ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

"22" листопада 2007 р.                                        Справа № 17/325у-(11/369/21)

м. Чернігів                                                                              «22 »листопада 2007 року

Суддя Кушнір І.В. розглянув у відкритому судовому засіданні за участю:

Секретаря судового засідання:  Чепурна О.В.

Представника позивача: Ярмак В.В. –начальник юрид. відділу, дов.№1783/9/10-003 від 02.10.07р.;

Представника відповідача-1: Журко Н.М. –представник, дов.№380 від 09.07.07р.

Представника відповідача-2: не з`явився.

матеріали справи №(11/369/21)-17/325у

За ПОЗОВОМ: Ніжинської об’єднаної державної податкової інспекції

16600, Чернігівська область, м. Ніжин, вул.. Поштова, 2

До ВІДПОВІДАЧА-1: Відкритого акціонерного товариства „Ніжинський м’ясокомбінат”

16600, Чернігівська область, м. Ніжин, вул.. Космонавтів, 25

До ВІДПОВІДАЧА -2 : Приватного підприємства „Темп-Ю”

01010, м. Київ, пл.. Арсенальна, 1б

Про визнання недійсною угоди

СУТЬ СПОРУ:

Ніжинською ОДПІ пред`явлено позов до ВАТ „Ніжинський м’ясокомбінат” та ПП „Темп - Ю” про визнання недійсною з підстав, передбачених ст.ст.207,208 Господарського кодексу України, усної угоди купівлі –продажу м’ясопродуктів від 02.02.05 р. на загальну суму 10520,30 грн., укладеної між ВАТ „Ніжинський м’ясокомбінат” та ПП „Темп –Ю”, та застосування наслідків визнання її недійсною, а саме зобов’язання ПП „Темп –Ю” повернути ВАТ „Ніжинський м’ясокомбінат” одержані 10520,30 грн. та стягнення з ВАТ „Ніжинський м’ясокомбінат” 10520,30 грн. в доход держави.

В позовній заяві Позивач посилається, зокрема, на те, що ПП „Темп –Ю” при укладенні оспорюваної угоди (вчиненні оспорюваного зобов’язання) діяло з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а саме з метою ухилення від сплати податків.

Відповідач –ВАТ „Ніжинський м’ясокомбінат” у письмових запереченнях на позовну заяву вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У запереченнях на позовну заяву Відповідач-1, зокрема, зазначає, що незважаючи на судове рішення про скасування державної реєстрації ПП „Темп –Ю”, на день укладення  і виконання  оспорюваної угоди, значилося в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, тобто мало статус юридичної особи і, відповідно, всі права. Відповідач вважає, що Позивачем не доведено, що оспорювана угода укладена ПП „Темп - Ю” з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

ПП „Темп -Ю” відзив на позов не надало, явку представника в судове засідання не забезпечило.

Ухвала про відкриття провадження в адміністративній справі, повістка та додані до позовної заяви документи, неодноразово надіслані Відповідачу-2 за адресою, вказаною в позові, повернулися без вручення адресату з відміткою про те, що за зазначеною адресою підприємство не знаходиться.

Згідно листів Печерської райдержадміністрації у м. Києві від 04.07.05р. та 25.10.05р., ПП «Темп-Ю»значиться у реєстрі суб`єктів підприємницької діяльності.

З викладеного вбачається, що процесуальні документи були двічі направлені судом Відповідачу за місцем його державної реєстрації.

За таких обставин, суд вважає, що ним вжито всіх можливих заходів по належному повідомленню ПП „Темп -Ю” про дати слухання справи, а тому не перебування Відповідача за місцем його державної реєстрації та, як наслідок, неможливість направлення в засідання свого представника і ненадання відзиву, не перешкоджають розгляду справи по суті. Повторні відкладення розгляду справи з направленням повідомлення за тими ж адресами позбавлене смислу. Справа розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача-1, дослідивши надані письмові докази, суд

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у  справах  щодо  оскарження рішень,  дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на   підставі, у межах  повноважень  та  у  спосіб,  що передбачені Конституцією та законами України;

2) з  використанням  повноваження  з метою, з якою  це повноваження надано;

3) обґрунтовано,  тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з  урахуванням  права  особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.11 вищевказаного Кодексу:

“Суд  вживає  передбачені  законом  заходи,  необхідні  для з'ясування всіх обставин у справі,  у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Суд повинен запропонувати  особам,  які  беруть  участь  у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.”

Відповідно до ч.2 ст.69 зазначеного Кодексу:

«Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові  докази  або  витребувати додаткові докази за клопотанням осіб,  які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.»

Згідно ч.ч.4,5 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України:

«Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у  нього  документи  та матеріали,  які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Суд може збирати докази з власної ініціативи.»

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України:

«1. Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав,  передбачених  цим  Кодексом, в силу якого один  суб'єкт  (зобов'язана  сторона,  у  тому  числі боржник)  зобов'язаний  вчинити  певну дію господарського чи управлінсько-господарського  характеру  на користь іншого суб'єкта (виконати  роботу,  передати  майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій,  а інший суб'єкт (управнена сторона,  у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

2. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

3. Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського  зобов'язання  в   процесі   його виконання, якщо законом не встановлено інше.»

Згідно ч.1 ст.175 даного Кодексу:

«1. Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при  здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на  користь  другої сторони  або  утриматися  від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.»

З викладеного вбачається, що до спірних відносин, а саме укладення та визнання недійсною спірної угоди, підлягають першочерговому застосуванню саме норми Господарського, а не Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.179 даного Кодексу:

«1. Майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання  або  між  суб'єктами  господарювання і негосподарюючими  суб'єктами  -  юридичними  особами  на  підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.»

Відповідно до ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України:

«1. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.»

Як вбачається з матеріалів справи, 02.02.05р. між ВАТ „Ніжинський м’ясокомбінат” та ПП “Темп-Ю” було укладено усну угоду купівлі –продажу м’ясопродуктів (вчинені господарські зобов’язання), згідно якої ПП „Темп –Ю” продало, а ВАТ „Ніжинський м’ясокомбінат” прийняв і оплатив м’ясопродукти на загальну суму 10520,30 грн., що підтверджується копіями відповідних документів (доказами):

-          подорожнього листа №971773 на автомобіль ГАЗ - 2705, д.н. 14-32РМЕ, яким було

доставлено на комбінат м’ясопродукти;

-          посвідчення про якість м’ясопродуктів № 15;

-          ветеринарного свідоцтва  К1- 33 № 231846;

-          податкової накладної № 24 від 02.02.05 р. ;

-          видаткової накладної № 24 від 02.02.05 р.;

-          квитанціями до прибуткових касових ордерів.

Рішенням господарського суду м. Києва від 28.10.03 р. по справі №44/69, яке набрало законної сили, було скасовано державну реєстрацію ПП „Темп -Ю”. Підставою для скасування державної реєстрації було те, що ПП „Темп –Ю” з 03.02.98 р. не подавало до органів податкової служби  звіти про фінансово–господарську діяльність, тобто не сплачувало податки.

Крім того, як свідчать матеріали справи, згідно акту ДПІ у Печерському районі м.Києва №2868 від 01.12.03 р. було анульовано Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість ПП „Темп –Ю”.

Таким чином, на думку Позивача, не сплачуючи податки, не маючи спеціальної правоздатності платника ПДВ та не маючи право виписувати податкову накладну, ПП „Темп –Ю”, завідомо усвідомлюючи протиправність таких дій при виконанні оспорюваної угоди (господарського зобов’язання), видало ВАТ „Ніжинський м’ясокомбінат” податкову накладну № 24 від 02.02.05 р. на загальну суму 10520,30 грн., в тому числі 1753,38 грн. ПДВ, та ветеринарне свідоцтво КІ - 33 № 231846, яке, згідно листа Києво–Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 17.06.05 р. № 94, не видавалося.

Тому Ніжинська ОДПІ вважає, що вищенаведене свідчить про те, що укладена угода (вчинене господарське зобов’язання) з боку ПП ”Темп - Ю” була завідомо спрямована на приховування від оподаткування доходів, тобто господарське зобов’язання ПП „Темп –Ю” вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Відповідно до  ч.1 ст.207 Господарського кодексу України:

1. Господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками  господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної  правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади  визнано  судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ч.1 ст.208 Господарського кодексу України:

«1. Якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що  вчинено  з метою,  яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства,  то за наявності  наміру  в  обох  сторін  -  у  разі виконання  зобов'язання  обома  сторонами  -  в  доход  держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а  у разі  виконання  зобов'язання  однією  стороною  з  другої сторонни стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї  першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із  сторін  усе  одержане  нею повинно бути повернено другій стороні,  а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного  стягується  за  рішенням  суду  в  доход держави.»

Згідно ст.203 Цивільного кодексу України:

«1. Зміст  правочину  не може суперечити цьому Кодексу,  іншим актам  цивільного  законодавства,  а   також   моральним   засадам суспільства.

2. Особа,  яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення  учасника  правочину  має  бути  вільним   і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх,  неповнолітніх чи непрацездатних дітей.»

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.216 Цивільного кодексу України:

1. Недійсний  правочин  не створює юридичних наслідків,  крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі  недійсності  правочину  кожна  із  сторін зобов'язана повернути другій  стороні  у  натурі  все,  що  вона  одержала  на виконання   цього   правочину,   а   в  разі  неможливості  такого повернення,  зокрема тоді,  коли одержане полягає  у  користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

3. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті,  застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих  видів недійсних правочинів.»

Враховуючи вищевказані приписи абзацу 2 ч.1 ст.175 Господарського кодексу України, суд доходить висновку, що до спірних відносин, а саме укладення та визнання недійсною спірної угоди, підлягають першочерговому застосуванню саме норми Господарського (ст.ст.207,208), а не Цивільного кодексу України (ст.ст.203,216).

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978р. №3 зі змінами та доповненнями «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», дія статті 49 Цивільного кодексу України поширюється на угоди, укладені з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, тобто які порушують основні принципи існуючого суспільного ладу. До них, зокрема, належать угоди, спрямовані на приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів. Задовольняючи позов у такій справі,  суд  повинен  у  рішенні вказати, у чому конкретно полягала  завідомо  суперечна  інтересам держави і суспільства мета укладення угоди і хто  з  її  учасниківмав  умисел  на  досягнення  цієї  мети.

Тобто, при цьому необхідними умовами для визнання угоди недійсною є мета укладання угоди субєктами господарювання, яка, зокрема, має бути спрямована на приховування від оподаткування доходів для завдання шкоди інтересам держави та суспільства, а також вина сторін у формі умислу щодо настання відповідних наслідків.

В ухвалі  Вищого адміністративного суду України від 10 липня 2007 року по справі №11/369/21, якою скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.05.06р. та постанову господарського суду Чернігівської області від 20.02.06р., а справу направлено на новий розгляд, зазначено наступне.

Встановлення умислу підприємства на укладення угоди з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства, мало бути предметом дослідження у цій справі. Наявність умислу не може бути підтверджена лише вказаним рішенням господарського суду про скасування державної реєстрації, оскільки предметом дослідження у справі було, зокрема, неподання звітності до контролюючих органів,  а не наявність протиправного умислу при укладенні угоди. Таким чином, висновки, викладені у рішенні господарського суду, яким була скасована держана реєстрація ПП «Темп-Ю», не є обов`язковими для інших судів при розгляді даного спору. Рішення господарського суду не звільняло суду від встановлення наявності умислу підприємства на укладення угоди з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства. Крім того, юридичним наслідком скасування державної реєстрації  підприємства є здійснення ліквідаційної процедури, під час якої вирішуються питання про задоволення вимог кредиторів, в тому числі держави. Сам факт скасування державної реєстрації підприємства не тягнув за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту його державної реєстрації і до моменту виключення з державного реєстру. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців”, якщо  відомості,  які  підлягають  внесенню   до   Єдиного державного реєстру,  є недостовірними і були внесені до нього,  то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа  не  може посилатися на них у спорі у разі,  якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Сам по собі право чин щодо купівлі-продажу м`ясопродуктів на суму 10520,30 грн. не є таким, що суперечить інтересам держави та суспільства. Такий товар не виключено законом із цивільного обігу, на торгівлю ним не вимагалася ліцензія, не було й інших законодавчих обмежень стосовно його купівлі-продажу.

З урахуванням викладеного в ухвалі Вищого адміністративного суду України, ухвалою від 26.09.07р. від Ніжинської ОДПІ витребовувалися:

-          докази, що ПП «Темп-Ю»при укладенні спірної угоди мало умисел на приховування від оподаткування доходів, та діяло з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства;

-          пояснення, чи порушено кримінальна справа за фактом можливого фіктивного підприємництва при реєстрації ПП «Темп-Ю», якщо так – які результати її розслідування;

-          пояснення, чи порушено кримінальна справа за фактом підробки документів посадовими особами ПП «Темп-Ю»при укладенні спірної угоди, якщо так –які результати її розслідування;

-          пояснення, чи порушено кримінальна справа за фактом ухилення від сплати податків за результатами виконання  спірної угоди посадовими особами ПП «Темп-Ю», якщо так –які результати її розслідування;

-          докази проведення органами державної податкової служби перевірок ПП «Темп-Ю»за період, в який укладена спірна угода, можливого виявлення порушень податкового законодавства при податковому обліку спірної угоди та прийняття на підставі перевірки з цього приводу відповідних рішень, якщо так –надати акт перевірки та рішення.

На виконання даної ухвали Позивачем надано лист начальника ГВПМ ДПІ у Печерському районі м. Києва від 08.11.07р. за №8670/7/26-06/11, в якому зазначено, що за матеріалами співробітників ГВПМ ДПІ у Печерському районі м. Києва в період 2003-2007 років кримінальна справа у відношенні службових осіб ПП «Темп-Ю»не порушувалась.

Ніяких інших доказів, що ПП «Темп-Ю»при укладенні спірної угоди мало умисел на приховування від оподаткування доходів, та діяло з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, порівняно з попереднім розглядом справи, Ніжинською ОДПІ суду не надано.

Крім того, суд вважає, що у випадку порушення ПП «Темп-Ю»податкового законодавства України це є підставою для застосування до нього фінансових санкцій, зокрема, відповідно до Закону України “Про державну податкову службу в Україні”, Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, Закону України “Про податок на додану вартість”, Закону України “Про оподаткування  прибутку підприємств”, проте не вказує на наявність саме завідомого умислу на завдання шкоди державі при здійсненні господарської операції.

Створення суб’єктів підприємницької діяльності –юридичних осіб з метою прикриття незаконної діяльності - “фіктивне підприємство” визначено виключно у ст.205 Кримінального кодексу України, факт фіктивного підприємства може встановлюватись винятково у порядку кримінального судочинства, а не цивільного або господарського, відповідно до ст.24 ЦПК України, ст.12 ГПК України.

Позивачем не надано доказів порушення кримінальної справи відносно ПП «Темп-Ю».

Згідно листів Печерської райдержадміністрації у м. Києві від 04.07.05р. та 25.10.05р., ПП «Темп-Ю»значиться у реєстрі суб`єктів підприємницької діяльності.

Вищенаведене вказує на те, що на дату укладання спірної угоди ПП „Темп-Ю”, не було виключено з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності, а отже на момент укладення спірної угоди мало право укладати господарські договори, зокрема в межах ліквідаційної процедури.

Зазначені висновки, підтверджуються висновками, викладеними в Постанові Верховного суду України від 26.09.06р., яка є остаточною і не може бути оскаржена.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України:

«Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення,  крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.»

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що Позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв’язку між скасуванням державної реєстрації ПП „Темп -Ю” за рішенням господарського суду м. Києва від 28.10.03 р. по справі №44/69 та спірною угодою, як не доведено і наявність умислу на її укладання з боку ПП „Темп-Ю” з метою, саме завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, що є підставою для застосування ст.ст.207,208 Господарського кодексу України.

ВАТ „Ніжинський м’ясокомбінат” в свою чергу, як вбачається з матеріалів справи,  при укладенні та виконанні спірної угоди діяло як сумлінний контрагент і у відповідності з вимогами чинного законодавства, тобто без мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, чого не заперечує і позивач.

За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги  задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1. У позові відмовити повністю.

2. Дана Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в наступному порядку. Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі. Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу –з дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження. Апеляційна скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

3. Дана Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано  заяву  про  апеляційне  оскарження,  але апеляційна  скарга  не  була  подана  у  строк,  встановлений  цим Кодексом,  постанова або  ухвала  суду  першої  інстанції  набирає законної сили після закінчення цього строку. У  разі  подання  апеляційної скарги судове рішення,  якщо його  не  скасовано,  набирає  законної  сили   після   закінчення апеляційного розгляду справи.

4. Дана Постанова після набрання законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть  участь  у  справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів,  підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини,  які  були  встановлені постановою,  що набрала законної  сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Постанова виготовлена в повному обсязі та підписана 26.11.07р.

Суддя                                                                                                                     І.В. Кушнір