ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

29.05.07                                                                                           Справа№ 5/708-18/115А

Господарський суд Львівської області в складі

головуючого-судді                                                              Мартинюка В.Я.

при секретарі судового засідання                                    Колтун Ю.М.

у відкритому судовому засіданні в м.Львові

розглянувши матеріали справи
за №18/195

за позовом
Державного підприємства (надалі ДП) Міністерства оборони України „Львівський лісокомбінат”

до
Костопільської міжрайонної державної податкової інспекції (надалі Костопільська МДПІ) Рівненської області

про
визнання недійсними повідомлення-рішення

з участю представників:

від позивача – [....] –юрисконсульт (довіреність за №93 від 04.01.2007 року);

від відповідача –[...] –головний державний податковий інспектор (довіреність за №170/10 від 10.04.2007 року),

В С Т А Н О В И В :

що Державне підприємство Міністерства оборони України “Львівський лісокомбінат” звернулося з позовом до господарського суду про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень Костопільської МДПІ Рівненської області.

Позовні вимоги мотивовані тим, зокрема, що при прийнятті податкових повідомлень-рішень органом державної податкової служби не було враховано дію мораторію та вимоги Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 05.09.2005 року в позові відмовлено повністю.

Згадане рішення постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.12.2005 року скасовано, а позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.10.2006 року згадані судові рішення були скасовані, а справа   направлена на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав і просить їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві та з врахуванням клопотання від 29.05.2007 року.

Відповідач у запереченні на позовну заяву вважає, що мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов‘язань і зобов‘язань щодо сплати податків і зборі, які виникли після введення мораторію, а отже і не припиняє заходів спрямованих на їх забезпечення.

Представник відповідача дав аналогічні пояснення, просить в позові відмовити з врахуванням практики судів касаційної інстанції.

Заслухавши представників сторін, дослідивши наявні у справі докази та давши їм оцінку, суд виходив з наступного.

За затримку граничних строків сплати узгоджених сум податкового зобов‘язання позивачу відповідачем визначено штрафи податковими повідомленнями-рішеннями:

-          №/0 від 01.09.2003 року в сумі 1437 грн. 59 коп.;

-          №/0 від 01.09.2003 року в сумі 218 грн. 07 коп.;

-          №0/0 від 30.12.2003 року в сумі 17982 грн. 91 коп.;

-          №/0 від 10.02.2004 року в сумі 3016 грн. 11 коп.;

-          №/0 від 10.02.2004 року в сумі 9857 грн. 59 коп.;

-          №/0 від 22.03.2004 року в сумі 18183 грн. 69 коп.;

-          №/0 від 22.03.2004 року в сумі 8536 грн. 30 коп.;

-          №/0 від 22.03.2004 року в сумі 356 грн. 08 коп.;

-          №/0 від 23.04.2004 року в сумі 997 грн. 02 коп.;

-          №/0 від 16.08.2004 року в сумі 126 грн. 54 коп.;

-          №/0 від 01.09.2004 року в сумі 2298 грн. 90 коп.;

-          №/0 від 21.12.2004 року в сумі 455 грн. 65 коп.;

-          №/0 від 26.01.2005 року в сумі 158 грн. 76 коп.;

-          №/0 від 26.01.2005 року в сумі 2184 грн. 32 коп.

За результатами планової документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства Костопільського військового лісгоспу Костопільською МДПІ Рівненської області складено акт за №117/23-24298010 від 18.11.2004 року та прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.11.2004 року за №002702342/0, яким позивачу визначено суму податкового зобов‘язання з податку на додану вартість в розмірі 2412 грн. 00 коп., в тому числі 1608 грн. 00 коп. –основний платіж та 804 грн. 00 коп. –штрафна (фінансова) санкція.

В акті перевірки зазначено, що в порушення підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” за №168 від 03.04.1997 року, з наступними змінами та доповненнями, платником в лютому 2004 року включено до складу податкового кредиту суму 1608 грн. 00 коп. за придбані товари, які використовуються платником у власній господарській діяльності.

При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що дане податкове повідомлення-рішення оспорюється лише в частині нарахованої штрафної санкції.

Окрім того, органом державної податкової служби платнику податків були надіслані повідомлення, в яких визначено пеню, зокрема:

-          за №65669 від 23.09.2003 року  в сумі 153 грн. 06 коп.;

-          за №67519 від 23.09.2003 року в сумі 154 грн. 66 коп.;

-          за №58383 від 23.09.2003 року в сумі 151 грн. 00 коп.;

-          за №59826 від 23.09.2003 року в сумі 152 грн. 17 коп.;

-          за №55288 від 23.09.2003 року в сумі 141 грн. 26 коп.;

-          за №55289 від 23.09.2003 року в сумі 142 грн. 17 коп.;

-          за №97018 від 23.09.2003 року в сумі 181 грн. 54 коп.;

-          за №98680 від 23.09.2003 року в сумі 187 грн. 02 коп.;

-          за №84329 від 17.02.2004 року в сумі 1641 грн. 86 коп.;

-          за №85128 від 17.02.2004 року в сумі 1651 грн. 92 коп.;

-          за №01445 від 17.02.2004 року в сумі 1718 грн. 13 коп.;

-          за №81397 від 17.02.2004 року в сумі 1493 грн. 67 коп.;

-          за №86539 від 17.02.2004 року в сумі 1700 грн. 52 коп.;

-          за №99371 від 17.02.2004 року в сумі 1712 грн. 58 коп.;

-          за №13854 від 25.02.2004 року в сумі 1789 грн. 84 коп.;

-          за №30565 від 10.03.2004 року в сумі 903 грн. 91 коп.;

-          за №29034 від 09.03.2004 року в сумі 960 грн. 52 коп.;

-          за №21951 від 03.03.2004 року в сумі 1521 грн. 78 коп.;

-          за №39156 від 18.03.2004 року в сумі 746 грн. 41 коп.;

-          за №20073 від 03.03.2004 року в сумі 1850 грн. 66 коп.;

-          за №40353 від 19.03.2004 року в сумі 394 грн. 57 коп.;

-          за №35129 від 01.12.2004 року в сумі 3 грн. 83 коп.;

-          за №37809 від 21.12.2004 року в сумі 10 грн. 61 коп.;

-          за №06051 від 26.01.2005 року в сумі 134 грн. 11 коп.;

-          за №04916 від 25.01.2005 року в сумі 113 грн. 98 коп.;

-          за №22644 від 12.02.2005 року в сумі 129 грн. 84 коп.;

-          за №21944 від 16.02.2005 року в сумі 64 грн. 91 коп.;

-          за №23079 від 21.02.2005 року в сумі 242 грн. 57 коп.

У відповідності до вимог п.6.1 ст.6 Закону України „Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 року за №2181-ІІІ, з наступними змінами та доповненнями, у разі коли сума податкового зобов‘язання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 4 цього Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначаються підстава для такого нарахування, посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок податкових зобов‘язань, сума податку чи збору (обов‘язкового платежу), належного до сплати, та штрафних санкцій за їх наявності, граничні строки їх погашення, а також попередження про наслідки їх несплати в установлений строк та граничні строки, передбачені законом для оскарження нарахованого податкового зобов'язання (штрафних санкцій за їх наявності).

Таким чином, згадані повідомлення згідно частин 1 та 2 статті 2 КАС України є предметом судового оскарження.

Позивач вважає, що згадані податкові повідомлення-рішення та повідомлення є незаконними, оскільки прийнті під час дії мораторію.

У відповідності до преамбули Закону України „Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” цей Закон не регулює також питання погашення податкових зобов‘язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та погашення зобов‘язань зі сплати страхових внесків на загальнообов‘язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, мораторій на задоволення вимог кредиторів —це зупинення виконання боржником грошових зобов‘язань і зобов‘язань щодо сплати податків і зборів (обов‘язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов‘язань та зобов‘язань щодо сплати податків і зборів (обов‘язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Положення статті 12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, яка встановлює, зокрема, заборону нараховувати протягом дії мораторію неустойку (штраф, пеню), інші фінансові (економічні санкції) за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов‘язань і зобов‘язань щодо сплати податків і зборів (обов‘язкових платежів) стосується вимог, зобов‘язань, які підпадають під поняття мораторію. Таким чином, ці положення слід застосовувати у контексті зі ст.1 Закону, де наведене саме визначення мораторію.

Системний аналіз змісту вищезазначених норм права свідчить про те, що мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов‘язань і зобов‘язань щодо сплати податків і зборів (обов‘язкових платежів), які виникли після дня введення мораторію, а отже, і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Невиконання таких зобов‘язань є правопорушенням. Отже, нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за не виконання згаданих зобов‘язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов‘язань та зобов‘язань щодо сплати податків і зборів (обов‘язкових платежів), а також штрафних санкцій, ґрунтується на законі.

В матеріалах справи наявні ухвала Господарського суду Львівської області від 22.08.2003 року у справі за №6/238-8/138, якою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, та ухвала від 31.05.-03.06.2005 року, якою заяву про банкрутство було залишено без розгляду.

Таким чином, мораторій діяв з 22.08.2003 року по 03.06.2005 року.

Як вбачається з розрахунку фінансових санкцій, який не заперечується позивачем,  податковими повідомленнями-рішеннями за №/0, за №/0 від 01.09.2003 року, за №/0 від 30.12.2003 року, за №/0 від 10.02.2004 року та частково податковим повідомленням-рішенням за №/0 від 10.02.2004 року –в сумі 14987 грн. 42 коп. зобов‘язано позивача сплатити штраф за затримку граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов‘язання, яка виникла до введення в дію мораторію.

Повідомленнями за №65669, за №67519,  за №58383, за №59826, за №55288, за №55289, за №97018, за №98680 від 23.09.2003 року; за №84329, за №85128, за №01445, за №81397, за №86539, за №99371 від 17.02.2004 року та за №30565 від 10.03.2004 року визначено пеню на податковий борг, який виник до введення в дію мораторію.

Що стосується податкового повідомлення-рішення від 23.11.2004 року за №002702342/0, яке оскаржується в частині застосованої штрафної (фінансової) санкції то така застосована за порушення вчинене в лютому 2004 року, після введення в дію мораторію.

Фінансові санкції в інших податкових повідомленнях-рішеннях та повідомленнях (відповідно, органом державної податкової служби визначено штраф за затримку граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов‘язання і нараховано пеню на податковий борг, які виникли під час дії мораторію) з врахуванням викладених норм є правомірними.

Окрім того, представник позивача клопотанням від 29.05.2007 року відкликав позовну вимогу щодо визнання недійсним податкового повідомлення-рішення за №302342 від 21.02.2005 року, а тому в цій частині, на підставі п.5 ч.1 ст.155 КАС України, позовну заяву належить залишити без розгляду.

Окрім того, у відповідності до вимог п.1 ч.2 ст.162 КАС України, суд може прийняти постанову, зокрема, про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Зі змісту ч.11 ст.171 КАС України, термін „нечинності” стосується нормативно-правових актів.

Враховуючи те, що позивачем оспорюються ненормативно-правові акти (акти індивідуальної дії), які він просить визнати недійсними, та положення абзацу 1 та 2 ч.2 ст.162 КАС України, суд, встановивши протиправність частини спірних актів, вважає за необхідне скасувати їх.

За наведених обставин, господарський суд вважає що позов підставний і обґрунтований в частині скасування податкових повідомлень-рішень за №/0, за №/0 від 01.09.2003 року, за №/0 від 30.12.2003 року, за №/0 від 10.02.2004 року та частково податкового повідомлення-рішення за №/0 від 10.02.2004 року –в сумі 14987 грн. 42 коп., а також в частині скасування повідомлень за №65669, за №67519,  за №58383, за №59826, за №55288, за №55289, за №97018, за №98680 від 23.09.2003 року; за №84329, за №85128, за №01445, за №81397, за №86539, за №99371 від 17.02.2004 року та за №30565 від 10.03.2004 року. В частині визнання недійсним податкового повідомлення-рішення за №302342 від 21.02.2005 року позовну заяву слід залишити без розгляду. В іншій частині в позові належить відмовити.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, судові витрати присудити в частині задоволених вимог на користь позивача.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст. 51, 71, 86, 94, п.5 ч.1 ст.155, ст.ст.158, 160, 162, 163, 167, 258 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Скасувати, прийняті Костопільською міжрайонною державною податковою інспекцією Рівненської області, податкові повідомлення-рішення за №/0, за №/0 від 01.09.2003 року, за №/0 від 30.12.2003 року, за №/0 від 10.02.2004 року, частково податкове повідомлення-рішення за №/0 від 10.02.2004 року –в сумі 14987 грн. 42 коп., повідомлення за №65669, за №67519,  за №58383, за №59826, за №55288, за №55289, за №97018, за №98680 від 23.09.2003 року; за №84329, за №85128, за №01445, за №81397, за №86539, за №99371 від 17.02.2004 року та за №30565 від 10.03.2004 року.

3. В частині визнання недійсним податкового повідомлення-рішення за №302342 від 21.02.2005 року позовну заяву залишити без розгляду.

4. В іншій частині в позові відмовити.

5. Стягнути з Державного бюджету України на користь Державного підприємства Міністерства оборони України „Львівський лісокомбінат” (код ЗКПО 07361304), що знаходиться за адресою м.Львів, вул.Луганська,3, 101 грн. 50 коп.

6. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

7. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя