Нікопольський завод феросплавів”) до державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м.Дніпропетровськ (далі –ДП “Придніпровська залізниця” (перший відповідач)), товариства з обмеженою відповідальністю “Метінвест холдінг” м.Донецьк (далі – ТОВ “Метінвест холдінг” (другий відповідач)) та відкритого акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь”, Донецька область, м.Маріуполь (далі –ВАТ “МК “Азовсталь” (третій відповідач)) про стягнення  1667 грн. 35 коп. вартості недостачі продукції позов було задоволено та з відповідача-3 на користь позивача було стягнено 1667 грн. 35 коп. основного боргу, 102 грн. витрат по держмиту, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в задоволенні позову щодо відповідача-1 та відповідача-2 –було відмовлено.

Рішення господарського суду мотивовано фактом неналежного виконання відповідачем-3  договірних зобов’язань по повній та своєчасній поставці продукції, в частині відмови в позові до відповідачів-1,2 –відсутністю вини ДП “Придніпровська залізниця” та посередника в зв’язку зі справним перевезенням вантажу.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням господарського суду до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся відповідач-3 –ВАТ “МК “Азовсталь” м.Маріуполь Донецької області, оскаржує рішення господарського суду на предмет його невідповідності нормам матеріального та процесуального права, посилається на невідповідність висновків, викладених в рішенні, фактичним обставинам та матеріалам справи, зокрема:

- господарським судом порушено вимоги ст.ст.4, 32, 33, 43 ГПК України, оскільки судом безпідставно зроблено висновок про те, що спір слід розглянути лише за правилами законодавства про перевезення, Статуту залізниць, без урахування норм цивільного законодавства; не взято до уваги те, що п.п.5.1, 5.6 договору від 23.05.2006р., укладеного між другим та третім відповідачами передбачено, що приймання продукції по кількості здійснюється у відповідності до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення по кількості, затвердженої постановою Державного арбітражу СРСР від 15.06.1965р. № П-6 (з подальшими змінами та доповненнями), а також ДОСТ 3-038-2003;

- господарським судом не дано належної правової оцінки факту прийняття “залізницею” до перевезення без зауважень спірних вагонів з визначенням ваги згідно з результатами контрольного зважування та у відповідності до ст..110 Статуту залізниць України відповідальність за зберігання вантажу з моменту прийняття до перевезення до моменту видачі покладено на “залізницю”;

- господарським судом не дано оцінки тому, що комерційні акти № БН 746647-128 від 24.06.2006р., № БН 746648/129 від 24.06.2006р. не є належними  й достатніми доказами недостачі й вини відповідача-3, оскільки складення комерційного акту відповідно до ст..53 Статуту залізниць та п.5 Інструкції № П-6 є правом позивача, а не його обов’язком, відповідно з п.п.5.1, 5.6 договору поставки № ДУК-03/06-09-п від 23.05.2006р. приймання продукції повинно було здійснюватись відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості № П-6.

У відзиві на апеляційну скаргу 2-й відповідач –ТОВ “Метінвест холдінг” м.Донецьк підтримав доводи апеляційної скарги, посилаючись на відповідальність “перевізника” за неналежне перевезення вантажу. Другий відповідач правом участі в судовому засіданні, передбаченому ст..22 ГПК України не скористався, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.85 –поштове повідомлення № 9646278).

Перший відповідач по справі –ДП “Придніпровська залізниця” –правом участі в судовому засіданні не скористався (ст..22 ГПК України), про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.83 –поштове повідомлення № 9646189), як не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу (ст..96 ГПК України).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представника скаржника, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відкрите акціонерне товариство “Металургійний комбінат “Азовсталь”, м. Маріуполь Донецької області відвантажило на адресу відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів”, м. Нікополь по залізничним накладним №№ 48294616, 48294602 коксовий горішок (а.с.13, 15).

Вантаж отриманий позивачем за договором поставки  від 23.05.06 № ДУК-03/06-9-п, укладеним ним з посередником –товариством з обмеженою відповідальністю “Метінвест холдінг” (ксерокопію договору залучено до матеріалів справи (51-56)).

Видача вантажу здійснювалась залізницею відповідно до статті 52 Статуту залізниць України з перевіркою маси вантажу за заявкою вантажоодержувача. При цьому виявлено недостачу, що підтверджено комерційними актами від 24.06.06р.  БН № 746647/128, БН № 746648/129 (а.с.12, 14).

Продукція оплачена позивачем відповідачу платіжним дорученням від 04.07.06 № 68857, що не заперечується відповідачем-2, підтверджується матеріалами справи (а.с.23-26), не спростовано відповідачем жодним доказом відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Частинами 1, 2, 3 статті 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу, одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довіреній їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частинами 1, 2 статті 924 Цивільного кодексу України встановлено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталося внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало; перевізник відповідає за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажів у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти, сталося не з його вини.

Згідно зі статтею 2 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457 Статут залізниць України (далі Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статтею 6 Статуту встановлено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угодою на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони-одержувача.

Відповідно до частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складаються станціями залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, в тому числі невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до статті 111 Статуту “залізниця” звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, коли вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрат, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Як вбачається з комерційного акту від 24.06.06 БН № 746647/128, який складений згідно із Правилами складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Мінтрансу України 28.05.2002р №334,  зареєстрованих в Міністерстві Юстиції України 08.07.2002р за № 567/6855, навантаження у вагонах правильне, рівномірне, вище рівня бортів з  шапкою 20 см. Слідів втрати вантажу не виявлено. Люки та двері щільно зачинені,  течі вантажу не виявлено. Вантаж не маркований.

З комерційного акту БН № 746648/129 від 24.06.2006р. вбачається, що його складено також відповідно до Правил складення актів (ст..129 Статуту залізниць), затверджених наказом Мінтрансу України 28.05.2002р №334 (зареєстрованих в Міністерстві Юстиції України 08.07.2002р за № 567/6855), навантаження у вагонах правильне, рівномірне, вище рівня бортів з  шапкою 30 см. Слідів втрати вантажу не виявлено, вантаж маркований вапном, люки та двері щільно зачинені,  течі вантажу не виявлено.

Пунктом 5 Інструкції про порядок приймання продукції по кількості, затверджену постановою Держарбітражу СРСР 15.06.1965р. № П-6 встановлено, що в усіх випадках, коли при прийманні вантажу від органів транспорту  встановлюється пошкодження чи порча вантажу, невідповідність найменування, чи ваги вантажу та кількості місць, зазначених у транспортному документі, а також у всіх інших випадках, коли це передбачено правилами, які діють на транспорті, вантажоодержувач зобов'язаний витребувати від органу транспорту складання комерційного акту, а у разі неправомірної відмови органу транспорту від складання комерційного акту вантажоодержувач зобов'язаний відповідно до діючих на транспорті правил оскаржити цю відмову та здійснити приймання продукції у порядку, передбаченому даною інструкцією.

Оскільки, відповідно до п.5 Інструкції П-6, комерційний акт складено “перевізником”, то складення акту відповідно до вимог вищезазначеної Інструкції не обов’язкове.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей (зазначених у накладних вантажовідправником), а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаться у накладній.

Отже, залізниця вправі перевіряти дані, зазначені відправником у залізничній накладній, але не зобов’язана перевіряти масу усіх вантажів, які вона  приймає до перевезення. Не має також правового значення оцінки того, чи може залізниця при прийнятті вантажу до перевезення побачити недовантаження у вагоні, оскільки Статут та Правила перевезення не передбачають визначення маси вантажу “на око”.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, відповідальність за недостачу повинна бути покладена на вантажовідправника.

Враховуючи викладене, доводи скаржника не можуть бути прийняті, а колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблений правильний висновок щодо покладання відповідальності за недостачу за угодою про перевезення на вантажовідправника,  правові підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду Дніпропетровської області, передбачені статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2007р. по справі № 22/157-07 –залишити без змін; а апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь” м.Маріуполь Донецької області –залишити без задоволення.

Головуючий                                                                                                    О.М. Виноградник

Судді                                                                                                               О.В. Джихур

О.М.Лисенко

Дата складення в повному обсязі 26.06.2007