ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2007 р.
Справа № 30/517

За позовом
Торгово-сервісного товариства з обмеженою  відповідальністю  “Акротон”

До
Закритого акціонерного товариства “ОТП Банк”

Третя особа
Товариство з обмеженою відповідальністю “Укркапіталінвест”

Про
стягнення 5 817 959,64 грн.

Суддя Шабунін С.В.

Представники:

Від позивача
Авраменко С.В. —представник за довіреністю від 11.05.2007 р. № 83

Від відповідача
Котляр О.Л. —представник за довіреністю від 13.11.2006 р. б/гн

Від третьої особи
не з’явився

У судовому засіданні, яке відбулося 15.10.2007 р., за згодою присутніх представників сторін судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі відповідно до положень ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 5 817 959,64 грн. заборгованості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва порушено провадження у справі № 30/517 (суддя Ващенко Т.М.).

15.01.2007 р. судом задоволено клопотання представника відповідача про заміну акціонерного комерційного банку “Райффайзенбанк” на його правонаступника —закрите акціонерне товариство “ОТП Банк”.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2007 р. (суддя Шабунін С.В.) позовну заяву Торгово-сервісного товариства з обмеженою  відповідальністю  “Акротон” до Закритого акціонерного товариства “ОТП Банк” про стягнення 5 817 959,64 грн. залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2007 р. ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2007 р. скасовано, справу направлено для розгляду до суду першої інстанції.

За резолюцією Заступника голови Господарського суду міста Києва справу № 30/517 передано для розгляду судді Шабуніну С.В.

Ухвалою від 13.08.2007 р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю “Укркапіталінвест”, зобов’язано сторін виконати певні дії та відкладено розгляд справи на 17.09.2007 р.

17.09.2007 р. розгляд справи відкладався на 15.10.2007 р. у зв’язку з неявкою третьої особи.

Під час розгляду спору по суті представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив позов задовольнити повністю. Як вбачається з позовної заяви, усних та письмових пояснень представника позивача мотиви задоволення позову полягають у наступному:

12.07.2005 р. позивачем як покупцем укладено контракти з третьою особою № 12/13/2005 та № 12/14/2005 про поставку металу. Пунктом 5.3 контракту № 12/13/2005 передбачалося перерахування попередньої оплати та підставі інвойсу за умови наявності банківської гарантії повернення платежу. У зв’язку з тим, що третя особа мала складнощі з оформленням банківської гарантії повернення платежу першокласним європейським банком, поставка товару затримувалася і керівник Товариства з обмеженою відповідальністю “Укркапіталінвест” запропонував позивачу здійснити угоду під забезпечення її виконання з боку відповідача, а саме: позивач мав відкрити депозитний рахунок в банку відповідача та розмістити на ньому кошти в розмірі попередньої оплати за товар (арматурний прокат), після чого банк мав видати третій особі кредит на таку ж суму для поставки металу позивачу.

Під час проведення трьохсторонніх переговорів з приводу укладення запропонованих третьою особою угод, працівники відповідача повідомили, що кредитний комітет банку перевірятиме документацію про постачання товару і, при позитивному рішенні, банк контролюватиме здійснення поставки металу. Зважаючи на такі запевнення, подібну європейську ділову практику, а також враховуючи, що третя особа мала поточний рахунок в банку відповідача, а позивач —в Райффайзенбанк Угорщина, Торгово-сервісне товариство з обмеженою відповідальністю “Акротон” сподівався, що тісно пов’язані між собою банківські організації надійно забезпечать виконання постачальником (третьою особою) його зобов’язань з поставки металу.

09.09.2005 р. між позивачем та відповідачем укладено генеральний договір № 385/05 про розміщення строкових депозитів. На виконання додаткової угоди від 16.19.2004 р.  до договору № 385/05 позивачем розміщено у банку відповідача депозит в розмірі 600 000,00 доларів США строком до 08.12.2005 р.

За договором про надання кредиту № 19/1-559/2005 від 06.10.2005 р. відповідач надав третій особі кредит в сумі 600 000,00 доларів США з терміном погашення до 08.12.2005 р.

Відповідно до п. 1.1 договору застави майнових прав (майнової поруки) № PL-SR/2005-1189, укладеного позивачем та відповідачем 06.10.2005 р., відповідач має право, в разі невиконання третьою особою зобов’язань за договором № 358/08 від 09.09.2005 р., одержати виконання боргових зобов’язань за рахунок заставлених майнових прав переважно перед іншими кредиторами позивача.

20.09.2005 р. позивач перерахував відповідачу 576 000,00 доларів США в рахунок оплати арматурного прокату на підставі інвойсу за контрактом № 12/13/2005 за попередньої домовленістю з третьої особою. Здійснюючи перерахування вказаної суми, позивач помилково послався платіжному дорученні на контракт № 12/14/2005.

Позивач зазначає, що за наслідками тристоронніх переговорів між позивачем, відповідачем та третьою особою, 08.12.2005 р. між ним та відповідачем укладено додаткову угоду про продовження строку депозиту до 23.12.2005 р., підписання якої зумовлено затримкою поставки товару з боку третьої особи (примірника не надано). Але, 21.12.2005 р. відповідач повідомив позивача про звернення стягнення на майнові права на депозит.

Враховуючи укладувані сторонами угоди та особливості взаємовідносин позивача, банку та третьої особи, позивач вважає, що відповідач є відповідальним за дії третьої особи, яка не виконала обов’язку з поставки товару, що порушує права Торгово-сервісного товариства з обмеженою  відповідальністю  “Акротон”.

Крім того, позивач зауважує, що передача кредиту, надання депозиту та договір застави майнових прав не були справжніми, а відповідні угоди є удаваними і були вчинені для приховання правочину між позивачем та третьою особою щодо передоплати за метал з метою зменшення зобов’язань з оподаткування.

Таким чином, на думку позивача, відповідач як поручитель та третя особа як боржник мають відповідати перед позивачем, у зв’язку з чим управленою стороною подано даний позов до суду про стягнення з поручителя коштів, перерахованих позивачем на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Укркапіталінвест” та інших збитків, а також неустойки, всього в сумі 5 817 959,64 грн. (1 152 071,287 доларів США).

Згідно з розрахунком позивача реальні збитки складаються з різниці між вартістю арматурного прокату, який третя особа мала поставити згідно з контрактом № 12/13/2005 та ціною аналогічного арматурного прокату, яка існує на час подання позовної заяви, враховуючи курс долару США на момент звернення до суду.

Сума неустойки визначена позивачем на підставі п. 12.1 контракту (без зазначення його номеру та дати) і вираховується як штраф у розмірі 0,1 % за кожен день прострочення 1 875 тон арматурного прокату, але не більше 5 % від їх загальної вартості.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову з мотивів, викладених у письмовому відзиві, вказуючи, що твердження позивача не підтверджуються жодними доказами і суперечать доводам самого позивача та наданим ним самим документам. Так, відповідач вважає, що між позивачем та третьою особою не існувало договірних відносин, оскільки ними не було досягнуто згоди по всіх його істотних умовах; відповідач не брав на себе зобов’язань контролювати відвантаження позивачу продукції, закупленої на кредитні кошти; позивачем не надано доказів того, що хтось з членів Правління банку був присутній на переговорах з позивачем і давав обіцянку надати поруку; відповідач не мав права виступати поручителем третьої особи по поставці металу в силу вимог спеціального законодавства (поручительство можливе лише по зобов’язаннях, виконання яких проводиться тільки в грошовій формі); позивачем не доведено факту укладання сторонами удаваних угод.

Третя особа в засідання суду не з’явилася, уповноваженого представника не направила, вимоги ухвал суду в справі № 30/517 не виконала, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, у зв’язку з чим, суд вважає за можливе розглянути спір за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши надані представниками сторін оригінали  документів, копії яких знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд —

ВСТАНОВИВ:

Торгово-сервісне товариство з обмеженою  відповідальністю  “Акротон” є юридичною особою відповідно до законодавства Угорщини та відомості про яке внесені у реєстр фірм, що підтверджується випискою, виданою судом області Боршод-Абауй-Земплен (копія в матеріалах справи).

12.07.2007 р. між Торгово-сервісним товариством з обмеженою  відповідальністю  “Акротон” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Укркапіталінвест” укладено контракт № 12/13/2005, за умовами якого продавець (третя особа) продає, а покупець (позивач) купує на умовах DAF кордон Україна –Угорщина (згідно з редакцією Інкотермс 2000) товар, найменування і технічні характеристики якого вказані у відповідних додатками, які, після підписання уповноваженими представниками сторін даного контракту, є його невід’ємною частиною.

Виходячи з контракту № 12/13/2005 кількість, ціна та строки поставки товару визначаються в додатках до нього.

Відповідно до п. 5.3 зазначеного контракту оплата за товар здійснюється шляхом 100% оплати на рахунок продавця проти банківської гарантії про повернення платежу і комерційного інвойсу протягом трьох банківських днів з дати видачі інвойсу.

До позовної заяви позивачем приєднано 8 додатків до контракту № 12/13/2005, а саме:

№ 1 від 12.07.2005 р. на суму 98 000,00 доларів США;

№ 2 від 12.07.2005 р. на суму 120 050,00 доларів США;

№ 3 від 12.07.2005 р. на суму 73 500,00 доларів США;

№ 4 від 12.07.2005 р. на суму 74 700,00 доларів США;

№ 5 від 13.09.2005 р. на суму 851 200,00 доларів США;

№ 6 від 23.01.2006 р. на суму 495 000,00 доларів США;

№ 5 від 28.09.2005 р. на суму 960 000,00 доларів США;

№ 8 від 23.01.2006 р. на суму 416 000,00 доларів США.

З матеріал справи слідує, що 19.09.2005 р. Товариство з обмеженою відповідальністю “Укркапіталінвест” направило позивачу інвойс (рахунок-фактуру) № 14 на оплату 1800 тон арматурного прокату для залізобетонних конструкцій DIN 488 на суму 576 000,00 доларів США.

Позивач стверджує, що 20.09.2005 р. перерахував третій особі визначену до сплати суму, а продавець не виконав взяті на себе зобов’язання —не постав товар протягом 30 днів.

У зв’язку з невиконанням третьою особою взятих на себе зобов’язань, позивач, відповідно до п. 14 контракту № 12/13/2005 звернувся за захистом своїх порушених прав до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України.  Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 07.02.2007 р. Товариство з обмеженою відповідальністю “Укркапіталінвест” зобов’язано сплатити позивачу 576 000,00 доларів США основного боргу,  28 800,00 доларів США штрафних санкцій, 15 670,36 доларів США річних за користування чужими коштами, 10 952,00 доларів США відшкодування витрат з арбітражного збору.

30.07.2007 р. Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист про примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України.

Таким чином, посилання відповідача на відсутність між позивачем та третьою особою договірних відносин через неузгодженість істотних умов договору № 12/13/2005 спростовуються фактами, встановленими Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України в рішенні від 07.02.2007 р., а також тим, що зазначене рішення приведеного до примусового виконання відповідним компетентним судовим органом України.

Викладеним стверджується, що позивачем реалізовано суб’єктивні правомочності щодо захисту своїх прав, порушених третьою особою в рамках виконання контракту № 12/13/2005.

Також, 12.07.2005 р. позивачем та третьою особою укладено контракт № 12/14/2005, аналогічний за змістом контракту № 12/13/2005. До позовної заяви позивачем приєднано копії додатків до вказаного контракту № 1 від 12.07.2005 р. на суму 576 000,00 доларів США, № 2 від 28.09.2005 р. на суму 576 000,00 доларів США та № 3 від 28.09.2005 р. на суму 400 400,00 доларів США. Інвойсів не надано, про порушення учасниками провадження прав позивача за даним контрактом не вказано.

09.09.2005 р. позивачем та відповідачем підписано генеральний договір про розміщення строкових депозитів № 358/05, яким сторони погодили, що позивач передає відповідачу у депозит кошти в українських гривнях або іноземній валюті на строк від одного календарного дня до одного року на умовах, визначених даним договором та угодою про розміщення строкового депозиту. В преамбулі генерального договору вказується, що така угода укладається оскільки час від часу позивач може мати вільні кошти і бажати передати їх на зберігання банку на визначений строк під визначену відсоткову ставку, а відповідач може час від часу залучати вільні кошти позивача на тимчасове зберігання на додатково погоджених умовах.

Додатковою угодою до генерального договору № 19/1-559/2005, укладеною 16.09.2005 р., позивач та відповідач визначили суму, валюту, відсоток, дату розміщення та повернення депозиту, суму відсотків за період розміщення та порядок їх сплати, а саме: 600 000,00 доларів США розміщується з 16.09.2005 р. по 16.12.2005 р. під 5 308,33 доларів США відсотків з їх сплатою на дату повернення депозиту.

Факт перерахування позивачем 600 000,00 доларів США на виконання генерального договору про розміщення строкових депозитів № 358/05 та додаткової угоди до нього  відповідачем не заперечується.

06.10.2005 р. між відповідачем та третьою особою підписано договір про надання кредиту № 19/1-559/2005, згідно з яким банк надає позичальнику кредит в розмірі 600 000,00 доларів США, а позичальник приймає, зобов’язується належним чином використати і повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати інші зобов’язання, так як це вказано в даному договорі.

В п. 1.1.1 договору № 19/1-559/2005 вказується, що в будь-який момент дії даного договору заставна вартість забезпечення, наданого майновим поручителем за позичальника Торгово-сервісним товариством з обмеженою відповідальністю “Акротон” згідно з договором, вказаним в п. 1.3.2 даного договору, має становити не менше 100 % від загальної суми кредитних коштів, отриманих позичальником за даним договором.

Цільове використання кредиту визначено в п. 1.2.1 договору № 19/1-559/2005, а саме: позичальник зобов’язується використати кредитні кошти на поповнення оборотних коштів з метою закупівлі металопродукції на внутрішньому ринку України та на оплату витрат, пов’язаних з основною діяльністю (транспортування, експедиторські послуги).

Згідно з п. 1.3.2 зазначеного договору момент виникнення права позичальника на отримання кредиту, зокрема, є укладення між банком і компанією, на прийнятних для банку умовах, та вступ в силу договору застави майнових прав вимоги по депозитному договору з метою забезпечення належного виконання обов’язків позичальника за даним договором.

Тобто, отримання третьою особою кредиту від відповідача пов’язувалося з подією, яка неминуче мала настати —підписання банком договору застави майнових прав вимоги по депозитному договору з іншою особою, що виступає в ролі поручителя.

Також 06.10.2005 р. позивачем та відповідачем укладено договір застави майнових прав (майнова порука) № PL-SR/2005-1189, в силу якого заставодержатель (відповідач) має право, у разі невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю “Укркапіталінвест” боргових зобов’язань за кредитним договором № 19/1-559/2005 від 06.10.2005 р., одержати виконання боргових зобов’язань за рахунок заставлених майнових прав переважно перед іншими кредиторами заставодавця, яким висапує позивач. Право застави у відповідача виникає з моменту укладення цього договору.

Предметом застави, згідно з п. 1.2 договору № PL-SR/2005-1189 є права вимоги позивача за депозитним договором № 358/05 від 09.09.2005 р., а саме: право вимагати повернення грошових сум, розміщених на депозитному рахунку та право на отримання відсотків, нарахованих на грошові суми, розміщені на депозитному рахунку.

Відповідно до п. 1.2.1 договору № PL-SR/2005-1189 його метою є встановлення відносин позивача та відповідача щодо застави майнових прав за депозитним договором.

Розмір майнових прав, що складають предмет застави, становить 600 000,00 доларів США (п. 1.2.2).

У п. 3.1 сторони дійшли згоди про те, що застава за цим договором забезпечує вимоги відповідача щодо виконання третьою особою кожного і всіх його боргових зобов’язань у такому розмірі,  у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі № 19/1-559/2005. Зокрема, застава за цим договором забезпечується  зобов’язанням третьої особи повністю повернути відповідачу суму отриманого кредиту в строк не пізніше 08.12.2005 р., чи в інший строк, визначений в кредитному договорі; сплатити проценти за користування простроченою до повернення сумою кредиту; сплатити пеню за прострочення повернення кредиту, відсотки та штраф за нецільове використання; відшкодувати збитки та витрати, викликані порушенням кредитного договору.

Згідно з п. 2.2 договору № PL-SR/2005-1189 на дату його укладання розмір боргових зобов’язань, забезпечених заставою, становить 600 000,00 доларів США.

Як зазначає відповідач в поясненнях від 12.09.2007 р. № 12-4/6018 у відповідності до кредитної заявки від 06.10.2005 р. кредитні кошти в розмірі 600 000,00 доларів США були надані третій особі шляхом зарахування на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю “Укркапіталінвест”.

21.12.2005 р. відповідачем надіслано позивачу лист № 28-4/2987, яким повідомлялося про те, що станом на 21.12.2005 р. Товариством з обмеженою відповідальністю “Укркапіталінвест” не виконані зобов’язання з повернення кредиту за договором № 19/1-559/2005 від 06.10.2005 р., у зв’язку з чим, банк набуває право звернення стягнення на предмет застави (майнові права вимоги по генеральному договору № 358/05 від 09.09.2005 р.).

Вивчивши всі суттєві моменти спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, зважаючи на наступне:

Як встановлено судом позивач мав господарські відносини з третьою особою відповідно до укладених ними контрактів купівлі-продажу товару. У зв’язку з невиконанням третьою особою зобов’язань за контрактом № 12/13/2005 від 12.07.2005 р., позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до компетентного органу (Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України), рішенням якого вимоги позивача були задоволені, а, відповідно, права —поновлені.

Крім того, в силу договору застави майнових прав (майнова порука) № PL-SR/2005-1189 від 06.10.2005 р. позивач виступив майновим поручителем Товариства з обмеженою відповідальністю “Укркапіталінвест” за його зобов’язаннями перед відповідачем, покладених кредитним договором № 19/1-559/2005 від 06.10.2005 р.

Оскільки третьою особою не виконано зобов’язання з повернення кредиту, відповідачем одержав виконання боргових зобов’язань за рахунок заставлених майнових прав позивача за генеральним договором про розміщення строкових депозитів як з майнового поручителя позичальника. При цьому, заставодержатель письмово повідомляв майнового поручителя про невиконання боржником обов’язку з повернення кредиту у встановлений строк. Нагально зауважити, що позивачем не надано суду додаткової угоди з відповідачем від 08.12.2005 р., відповідно до якої строк депозиту продовжується до 23.12.2005 р.

Розглядаючи даний спір суд звертає увагу на те, що генеральний договір про розміщення строкових депозитів № 358/05 від 09.09.2005 р. та додаткова угода до нього від 16.09.2005 р., договір про надання кредиту № 19/1-559/2005 від 06.10.2007 р. та договір застави майнових прав (майнова порука) № PL-SR/2005-1189 від 06.10.2005 р. не містять посилань або ж будь-якої правової прив’язки до господарських контрактів позивача з третьою особою № 12/13/2005 та № 12/14/2005 від 12.07.2005 р.

Посилання позивача на те, що перелічені угоди укладалася за для дотримання п. 5.3 контракту № 12/13/2005 спростовуються самими умовами укладених правочинів. Так, згідно з п. 5.3 контракту № 12/13/2005 позивач має сплати 100 %  вартості товару на рахунок третьої особи за наявності банківської гарантії про повернення платежу проти виставленого продавцем товару інвойсу. Вказівка позивача на те, що таким поручителем виступив відповідач документально не підтверджена (у позовній заяві відсутні посилання на договір гарантії, за яким відповідач гарантує виконання третьою особою обов’язку повернення сплаченої вартості товару в разі його непоставлення, примірник такого договору не надано). Крім того, в силу положень Цивільного кодексу України про гарантію та виходячи з положень Закону України “Про банки і банківську діяльність” відповідач неуправомочений виступати гарантом за договором поставки або будь-якою іншою угодою, зобов’язання за якими виконуються в іншій, ніж грошова формі.

Твердження позивача про те, що уклавши договір майнового поручительства за третю особу у виконанні кредитного договору, обов’язки поручителя має нести кредитор  (відповідач), суперечать чинному законодавству.

У відповідності з умовами генерального договору про розміщення строкових депозитів № 358/05 від 09.09.2005 р. та договору  застави майнових прав (майнова порука) № PL-SR/2005-1189 від 06.10.2005 р. спори, що виникають з таких угод вирішуються у судовому порядку (в господарському суді) за законодавством України.

Статтею 572 Цивільного кодексу України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч. 1 ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

У  відповідності з п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2007 р. сторонам було запропоновано надати суду докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

На підтвердження своїх посилань про те, що відповідач має відповідати перед позивачем за невиконання зобов’язань третьої особи, а також позовних вимог про стягнення збитків та неустойки позивач вказує на усні запевнення та обіцянки з боку працівників відповідача та третьої особи, в той час, як законодавцем передбачена обов’язкова письмова форма правочину щодо забезпечення виконання зобов'язань (ст. 547 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному  законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і

заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Жодних  фактичних даних, якими стверджується факти покладення на відповідача обов’язків гаранта або майнового поручителя за третю особу перед позивачем станом на час подання позову до суду або ж під час розгляду спору, до справи не надано.

Вказівки позивача на несправжність та мнимість договорів застави майнових прав та розміщення строкових депозитів через їх економічну невигідність чи значну вигоду без жодного ризику або ж неможливість усвідомлення відповідачем його ролі в таких угодах видається лише припущеннями позивача, які не ґрунтуються на фактичних даних. При цьому, доцільно зауважити, що спірні відносини сторін засновуються на принципі свободи договору і позивач виступив їх стороною як самостійний господарюючий суб’єкт. Крім того, посилання на неправомірність дій контрагентів позивача чи їх посадових осіб, в контексті зменшення бази оподаткування не може бути предметом дослідження господарського суду в межах даного провадження.

На підставі всього вищевикладеного, суд вважає посилання позивача спростованими матеріалами справи, а позовні вимоги недоведеними та безпідставними, у зв’язку з чим у позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, решта доданих до матеріалів справи доказів  до уваги судом не приймаються як такі, що не мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов’язані  з розглядом справи, при відмові в позові покладаються на позивача.

Керуючись  ст.ст. 32-34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд —

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня   підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                        С.В. Шабунін

Дата підписання: 19.10.2007 р.

справа №  30/517

15.10.07

За позовом     Торгово-сервісне товариство з обмеженою відповідальністю "Акротон"

до                     Акціонерний комерційний банк "Райффайзенбанк Україна"

про                    стягнення 5 817 959,64 грн.

Суддя  Шабунін С.В.

Представники:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ВСТАНОВИВ:

В И Р І Ш И В:

Суддя                                                                                                        Шабунін С.В.