ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 р.
№ 1/275-6/80

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді:
суддів:
Панової І.Ю.,
Заріцької А. О.,
Продаєвич Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу
Приватного підприємства "Львівагротранс",
м. Львів

на ухвалу

та постанову
господарського суду Львівської області від 26.03.2007
Львівського апеляційного господарського суду від 25.06.2007

у справі
№ 1/275-6/80

за позовом
Відкритого акціонерного товариства "Львівське АТП-24656" "Богданівське",
м. Львів

до

до

Приватного підприємства "Львівагротранс",
м. Львів
Приватного підприємства "ЮРС",
м. Пустомити, Львівська обл.

про
визнання фіктивними договорів купівлі-продажу

за участю представників сторін:

від позивача:
Горніцький С.І. за дов. від 15.10.2007

від відповідачів:             І
ІІ

Заболотовський В.М. за дор. від 21.09.2007
не з'явилися

Відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу належним чином повідомлені про час і місце засідання суду (ухвала Вищого господарського суду України від 14.09.2007, надіслана сторонам у справі –17.09.2007), проте відповідач - ІІ не скористався правом, наданим йому статтею 22 Господарського процесуального кодексу України щодо участі у засіданні суду касаційної інстанції.

Доповідач: Продаєвич Л.В

Розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 15.10.2007 № 02-12/І/177 призначено колегію суддів у складі: Панова І.Ю. - головуючий, судді – Заріцька А. О., Продаєвич Л.В.

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Львівське АТП-24656" "Богданівське" (надалі –ВАТ "Львівське АТП-24656" "Богданівське") у березні  2007 року звернулося до господарського суду Львівської області із позовом до Приватного підприємства "Львівагротранс" та до Приватного підприємства "ЮРС" про визнання на підставі статті 234 Цивільного кодексу України недійсними укладених між відповідачами у справі договорів купівлі-продажу транспортних засобів від 08.08.2006 та від 09.08.2006 з тих мотивів, що дії              ПП "Львівагротранс" та ПП "ЮРС" не мали на меті створення правових наслідків, які передбачаються главою 54 Цивільного кодексу України, угоди укладені з метою запобігання примусового виконання рішення госпо-дарського суду Львівської області від 05.12.2006, законність якого підтверджена в апеляційному порядку.

Одночасно позивачем до господарського суду було заявлене окреме клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту (заборони відчуження, вилучення) на транспортні засоби, які були предметом купівлі-продажу за спірними угодами, та заборони будь-якої експлуатації цих засобів.

Господарський суд Львівської області ухвалами від 26.03.2007 (суддя: Гоменюк З.П.) порушив провадження у справі з призначенням її до розгляду на 24.04.2007 та задовольнив клопотання позивача, в порядку статей 66, 67 Господарського процесуального кодексу України наклав арешт (заборонив відчуження) на майно, яке зазначене в резолютивній частині оскаржуваної ухвали (арк.спр. 2).

При цьому, судом першої інстанції прийнято до уваги те, що майно, яке було предметом договорів купівлі-продажу від 08.08.2006 та від 09.08.2006, за час судового розгляду може бути відчуженим, знищеним, пошкодженим чи переданим третім особам, що унеможливить виконання рішення суду.

За апеляційними скаргами ВАТ "Львівське АТП-24656" "Богданівське" та ПП "Львівагротранс" вказана ухвала переглянута в апеляційному порядку і постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.06.2007 (судді: Марко Р. –головуючий, Бойко С., Бонк Т.) залишена без змін з огляду на те, що стаття 66 Господарського процесуального кодексу України "надає право позивачеві захистити свої майнові права, що в майбутньому можуть бути порушені до винесення рішення про чинність чи нечинність спірних угод."

Приватне підприємство "Львівагротранс" звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою про скасування прийнятих у справі судових актів як таких, що не відповідають вимогам статті 66 Господарського процесуального кодексу України та статті 319 Цивільного кодексу України.

На думку скаржника, суд незаконно позбавив його можливості реалізувати своє право власника переліченого в оскаржуваній ухвалі майна без достатніх на те підстав.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників позивача та відповідача-І, обговоривши доводи касаційної скарги, дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 66 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що виконання рішення у даній справі може бути неможливе або утруднене в разі невжиття заходів до забезпечення позову у вигляді арешту, накладеного на індивідуально визначене майно.

Висновок суду про те, що зазначене майно є предметом договорів купівлі-продажу, які в матеріалах справи відсутні, є таким, що не ґрунтується на матеріалах справи.

У порушення вимог статей 66, 67 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції застосував заходи до забезпечення позову, вжиття яких не має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи про визнання угод недійсними, вимоги щодо яких заявлені особою, яка не є стороною за цими угодами.

Не допускається застосування заходів, які не пов'язані із заявленими вимогами, а такий захід, як накладення арешту на майно або грошові суми, застосовується як засіб забезпечення у майнових позовах.

А відтак, в оскаржуваній ухвалі господарського суду Львівської області від 26.03.2007 вирішені питання, які не пов'язані з розглядом справи та виконанням можливого рішення за результатами її розгляду.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали, господарським судом прийнято до уваги посилання позивача на інше судове рішення від 05.12.2006 у справі № 1/855-10/261, яким задоволений позов ВАТ "Львівське АТП-24656" "Богданівське" до ПП "Львівагротранс" про стягнення з останнього суми боргу за договором поруки, укладеного у забезпечення виконання зобов'язань за кредитною угодою, при цьому, поза увагою суду залишилася та обставина, що позов у цій справі був забезпечений ухвалою господарського суду Львівської області від 08.09.2006 року, яка залишена в силі згідно з пунктом 4 резолютивної частини рішення цього ж суду від 05.12.2006 року.

Апеляційний господарський суд, залишаючи без змін ухвалу господарського суду, на зазначене не звернув уваги, не зважив на необхідність вжиття передбачених статями 66, 67 Господарського процесуального кодексу України заходів у відповідності до їх мети.

З огляду на наведене, судові акти підлягають скасуванню, а справа –передачі на розгляд до місцевого господарського суду.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Львівської області від 26.03.2007 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.06.2007 у  справі № 1/275-6/80  –скасувати.

Справу направити до господарського суду Львівської області.

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Львівагротранс" –задовольнити.

Головуючий, суддя                                                                      І.Панова

Суддя                                                                                           А. Заріцька

Суддя                                                                                              Л. Продаєвич