ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2007 р.
№ 39/418 пд

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю телерадіокомпанії “Арта плюс”, м. Донецьк,

на рішення господарського суду Донецької області від 28.02.2007

зі справи № 39/418пд

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Телерадіокомпанія “Нота” (далі –ТРК “Нота”), м. Харків,

до товариства з обмеженою відповідальністю телерадіокомпанії “Арта плюс” (далі –ТРК “Арта плюс”),

закритого акціонерного товариства “Телерадіокомпанія “Лідер” (далі –ТРК “Лідер”), м. Київ,

про заборону дій, що порушують авторське право, стягнення 9 250 000 грн. компенсації та визнання недійсним договору від 02.08.2002 № 01/08-02,

за участю представників сторін:

ТРК “Нота” –Крижного О.М.,

ТРК “Арта плюс” –Пейкрішвілі М.Ш.,

ТРК “Лідер” –не з’явився,

ВСТАНОВИВ:

ТРК “Нота” звернулася до господарського суду Донецької області з позовом та просила (з урахуванням подальших уточнень і доповнень):

- заборонити ТРК “Арта плюс” вчинення будь-яких дій, що порушують майнові авторські права позивача, в тому числі - використовувати будь-яким спо собом оригінальну назву твору, найменування проекту “Радиоканал “Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)”, а також введення позначення “Шансон” у господарський обіг;

- стягнути з ТРК “Арта плюс” 9 250 000 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав (п'ятдесят тисяч мінімальних заробітних плат на час подання позову);

-  визнати недійсним договір від 02.08.2002 № 01/08-02, укладений ТРК “Арта плюс” і ТРК “Лідер”.

Справа розглядалася господарськими судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Донецької області від 28.02.2007 (колегія суддів у складі: Мєзєнцев Є.І. –головуючий, судді Новікова Р.Г., Плотніцький Б.Д.) позов задоволено.

Прийняте рішення мотивовано: використанням ТРК “Арта плюс” без дозволу позивача слова “шансон” як ідентифікаційної частини оригінальної назви твору, майнові авторські права на який належать позивачеві; необхідністю захисту порушених авторських прав ТРК “Нота”; невідповідністю договору від 02.08.2002 № 01/08-02 вимогам чинного законодавства.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України ТРК “Арта плюс” просить рішення місцевого господарського суду зі справи скасувати внаслідок його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши присутніх представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Судом першої інстанції встановлено, що:

- 21.09.2001 Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України громадянам Ложкіну Б.Є. та Карпію А.С. видано свідоцтво ПА № 4654 про державну реєстрацію права авторів на твір “Проект “Радиоканал “Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)”;

- автори Ложкін Б.Є. та Карпій А.С. за договором від 03.01.2002 (з урахуванням додаткової угоди до нього від 01.07.2002) передали ТРК “Нота” виключні майнові права на твір “Проект “Радиоканал “Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)” для використання в межах Харківської та  Донецької областей України;

- ТРК “Нота” на підставі зазначеного договору від 03.01.2002 використовує згаданий твір при здійсненні радіомовлення на частоті 105,5 МГц  у місті Донецьку;

- ТРК “Арта плюс”, яка здійснює мовлення у Донецькій області на території міст Донецька (102,1 МГц), Макіївки (68,36 МГц), Горлівки (103,1 МГц), Краматорська (103,9 МГц) та Шахтарська (100,2 МГц) протягом 2002 –2003 років використовувало слово “шансон” у позивних, заставках (Радіо “Шансон”, “Хорошее радио Шансон”, “Классный Шансон”), рекламних матеріалах тощо;

- відповідач визнає факт використання ним позивних “Радіо “Шансон” та словесного позначення “шансон” у минулому та наголошує на припиненні такого використання з 2005 року;

- твердження ТРК “Арта плюс” про припинення з 2005 року використання позначення “шансон” не обґрунтовано належними доказами;

- відповідно до висновків судової експертизи об’єктів інтелектуальної власності від 24.11.2004 № 4991/29-1: слово “шансон”, яке ТРК “Арта плюс” використовує в назві “Радіо “Шансон” є ори гінальною частиною назви твору, яка може використовуватися самостійно;

- згідно з висновками комплексної судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності від 19.04.2006 № 141:

·          твір під назвою “Радіо “Шансон” та твір “Проект “Радиоканал “Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)” є відповідно літературними письмовими творами публіцистичного характеру (сценаріями), які схожі за тематикою, але відрізняються за назвою, рубриками, розміщенням рубрик і формою вираження, та підпадають відповідно до Закону України “Про ав торське право і суміжні права” під однакову правову охорону;

·          назва літературного твору “Проект “Радиоканал “Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)” не є оригінальною, оскільки відображує зміст твору і не включає самобутніх, творчих елементів;

·          слово “шансон” для позначення послуг радіомовлення є предметом само стійної правової охорони як об'єкт, що охороняється Законом України “Про охорону прав на знаки для товарів і послуг” та не є предметом самостійної правової охорони як об'єкт авторського права;

·          схожими елементами в назві об'єкта авторського права “Проект “Радиоканал “Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)” та в зобра женнях знаків для товарів та послуг за свідоцтвами № 20845 і № 49182 є слово “шансон”;

- відповідно до висновків комплексної повторної судової експертизи об’єктів інтелектуальної власності від 24.10.2006 № 30:

·          твір “Сценарний проект “Програма “Радио Шансон” та твір “Проект “Ра диоканал “Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)” є різ ними об'єктами авторського права;

·          назва твору “Проект “Радиоканал “Шансон” (эфирное наполнение, рубри ки, подпрограммы)” є новою та оригінальною;

·          схожими елементами в назві літературного твору “Проект “Радиоканал “Шансон” (эфирное наполнение, рубри ки, подпрограммы)” та у знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України № 20845 є слова “шансон” та “ра діо”;

·          може бути змішування між словом “шансон” у назві твору “Проект “Радиоканал “Шансон” (эфирное наполнение, рубри ки, подпрограммы)” та в знаках для товарів і послуг за свідоцтвами України № 20845 та № 49182;

·          слово “шансон” може використовуватися самостійно, зокрема, при розпо всюдженні телерадіоорганізацією своєї передачі;

- слово “шансон” за словниковим походженням є російськомовною (і україномовною) транслітерацією французького слова “пісня” та звичайно означає естрадну бардівську пісню ліричного характеру; загальновідомим є те, що пісенний жанр “шансон” виник та поширився на території країн колишнього СРСР та СНД на протязі 80-90-х років минулого століття;

- ТРК “Арта плюс” обґрунтовує правомірність використання нею в 2002-2003 роках позначення “Шансон” посиланням на договір від 02.08.2002 № 01/08-02, згідно з умовами якого вона одержала від ТРК “Лідер” невиключне право на використання твору “Радіо “Шансон” та на свідоцтво України на знак для товарів і послуг № 20845 (комбіноване зображення людини з гітарою та позначення “РАДИО ШАНСОН”), яке видано 17.09.2001 на ім’я Євтухова А.Л.;

- ТРК “Арта плюс” і ТРК “Лідер” досягнуто згоди з усіх істотних умов договору про передачу авторських прав від 02.08.2002 № 01/08-02, що виключає можливість визнання цього договору неукладеним;

- договір від 02.08.2002 № 01/08-02 є недійсним, оскільки за ним передано права на використання твору “Радио “Шансон”, існування якого на час укладення договору відповідачами не доведено, що суперечить частині третій статті 33 Закону України “Про авторське право і суміжні права” щодо можливості передачі лише наявних прав, а це є підставою для застосування на вимогу позивача приписів статті 48 Цивільного кодексу Української РСР;

- свідоцтво № 8750 про реєстрацію авторського права Євтухова А.Л., Андронова П.М., Науменка І.В. на твір “Сценарний проект “Програма “Радио Шансон” видано 12.11.2003 (тобто реєстрація відбулася після укладення відповідачами договору від 02.08.2002 № 01/08-02);

- ТРК “Арта плюс” не доведено наявності у неї права на використання торговельної марки за свідоцтвом України № 20845 (не подано ні доказів передачі права власності на знак, ані доказів використання знака на підставі ліцензійного договору);

- ТРК “Арта плюс” без дозволу позивача використовувала слово “шансон” –ідентифікуючу частину оригінальної назви твору “Проект “Радиоканал “Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)”.

Причиною виникнення даного спору є питання щодо правомірності використання слова “шансон” без дозволу ТРК “Нота” як власника майнових авторських прав на твір “Проект “Радиоканал “Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)”.

Особисті немайнові і майнові права авторів та їх правонаступників, пов'язані із створенням та використанням творів науки, літератури і мистецтва –авторське право, і права виконавців, виробників фонограм і відеограм та організацій мовлення - суміжні права охороняє Закон України від 23.12.1993 № 3792-ХІІ “Про авторське право і суміжні права” (далі –Закон № 3792).

Відповідно до статті 1 цього Закону автор –це фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір.

Згідно з статтею 7 Закону № 3792 суб'єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права.

Частиною першою статті 8 Закону № 3792 встановлено, що об’єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, а саме:

- літературні письмові твори белетристичного, публіцистичного, наукового, технічного або іншого характеру (книги, брошури, статті тощо);

-   виступи, лекції, промови, проповіді та інші усні твори;

-   інші твори.

Відповідно до статті 9 Закону № 3792 частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною другою статті 11 цього Закону авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

Частиною першою статті 15 Закону № 3792 визначено, що до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать виключне право на використання твору та виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Частинами другою та третьою статті 15 Закону № 3792  встановлено, що виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом, а виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема:

-  відтворення творів;

-  публічне виконання і публічне сповіщення творів;

-  публічну демонстрацію і публічний показ;

- будь-яке повторне оприлюднення творів, якщо воно здійснюється іншою організацією, ніж та, що здійснила перше оприлюднення;

-  переклади творів;

-  переробки, адаптації, аранжування та інші подібні зміни творів;

- включення творів як складових частин до збірників, антологій, енциклопедій тощо. Зазначений перелік не є вичерпним.

Водночас державна реєстрація твору згідно з приписами Порядку державної реєстрації авторського права і договорів, які стосуються права авторів на твір, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1756, є правом суб’єкта авторського права, а не його обов’язком і не визначає ні фактичної дати створення твору, ані обсягу його правової охорони, хоча за певних умов свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір і може містити відомості щодо факту і дати оприлюднення (але не створення) твору. Під час розгляду заявки Державний департамент інтелектуальної власності Міністерства науки і освіти України не проводить експертизу твору і не встановлює факт виникнення авторства (пункт 17 названого Порядку).

Положення про державну реєстрацію прав автора на твори науки, літератури і мистецтва, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.1995 № 532, що було чинним на час реєстрації твору “Проект “Радиоканал “Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)”, також не містило приписів щодо надання переваг зареєстрованому твору перед незареєстрованим.

Суд першої інстанції у прийнятті рішення, що оскаржується, виходив з встановленого ним факту використання ТРК “Арта плюс” без дозволу ТРК “Нота” частини назви твору, авторські майнові права на який належать позивачеві, а саме, слова “шансон”.

Тим самим місцевий господарський суд визнав слово “шансон” об’єктом авторського права позивача, використання якого будь-якою іншою особою в межах Харківської та Донецької областей (за винятком випадків, передбачених статтями 21-25 Закону № 3792) має відбуватися виключно з дозволу ТРК “Нота”.

Водночас за своєю правовою сутністю система захисту авторських прав спрямована на стимуляцію творчої праці авторів та захист її результатів.

На відміну від торговельної марки, сфера застосування якої обмежена (обсяг її правової охорони згідно з пунктом 4 статті 5 Закону України “Про охорону прав на знаки для товарів і послуг” визначається наведеними у свідоцтві зображенням та переліком товарів і послуг для яких цю марку зареєстровано), наявність авторського права захищає результат творчої праці автора –твір –від будь-якого неправомірного використання незалежно від сфери такого використання, а тому розмежування правового захисту об’єктів авторського права за ознакою сфери застосування (зокрема, “радіомовлення”, “солодощі”, інше) не ґрунтується на чинному законодавстві та не відповідає суті правової охорони авторських прав.

Згідно з статтею 9 Закону № 3792 правова охорона надається не будь-якій назві твору, а лише тій, яка містить ознаки твору, тобто є оригінальною і відображає творчу самобутність її автора (наприклад, різні назви одного й того самого твору - публічного виступу - у вигляді стандартного за виконанням слова “виступ” та назва, викладена в оригінальній віршованій формі, можуть відрізнятися за правовою охороною).

Таку ж правову позицію викладено в абзаці другому пункту 21 рекомендацій президії  Вищого господарського суду України від 10.06.2004 № 04-5/1107 “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності”, де зазначено, що “назва твору підлягає охороні як об'єкт авторського права тільки у тому випадку, коли вона є результатом творчої діяльності автора (є оригінальною) і може використовуватися самостійно”.

З огляду на наведене суд першої інстанції через помилкове тлумачення змісту статті 9 Закону № 3792, дійшовши висновку щодо надання правової охорони будь-якій назві твору, не лише неправильно застосував цю норму матеріального права, але й всупереч приписам частини першої статті 11112 ГПК України не виконав вказівки касаційної інстанції щодо обов’язковості дослідження фактичних обставин, пов’язаних з можливістю самостійного використання оригінальної назви твору (її частини), викладені в постановах Вищого господарського суду України від 23.03.2004 та від 05.07.2005 з даної справи.

При цьому посилання місцевого суду на оригінальність назви твору “Проект “Радиоканал “Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)” як на підставу для надання цій назві самостійної правової охорони не впливає на правильність прийнятого ним рішення зі справи, оскільки судом першої інстанції встановлено факт використання ТРК “Арта плюс” не згаданої назви твору в цілому, а лише її частини –слова “шансон”.

У свою чергу, посилання суду першої інстанції на необхідність захисту в межах авторського права способу ідентифікації радіоканалу шляхом використання слова “шансон” свідчить про неправильне застосування ним приписів частини третьої статті 8 Закону № 3792, відповідно до якої у межах авторського права правова охорона поширюється тільки на форму вираження твору і не поширюється на будь-які ідеї, теорії, принципи, методи, процедури, процеси, системи, способи, концепції, відкриття, навіть якщо вони виражені, описані, пояснені, проілюстровані у творі та порушення приписів статті 492 Цивільного кодексу України і статті 1 Закону України “Про охорону прав на знаки для товарів і послуг”, відповідно до яких саме торговельна марка (знак для товарів і послуг) є позначенням, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.

Отже, для правильного вирішення даного спору з урахуванням визначених позивачем меж позову (зокрема, ТРК “Нота” просила заборонити використання оригінальної назви твору та введення позначення “шансон” у господарський обіг) суду першої інстанції належало:

-  з’ясувати, чи є використання слова “шансон” використанням назви твору “Проект “Радиоканал “Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)”;

-  встановити фактичні обставини, пов’язані з можливістю введення ТРК “Арта плюс” слова “шансон” (як об’єкта авторського права позивача) у господарський обіг;

- з’ясувати, чи є слово “шансон” результатом творчої праці авторів твору “Проект “Радиоканал “Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)”;

- встановити фактичні обставини, пов’язані з можливістю самостійного (окремо від інших частин твору) використання частини назви твору –слова “шансон” - саме як об’єкта авторського права, що відповідає ознакам твору та внаслідок цього підлягає самостійній правовій охороні.

Проте цього місцевим судом здійснено не було.

До того ж, визнавши авторським договір від 02.08.2002 № 01/08-02 та дійшовши висновку щодо його недійсності внаслідок відсутності твору, що мав становити предмет цього договору, місцевий господарський суд:

- не обґрунтував наведені висновки щодо належності договору до угод про передачу авторських прав посиланням на конкретні пункти договору, які свідчили б про передачу за ним саме авторських прав;

- не дав оцінки фактичному змісту пункту 1 цього договору щодо надання права на здійснення радіотрансляції музичних радіопрограм ТРК “Лідер”, тоді як згідно з пунктом “в” статті 35 Закону № 3792 передачі (програми) організацій мовлення є об’єктами суміжних, а не авторських прав;

- не встановив, які саме права ТРК “Нота” та яким чином порушено внаслідок укладення відповідачами договору від 02.08.2002 № 01/08-02, що є необхідною передумовою для застосування засобів судового захисту з огляду на приписи статті 1 ГПК України щодо права на звернення до господарського суду за захистом порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Крім того, суд першої інстанції не усунув наявну суперечність між його висновками щодо використання ТРК “Арта плюс” слова “шансон” у 2002-2003 роках та недоведеністю ТРК “Арта плюс” факту припинення такого використання на теперішній час.

Неповним є й дослідження місцевим судом фактичних обставин, пов’язаних з визначенням розміру компенсації за порушення авторських прав ТРК “Нота”. Так, рішення про стягнення компенсації в сумі 9 250 000 грн. суд мотивував виключно вартістю рекламного часу та можливим розміром доходу ТРК “Арта плюс” від реклами на протязі 2002-2003 років, але при цьому він не встановив та не дослідив ні фактичного розміру доходів ТРК “Нота” і ТРК “Арта плюс” від реклами, ані наявності причинного зв’язку між цими доходами та використанням спірної частини твору.

Водночас розмір компенсації суд має визначати в межах заявлених вимог залежно від характеру порушення, ступеню вини відповідача та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються: обсяг, тривалість та масштабність порушення; передбачуваний розмір збитків потерпілого; розмір доходу, отриманого внаслідок порушення; кількість потерпілих; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля. При цьому суд має виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. Визначаючи розмір компенсації, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Отже, суд першої інстанції не лише прийняв рішення зі справи, яке не відповідає приписам зазначених норм матеріального права та на порушення вимог статті 11112 ГПК України не виконав вказівок касаційної інстанції, але й припустився неправильного застосування приписів частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до частини першої статті 11110 ГПК України є підставою для скасування судового рішення.

Касаційна ж інстанція відповідно до частини другої статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну  правову оцінку і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 1117, 1119 –11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю телерадіокомпанії “Арта плюс” задовольнити.

2. Рішення господарського суду Донецької області від 28.02.2007 зі справи № 39/418пд скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Суддя                                                                                                   В.Селіваненко

Суддя                                                                                                    І.Бенедисюк

Суддя                                                                                                 Б.Львов