ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2007                                                                                   Справа № 5/244

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Лотоцької Л.О. (доповідач)

суддів: Бахмат Р.М., Євстигнеєва О.С.

при секретарі судового засідання: Ролдугіній Н. В.

За участю представників сторін, які були присутні у судовому засіданні, яке відбулося 10.04.2007 року:

від позивача:  Сорока Ю.А. представник, довіреність №б/н  від 22.02.07;

від відповідача:  Бабаченко А.Г. нач.юр.відділу, довіреність №б/н  від 04.01.07;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Кременчукпромзалтранс”, м. Кременчук на рішення господарського суду Кіровоградської області від  12.02.2007 року у справі № 5/244

за позовом: Відкритого акціонерного товариства “Кременчукпромзалтранс”, м. Кременчук

до відповідача: Закритого акціонерного товариства “Об”єднання Дніпроенергобудпром”, м. Світловодськ

про визнання договору купівлі-продажу недійсним, повернення сторін договору у первісний стан і стягнення 3 647 181,02 грн.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2006 року позивач звернувся в господарський суд Кіровоградської області з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу недійсним, повернення сторін договору у первісний стан і стягнення 3 647 181,02 грн.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 12.02.2007 року (суддя Змеул О. А.) у задоволенні позову Відкритого акціонерного товариства “Кременчук-промзалтранс” було відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Кіровоградської області  від 12.02.2007 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Скаржник зазначає, що висновок суду щодо того, що ЗАТ «Об’єднання Дніпроенергобудпром», як один із засновників, не несе відповідальності за борги ТОВ «КЗСЦ»і не брало участі в управлінні ним, тому не повинно було надавати відомості про обсяги всієї заборгованості ТОВ «КЗСЦ»перед іншими кредиторами,  суперечить статті 50 Закону України  «Про господарські товариства»(в редакції, що діяла на час  виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого учасники товариства несуть відповідальність в межах їх вкладів, а відповідач як учасник ТОВ «КЗСЦ»з часткою 40 % (пункт 3.4 Статуту ТОВ «КЗСЦ») був відповідальним по обов’язках товариства в межах свого вкладу. Необ’єктивним вважає скаржник висновок суду, що договір  поруки від 17.10.2003 року № 92 та акт звірення розрахунків між ТОВ «КЗСЦ» та ЗАТ «Об’єднання Дніпроенергобудпром»свідчать про те, що  позивача мав можливість володіти інформацією стосовно боргів ТОВ «КЗСЦ»перед підприємствами та підрозділами ЗАТ «Об’єднання Дніпроенергобудпром», оскільки на думку скаржника, зазначений факт навпаки підтверджує відсутність доказів у відповідача стосовно інформування  позивача про існування значної заборгованості у ТОВ «КЗСЦ»перед іншими кредиторами. Позивач, посилаючись на статтю 76 Цивільного кодексу УРСР, вважає, що судом необґрунтовано зроблено висновок, що позивачем пропущено строк позовної давності, так як позивач дізнався про обман з боку відповідача та порушення  його прав та  інтересів з моменту отримання ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство, яка винесена 31.10.2003 року, тобто даний позов подано без порушення терміну, передбаченого статтею 71 Цивільного кодексу УРСР.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач вважає, що позивачем не доведено , що засновниками ТОВ «КЗСЦ», зокрема відповідачем, на його вимогу не було надано баланс та звіти цього  господарського товариства. Позивач  не звертався до відповідача з проханням надати відомості про обсяги  боргів (всієї кредиторської заборгованості) ТОВ «КЗСЦ» перед іншими кредиторами, крім того, позивачем не доведено, що відповідач на його прохання надати відповідну інформацію, надав недостовірні відомості або ухилився від надання відомостей стосовно всієї кредиторської заборгованості ТОВ «КЗСЦ». Що стосується строку позовної давності для оспорення договору зі сторони позивача, відповідач погоджується з висновком  суду про те, що даний строк  слід рахувати з 27.10.2003 року, з моменту підписання  сторонами акту прийняття-передачі частки у статутному фонді ТОВ «КЗСЦ», тобто  позивач пропустив трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 Цивільного кодексу УРСР.

У судовому засіданні, яке ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.03.2007 року було призначено на 10.04.2007 року, було оголошено перерву до 17.04.2007 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши відповідність оскарженого рішення нормам діючого законодавства,  Дніпропетровський апеляційний господарський суд  дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

17 жовтня 2003 року між Закритим акціонерним товариством “Об”єднання Дніпроенергобудпром” –продавець та Відкритим акціонерним товариством “Кременчукпромзалтранс” –покупець був укладений договір № 93 купівлі-продажу частки у статутному фонді ТОВ «Кременчуцький завод силікатної цегли», відповідно до якого продавець продав (уступив) належну йому на праві власності частку, що  становить 40 % статутного фонду ТОВ «Кременчуцький завод силікатної цегли», що відповідає повністю внесеному вкладу продавця до статутного фонду  товариства у розмірі 2 502 555,00 грн., а покупець придбав цю частку за ціною, яка узгоджена сторонами.

Розділом 4 договору встановлено, що моментом переходу права власності на Частку до Покупця є дата здійснення повного розрахунку за цим Договором. Сторони підписують акт приймання-передачі частки після виконання пункту 2.2 Договору.

Актом приймання-передачі частки у статутному фонді ТОВ «Кременчуцький завод силікатної цегли»від 27.12.2003 року сторони погодились, що договір № 93  від 17.10.2003 року виконаний в повному обсязі.

Позивач посилався на те, що в ході укладення договору відповідач умисно замовчував про скрутне фінансове становище ТОВ «Кременчуцький завод силікатної цегли», існування значної заборгованості, його неплатоспроможності та інше, що мало перешкодити здійсненню правочину, в зв’язку з тим, що позивач напевно відмовився б від укладення договору.

На думку позивача зазначені обставини підтверджували той факт, що під час укладення договору мав місце обман позивача з боку відповідача, в зв’язку з чим просив визнати зазначений договір недійсним на підставі статті 57 Цивільного кодексу УРСР та повернути сторони в первісний стан.

Позивач просив також стягнути з відповідача 929 429,67 грн. витрат у вигляді сплачених  процентів по кредиту, отриманому з метою своєчасного та повного розрахунку за договором; 173 529,35 грн. у вигляді понесених витрат на розвиток ТОВ «Кременчуцький завод силікатної цегли»та 41 667,00 грн. витрат, витрачених на юридичні послуги в ході  розгляду справи про банкрутство ТОВ «Кременчуцький завод силікатної цегли».

Відповідно до статті 57 Цивільного кодексу УРСР, що був чинним  на час укладення спірної угоди, угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації. Якщо угода визнана недійсною з однієї з зазначених підстав, то потерпілому повертається другою стороною все одержане нею за угодою, а при неможливості повернення одержаного в натурі - відшкодовується його вартість. Майно, одержане за угодою потерпілим від другої сторони (або належне йому), звертається в доход держави. При неможливості передати майно в доход держави в натурі - стягується його вартість. Крім того, потерпілому відшкодовуються другою стороною понесені ним витрати, втрата або пошкодження його майна.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України  № 3  від 28.04.1978 року(із наступними змінами) «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними»при вирішенні позовів про визнання угоди недійсною на підставі ст. 57 ЦК суди повинні мати на увазі, що такі вимоги можуть бути задоволені при доведеності фактів обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною або збігу тяжких для сторони обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах. Під обманом у таких випадках слід розуміти умисне введення в оману учасника угоди шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мають істотне значення для угоди, що укладається.

Позивач не довів як факту  умисного введення відповідачем в оману позивача шляхом повідомлення неправдивих відомостей, так і факту замовчування обставин справи.

Приймаючи рішення у справі, місцевий господарський суд  вірно зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький завод силікатної цегли», частку в статутному фонді якого набув позивач,  було юридичною особою, самостійним суб’єктом господарювання, який здійснював господарську діяльність відповідно до його  статутних документів.

Відповідач, як один з засновників товариства,  не здійснював управління товариством.

Здійснюючи підприємницьку діяльність, тобто безпосередню самостійну, на власний ризик діяльність (стаття 1 Закону України «Про підприємництво»), позивач,  придбаваючи частку в статутному фонді господарського товариства, повинен був витребувати та проаналізувати баланс підприємства, звіти, частку якого він мав намір набути та таким чином з’ясувати фінансовий стан цього підприємства.

Доказів того, що позивачу було відмовлено у наданні зазначених документів, позивач не  надав.

Позивач, уклавши договір поруки № 92 від 17.10.2003 року, за яким поручився перед Закритим акціонерним товариством “Об”єднання Дніпроенергобудпром” нести субсидіарну відповідальність за боргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький завод силікатної цегли» в сумі  1 121 928,03 грн. був обізнаний в наявності  у товариства дебіторської заборгованості.

З огляду  на викладене правові підстави  для визнання спірного договору недійсним, як такого,  що укладений внаслідок обману представника однієї сторони з другою стороною, відсутні.

Відповідно до  частин 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Настання цивільно-правової відповідальності  за завдання шкоди можливе лише за наявності певних складових елементів: а) протиправної поведінки завдавача шкоди; б) настання шкоди; в) причинного зв’язку між двома першими елементами; г) вина завдавача шкоди.

Відсутність хоча б одного з вищенаведених  елементів звільняє від обов’язку відшкодування завданої шкоди.

З урахуванням вищевикладеного відповідач, укладаючи спірну угоду, діяв правомірно.

Позивач не довів настання шкоди.

Посилаючись на сплату відсотків за користування  кредитом за кредитним договором  № 408 вл від 21.10.2003 року, позивач не надав доказів сплати цих відсотків у зазначеному позивачем розмірі.

Окрім того, з вказаного кредитного договору не вбачається, що позивач отримав кредит саме для  набуття частки у статутному  фонді Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький завод силікатної цегли».

Посилаючись на завдану шкоду у вигляді понесених витрат на розвиток Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький завод силікатної цегли» в сумі 173 529,35 грн., позивач не надав  жодного доказу понесення зазначених витрат.

Надані до позовної заяви договори від 25.11.2003 року та від 29.01.2004 року свідчать про придбання позивачем  бульдозера та інших матеріальних цінностей.

Що стосується 41 667,00 грн. витрат «витрачених  на юридичні послуги в ході розгляду справи по банкрутству Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький завод силікатної цегли», то докази понесення зазначених витрат саме у зв’язку з розглядом  цієї справи позивачем не надано.

З огляду на вищенаведене позовні вимоги задоволенню не підлягали.

З урахуванням  вищевикладеного  відсутні  передбачені статтею 104 Господарського процесуального кодексу України підстави для  скасування судового рішення.

Керуючись статтями 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Кременчукпромзалтранс”, м. Кременчук залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від  12.02.2007 року у справі № 5/244 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                    Л. О. Лотоцька

Суддя                                                                           Р. М. Бахмат

Суддя                                                                           О. С. Євстигнеє