ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11.01.2007
Справа №  8/440

за позовом  Суб"єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1, м. Кременчук

до відповідача
Управління  Пенсійного фонду України
Крюківського району в м. Кременчуці, м. Кременчук

про  стягнення 16169,95 грн.

Суддя:  Плеханова Л.Б.

Представники :

від
позивача:  ОСОБА_1

від
відповідача: Боганченко Н.О., дор. № 46/01-21 від 05.01.2007р.

Суть спору: Розглядається  позовна заява Суб"єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до
Управління  Пенсійного фонду
України Крюківського району в м. Кременчуці про стягнення  помилково сплачених страхових коштів в сумі
16169,95 грн.

Відповідач проти позову заперечує, з
підстав викладених у відзиві на позовну заяву (в матеріалах справи).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін:

встановив:

Суб"єкт підприємницької
діяльності - фізична особа ОСОБА_1 відповідно до Указу Президента України від
03.07.1998р. № 727 "Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності
суб"єктів малого підприємництва" є платником єдиного податку, що
підтверджується свідоцтвами  від
08.01.2004р., 04.01.2005р. та
29.12.2005р., виданими Кременчуцькою об"єднаною державною  податковою інспекцією. Указом №  727 суб"єктам малого підприємництва
надано право самостійно обирати  спосіб
оподаткування доходів. У відповідності до ст. 5 Закону України "Про
державну підтримку малого підприємництва" від 19.10.2000р. № 2063 заміна
сплати податків, зборів та обов"язкових платежів оплатою єдиного податку,
є одним з напрямків державної підтримки малого підприємництва поряд з встановленням
системи пільг для цих платників податків. Тобто, зазначена  заміна не є пільгою, ні звільненням від
сплати податків та інших обов"язкових платежів до державних фондів.

Пунктом 6 Указу № 727 встановлено, що
суб"єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником
збору на обов"язкове  державне
пенсійне страхування. При цьому відповідно до п. 5 вищезазначеного Указу  відділення Державного казначейства України
наступного дня після надходження коштів перераховують до Пенсійного фонду України
42 відсотки сплаченої суми єдиного податку.

Розмір та строки сплати збору на
обов"язкове державне пенсійне страхування визначаються стст. 4, 5 Закону
України "Про збір на обов"язкове державне пенсійне страхування "
від 26.06.1997р. № 400 та згідно ст. 3 цього ж Законусплачуються до Пенсійного
фонду України у порядку визначеному законодавством України. Закон № 400 регулює
податкові відносини, оскільки відповідно до п. 16 ст. 14 Закону України
"Про систему оподаткування" від 25.06.1991р. № 1251 збір на
обов"язкове державне пенсійне страхування
віднесено до загальнодержавних податків і зборів.

Враховуючи наведені обставини та
вищезазначені нормативно-правові акти - Указ № 727, Закон № 400 та № 1251 -
регулюють податкові правовідносини, а тому до 01.01.2004р. суб"єкти
підприємницької діяльності - фізичні особи, які є платниками єдиного податку,
на законних підставах не сплачували до Пенсійного фонду України збір на
обов"язкове державне пенсійне страхування
за найманих працівників.

Управління
Пенсійного фонду України Крюківського району в м. Кременчуці з
01.01.2004р. посилаючись на п. 1 ст.ст. 14, 15 Закону України "Про
загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №
1058 зобов"язав позивача вносити страхові внески у розмірі 32% (з
01.01.2004р. по 30.03.2005р.), 32,3% (з 31.03.2005р. по 31.12.2005р.) та 31,8%
(з 01.01.2006р.) від  суми фактичних
витрат на оплату  праці працівників з
урахуванням частини (42%) сплаченої суми єдиного податку, оскільки позивач є страхувальником.

Таким чином, Закон № 400 є
нормативно-правовим актом, що регулює податкові правовідносини та передбачає
сплату збору на обов"язкове державне пенсійне страхування, платником якого
не є позивач у відповідності до вимог п. 6 Указу № 727, але починаючи з
01.01.2004р. є страхувальником згідно
Закону № 1058 і тому, зобов"язаний вносити страхові внески на
загальнообов"язкове державне пенсійне страхування, розмір яких для
платників спрощеної системи оподаткування до теперішнього часу залишається не
визначеним.

Відповідно до п. 1 ст. 18 Закону №
1058 розмір страхових внесків, у тому числі розмір частини внесків, що
спрямовується до Накопичувального фонду, встановлює Верховна Рада України
відповідно для страхувальників і застрахованих осіб за результатами актуарних
розрахунків, виходячи з того, що вони повинні забезпечувати надання  особам пенсійних виплат і  соціальних послуг, передбачених цим Законом.
Пропозиції про розмір страхових внесків вносить Кабінет Міністрів України разом
із проектом  закону про Державний  бюджет України на еаступний рік. Крім того,
п. 5 ст. 18 Закону  № 1058 встановлено,
що страхові  внески не можуть
зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів, не
підлягають вилученню з Пенсійного фонду або з Накопичувального фонду і не
можуть використовуватися на цілі, не передбачені цим Законом.

Верховною Радою України за
пропозицією Кабінету Міністрів України разом із проектом Закону України
"Про Державний бюджет України на 2004 рік" не було встановлено
розміру внесків на загальнообов"язкове державне пенсійне страхування.
Встановлення ж розміру внесків "Інструкцією про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов"язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду України", затвердженою постановою  правління Пенсійного  фонду України від 19.12.2003р. № 21-1,
суперечить ч. 2 ст. 1, ст.ст. 4, 5 Закону № 1058 та ст.ст. 67, 92 Конституції
України, оскільки обов"язкові податки і збори встановлюються виключно
законами України. Так само не було встановлено і розмір  внесків разом із проектами Законів "Про
Державний бюджет України на 2005 рік" та "Про Державний бюджет
України на 2006 рік", а були лише внесені
зміни до Закону № 400 щодо розміру збору (з 31.03.2005р. - 32,3%, а з
01.01.2006р. - 31,8%), тому ці положення не можуть бути застосовані  до спірних правовідносин.

За таких обставин до спірних
правовідносин слід  застосовувати п. 1 ч.
8 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058, яким встановлено,
що до набрання чинності законом про спрямування частини страхових внесків до
Накопичувального фонду страхові внески, що перераховуються до солідарної
системи (крім страхових внесків, що перераховуються особами, зазначеними в п.п.
3, 4 ст.ст. 11 та у ст. 12 Закону України "Про загальнообов"язкове
державне пенсійне страхування", а також страхових внесків, сплачуваних за
осіб, зазначених у п.п. 8, 13, 14 ст.11 Закону України "Про
загальнообов"язкове державне пенсійне страхування"), сплачуються
страхувальниками та застрахованими особами на умовах і в порядку, визначених
Законом № 1058, та в розмірах, передбачених Законом № 400 для відповідних
платників збору  обов"язкове
державне пенсійне страхування. Таким чином, п. 1 ч. 8 розділу ХV "Прикінцеві
положення" Закону № 1058 встановлює
розмір страхових внесків лише  для
тих страхувальників, які є планиками збору
на обов"язкове державне пенсійне страхування, та не встановлює його
для тих страхувальників, які не є платниками збору на обов"язкове державне
пенсійне страхування.

Закон № 1058 не визначає кола осіб,
які є платниками збору на обов"язкове державне пенсійне страхування, та не
змінює порядку  їх визначення. Тому
визначення осіб, які є платниками збору на обов"язкове державне пенсійне
страхування, повинно здійснюватися  на
підставі положень Закону № 400 з урахуванням положень Закону України
"Про  державну підтримку малого
підприємництва" та Указу № 727. Відповідно до п. 6 Указу № 727 позивач, як
суб"єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником
збору на обов"язкове державне пенсійне страхування, що відповідає
наведеним положенням ст. 11 Закону України "Про державну підтримку малого
підприємництва". Це підтверджують та обгрунтовують численні листи Державного
комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва.

Відповідно до п. 15 глави ХV Закону №
1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони
України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Але Указ № 727 не є нормативно-правовим актом, який
регулює питання сплати страхвоих внесків, зокрема, він не встановлює пільг з
нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати. З іншого
боку, Закон № 1058 не є нормативно-правовим актом, що регулює порядок
визначення осіб, які є платниками збору на обов"язкове державне пенсійне
страхування, а також цей Закон не регулює питання застосування спрощеної
системи оподаткування. Отже, УказПрезидента України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб"єктів малого підприємництва"
не суперечить положенням Закону України "Про загальнообов"язкове
державне пенсійне страхування" та підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, тобто у позивача були відсутні правові підстави для здійснення
сплати страхових внесків з 01.01.2004р. по 30.06.2006р. і помилково
перераховані кошти в сумі 16169 грн. 95 коп. на підставі п. 13 ст. 20 Закону №
1058 та ст. 1212 Цивільного кодексу України підлягають  поверненню.

Проаналізувавши матеріали справи,
оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні  вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з
наступного:

Статтею 34 ГПК України передбачено,
що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності  зі ст. 43 ГПК України наявні докази
підлягають оцінці у їх сукупності, і жодний доказ не має для господарського
суду заздалегідь встановленої сили. (Роз"яснення ВАСУ від 10.12.1996р. №
05-5/422 "Про судове рішення").

Як зазначається в ч. 1 ст. 32 ГПК
України доказами у справі є будь-які фактичні дані на підставі  яких господарський суд у визначеному законом
порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для
правильного вирішення господарського спору.

Судом встановлено, на сьогодні в
україні запроваджено дві самостійні системи оподаткування: звичайну і спрощену.
Суть останньої полягає в заміні сплати передбачених звичайною системою
оподаткування податків, зборів (обов"якових платежів) сплатою єдиного
податку. Порядок сплати єдиного податку встанолено Указом Президента України
від 03.07.1998р. № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб"єктів малого підприємництва" і Законом України від
19.10.2000р. № 2063-ІІІ "Про державну підтримку малого підприємництва".
Указ було прийнято відповідно до положень п. 4 Перехідних положень Конституції
України і діє до прийняття  Верховною
Радою відповідного закону з цих питань.

Зазначеним Указом суб"єктам
малого підприємництва надано право самостійно обирати спосіб оподаткування доходів
за єдиним податком, встанолено ставки єдиного податку, визначено базу та
об"єкти оподаткування, строки і порядок сплати єдиного податку та коло
осіб, на яких дія Указу не поширюється. Заміна сплати звичайних податків
сплатою єдиного податку, відповідно до ст. 5 Закону України від 19.10.2000р. №
2063-ІІІ "Про державну підтримку малого підприємництва", є одним з
напрямків державної підтримки малого підприємництвапоряд, зокрема, з
встановленням системи пільг для зазначених платників податків. Тобто твердження
позивача, що сказана заміна не є ні пільговою в оподаткуванні, ні звільненням
від сплати податків, є обгрунтованою.

Саття 6 Указу передбачає, що
суб"єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником
таких видів податків і зборів (обов"язкових платежів): податку на  додану вартість, крім випадку, коли юридична
особа обрала спосіб оподаткування доходів за єдиним податком за ставкою 6%;
податку на прибуток підприємств; податку на доходи фізичних осіб (для фізичних
осіб - суб"єктів малого підприємництва); плати (податку) за землю; збору
на спеціальне використання природних ресурсів; збору до Фонду для здійснення
заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального
захисту населення;збору до Державного інноваційного фонду; збору на
обов"язкове державне пенсійне страхування; відрахувань та зборів  на будівництво; реконструкцію, ремонт і
утримання автомобільних доріг  загального
користування України; комунального податку; податку на промисел; збору на обов"язкове
державне пенсійне страхування; збору за видачу дозволу на розміщення
об"єктів торгівлі та сфери послуг; внесків до Фонду України соціального
захисту  інвалідів; внесків до Державного
фонду сприяння  зайнятості населення;
плати за патенти. Суб"єкти малого підприємництва сплачують  внески на загальнообов"язкове державне
пенсійне страхування у складі єдиного податку, 42% від перерахованих
підприємництвом сум єдиного  податку
скеровується до Пенсійного фонду України.

Закон України від 09.07.2003р. №
1058-ІV "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування"
набрав чинності з 1 січня 2004р. Вказаним Законом передбачено, що страхові
внески не включаються до складу податків, інших
обов"язкових платежів, що
складають систему оподаткування, а також
що закони України  та інші
нормативно-правові акти застосовуються  в
чатсині, що не суперечить цьому Закону. Новим пенсійним законом не внесено змін
до Указу Президента України від 03.07.1998р. №727/98.

Посилання органів Пенсійного фонду України
про те, що з 01.01.2004р. суб"єкти підприємницької діяльності, які обрали
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, повинні сплачувати
страхові внески на загальнообов"язкове державне пенсійне страхування в
порядку, визначеному вказаним Законом № 1058-ІV, є необгрунтованими. Указ
Президента України від 03.07.1998р. № 727/98
"Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності" має
силу Закону, з прийняттям нового пенсійного закону із Указу не вилучено
положення  про те, що частина єдиного
податку спрямовується до ПФУ, ставка єдиного податку не зменшена. Фактично
відповідач, одержуючи від платників єдиного податку 42% від єдиного податку,
стверджує про необхідність сплати ще й 32% від суми фактичних витрат на оплату
праці, що є, по суті, подвійним оподаткуванням.

Суд бере до уваги, що з метою
недопущення подвійної сплати внесків на загальнообов"язкове державне
пенсійне страхування інформаційним листом Держкомпідприємництва України від
26.12.2003р. № 7577 надано роз"яснення з питання сплати внесків
суб"єктами підприємницької діяльності, які обрали особливий  спосіб оподаткування, з якого вбачається, що
суб"єкти підприємницької діяльності - платники єдиного податку повинні
сплачувати внески до Пенсійного фонду України відповідно до Указу Президента
України від 03.07.1998р. № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності".

На підставі
матеріалів справи та керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 158-163 та п. 6 р. VІІ
"Прикінцеві та перехідні положення" КАС України та ст.ст. 12, 33, 43,
49, 82-82 ГПК України,   суд,-

П О С Т А Н О
В И В :

Відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Суддя
Плеханова Л.Б.

Примітки:

1.
Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 та ч. 3 та ч. 5 ст. 186
КАС України.

2.
Наслідки набрання законної сили судовим рішенням зазначені у ст. 255 КАС
України.