АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2007
№ 38/30

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:                              Корсака В.А.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від Київської транспортної прокуратури:
Лихотоп О.Р. - помічник (посвідчення №190 від 20.08.2007 р.)

від позивача: не з"явився,

від відповідача 1: не
з"явився,      від відповідача 3: не
з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ПП ОСОБА_1

на рішення Господарського суду м.Києва від
14.03.2007

у справі № 38/30

за позовом                               Київського
транспортного прокурора в інтерсах держави в особі Київської міської ради

до                                                   Державного
підприємства "Київпассервіс"

ПП ОСОБА_1

про
визнання недійсним договору та зобов"язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва
передані вимоги Київськоготранспортного прокурора в інтересах держави в особі
Київської міської ради про:

-          визнання недійсним договору про
надання послуг НОМЕР_1, укладеного між відповідачами;

-          зобов'язання відповідача 2 звільнити
земельну ділянку площею 20,0 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та
передання її у власність позивача;

-          зобов'язання відповідача 1 привести в
належний первісний стан вказану земельну ділянку.

Рішенням господарського суду м.
Києва від 14.03.2007 р. у справі №38/30
позов задоволено частково, визнано недійсним договір про надання послуг
НОМЕР_1, зобов'язано відповідача-2 звільнити незаконно займану земельну
ділянку. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач-2, не погоджуючись з
прийнятим рішенням, оскаржив його до суду апеляційної інстанції з мотиву
порушення та неправильного застосування судом першої інстанції норм
матеріального права. В апеляційній скарзі відповідач-2 посилається на
неправильне визначення  судом  правової природи укладеного між сторонами
договору, який на його думку, не є договором оренди, а договором про надання
платних послуг, з метою реалізації чого відповідачу-2 надавалося місце на
автостанції для розміщення палатки.

Про час та місце судових засідань
представники сторін були повідомлені належним чином, однак в судове засідання
29.08.2007 р. не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази,
заслухавши пояснення представника Київської транспортної прокуратури, судова
колегія встановила наступне.

Рішенням Виконавчого комітету
Київської міської ради народних депутатів НОМЕР_2 спірну земельну ділянку за
адресою АДРЕСА_1 було передано Київському обласному об'єднанню автобусних
станцій (правонаступником якого є відповідача 1).

Станом на 11.05.2006 р. спірна
земельна ділянка площею 7049,61 кв. м. (автостанція "Поділ")
зареєстрована в автоматизованій системі ПК "Кадастр" за Київським
обласним автотранспортним управлінням на підставі технічного звіту по
встановленню зовнішніх меж землекористування (згідно довідки Головного
управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації від
11.05.2006р.) Документи, що посвідчують право власності на землю чи право
користування землею, визначені чинним земельним законодавством, за цією
земельною ділянкою в Головному управлінні не зареєстровано.

31.08.2005 р. відповідачі уклали
договір про надання послуг НОМЕР_1, згідно з предметом якого відповідач-1 надав
місце, площею 20,0 кв.м. на автостанції "Поділ" (АДРЕСА_1) під
розміщення кіоску з продажу хлібобулочних виробів і зобов'язувався надавати
платні послуги відповідачу-2 з прибирання та благоустрою території, вивозу
сміття, освітлення території, асфальтування території, охорони території
автостанції.

Умовами укладеного договору був
встановлений обов'язок відповідача-2 отримати дозвільну документацію на
користування земельною ділянкою у відповідності до вимог чинного законодавства.

Під час проведеної перевірки
Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної
адміністрації дотримання відповідачем-1 вимог земельного законодавства було
встановлено, що на зазначеній земельній ділянці розміщена автостанція
"Поділ", на території якої розміщено три торгівельних кіоски
відповідача-2 на підставі укладених договорів про надання послуг. Відповідних
правовстановлюючих документів відносно спірної ділянки сторонами не надано.

Виявлені під час перевірки
порушення земельного законодавства, приведення у відповідність
правовстановлюючих документів на земельну ділянку  у відповідності до вимог ст.125,126 Земельного
кодексу України (ЗК України), на час звернення із відповідним позовом до суду
усунуті не були (акт від 12.03.2007 р., вказівка НОМЕР_3).

Під час розгляду спору судом першої
інстанції було з'ясовано, що позивач у відповідності до ст.124 ЗК України,
повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою відповідачу-1 (як
користувачу)  не делегував. Рішень про
надання земельної ділянки відповідачу-1 у власність або користування позивачем
також не приймалось, державний акт на право власності на земельну ділянку не
видавався, договір оренди земельної ділянки не укладався.

Дослідивши обставини справи,
колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що укладений між
відповідачами договір НОМЕР_1 від 31.08.2005 р. про надання послуг є змішаним
договором, в рамках якого між сторонами виникають орендні земельні
правовідносини, які мають бути оформлені належним чином у відповідності до
вимог чинного цивільного і земельного законодавства, що не було дотримано
відповідачами.

У відповідності до вимог ст.125 ЗК
України право власності та право постійного користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його
державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення
відповідного договору оренди і його державної реєстрації.

Відповідно до ст.290 ГК України,
оренда земельної ділянки без договору, укладеного в письмовій формі,
посвідченого нотаріально та зареєстрованого в установленому порядку, не
допускається.

За таких обставин, відповідач-1,
являючись користувачем спірною земельною ділянкою не виконав покладений на
нього земельним законодавством обов'язок щодо отримання державного акту, який
би посвідчував його право постійного користування переданою йому ділянкою,
державну реєстрацію не провів. Крім того, не являючись власником спірної
земельної ділянки та немаючи відповідних повноважень, дозволів, наданих
позивачем щодо розпорядження ділянкою, в порушення вимог чинного законодавства
передав її відповідачу-2 в тимчасове користування, а відтак доводи
відповідача-2 щодо правомірності укладення договору є безпідставними та не
заслуговують  уваги.

Отже, Відповідач 1 не є власником
або користувачем земельної ділянки площею 17,0 кв.м. та не мав відповідних
повноважень щодо розпорядження зазначеною земельною ділянкою, а спірний договір
про надання послуг за своїм змістом є договором оренди земельної ділянки.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія  вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильних висновків, що спірний договір укладено між сторонами з
порушенням норм чинного законодавства, а оскільки його положення суперечать
нормам чинного законодавства, то у відповідності до вимог ст..215 ЦК України
такий договір підлягає визнанню недійсним, тому позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню.

Судова колегія також погоджується
із висновком суду першої інстанції відносно обов'язку відповідача-2, як
користувача, який самовільно зайняв земельну ділянку, у відповідності до вимог
ст..212 ЗК України, привести земельну ділянку у первісний придатний стан та
повернути її власнику, а тому суд обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні
позову в частині  зобов'язання відповідача-1
привести в належний первісний стан земельну ділянку.

Дослідивши обставини справи,
колегія приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає чинному
законодавству, фактичним обставинам справи та матеріалам справи, підстав для
його скасування або зміни не вбачається. Апеляційна скарга є необгрунтованою, а
тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК
України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ПП ОСОБА_1 - залишити
беззадовлення.

2.Рішення  Господарського суду м Києва від 14.03.2007 р.
- залишити без задоволення.

3. Матеріали справи №38/30
повернути до господарського суду м.Києва.

Головуючий суддя

Судді

10.09.07 (відправлено)