ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2007 р.
№ 45/506

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С. - головуючого,

Костенко Т. Ф.,

Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали

касаційної скарги
Державного комітету України з державного матеріального резерву

на постанову
від 04.06.2007 Київського апеляційного господарського суду

у справі
господарського суду м. Києва

за позовом
Державного територіально-галузевого об’єднання “Львівська залізниця”

до
Державного комітету України з державного матеріального резерву

про
стягнення 111360 грн.,

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача: Шевчишин О.С. (дов. від 22.09.06 № НЮ-1028),

відповідача: Приступ М.Є. (дов. від 16.03.07 № 2/1432), Роздольський І.О. (дов. від 05.12.06 № 2/6671),

ВСТАНОВИВ :

Рішенням від 14.03.07 господарського суду м. Києва позов задоволено. З Державного комітету України з державного матеріального резерву на користь позивача стягнуто 111360 грн. витрат на утримання та зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, 3528 грн. витрат на проведення судової експертизи, 1113, 60 грн. витрат по сплаті державного мита та 117 грн –на ІТЗ судового процесу.

Постановою від 04.06.07 Київського апеляційного господарського суду вказане вище рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, Державний комітет України з державного матеріального резерву звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою і просить їх скасувати з огляду на порушення судами норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду  справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваного судового акту знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити.

Як встановлено судовими інстанціями, які приймали рішення у даній справі, відповідно до умов договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 11.06.03 № Л/НР-0315з/НЮ, укладеного між сторонами спору, позивач взяв на себе зобов’язання здійснювати відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та щорічно подавати відповідачу зведений кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей, а щоквартально, до 15 числа місяця, наступного за звітним, надавати звіти про фактичні витрати за зберігання цінностей та акти звірки взаєморозрахунків, а відповідач - відшкодовувати витрати на зберігання цінностей, повертати погоджений, або з зауваженнями зведений кошторис витрат протягом 30 днів з моменту його отримання та проводити відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) в межах, визначених підписаними актами взаєморозрахунків фактичних витрат не пізніше 30 числа місяця наступного за звітним кварталом.

Судами з’ясовано, що фактично відповідач зобов'язаний був відшкодувати   понесені позивачем витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за ІІІ та IV квартали 2005 року та 1-й квартал 2006 року, до 30 жовтня 2005 року, до 30 січня 2006 року, 30 квітня 2006 року відповідно.

Позивачем своєчасно було надіслано відповідачу кошториси витрат на утримання мобілізаційного резерву відповідно до умов договору та порядку відшкодування залізницям України витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, затвердженого Першим заступником генерального директора Укрзалізниці та Першим заступником Голови Державного комітету України з державного матеріального резерву та розробленого згідно Порядку відшкодування підприємствам, установам та організація витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.02 № 532 та направлено звіти про видатки на утримання мобілізаційного резерву та акти звірки взаєморозрахунків резерву за ІІІ та IV квартали 2005 року та 1-й квартал 2006 року, що підтверджується наданими відповідними звітами та реєстрами поштової кореспонденції фельд'єгерського зв'язку від 19.01.05 №3, від 16.01.2006 № 9, від14.04.2006 та повідомленням про вручення поштового відправлення від 11.10.05.

Отже, судами встановлено, що свої зобов’язання за договором від 11.06.2003 № Л/НР-0315з/НЮ позивачем виконано належним чином та в повному обсязі.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судами попередніх інстанцій обгрунтовано взято до уваги, що позивач як відповідальний зберігачем матеріальних цінностей мобілізаційного резерву відповідно до п. 3 ст. 11 Закону України “Про державний матеріальний резерв” має право на відшкодування здійснених ним витрат при безоплатному зберіганні на підставі ст. 947 ЦК України.

При цьому відповідно до ст. 11 Закону України „Про державний матеріальний резерв" для позивача зберігання цінностей державного мобілізаційного резерву є обов'язковим. Підприємствам, що здійснюють зберігання цінностей державного матеріального резерву, відшкодування витрат з державного бюджету передбачене п. 5 ст. 11 Закону.

В той же час, судами правомірно взято до уваги, що законодавством передбачено відшкодування тільки витрат, а не оплата послуг зі зберігання.

Судами враховано, що сума витрат, пов’язаних зі зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву підтверджуються копіями первинних документів (рахунками на оплату електроенергії, опалення, водопостачання, витягами із штатного розкладу, довідками про виплачену заробітну плату, накладними-вимогами на відпуск матеріалів, актами приймання виконаних робіт та іншими), а також висновком призначеної у справі судової експертизи, з якого вбачається, що документально підтверджуються витрати позивача на зберігання цінностей мобілізаційного резерву за спірний період в сумі 111376,88 грн., тобто, в сумі більшій ніж ціна позову.

Судами також з’ясовано, що погоджені або з зауваженнями зведені

кошториси витрат відповідачем позивачу повернуто не було, так само, як не підписано акти взаєморозрахунків фактичних витрат та не відшкодовано позивачу витрати на зберігання в порушення п.п.3.4., 4.4. договору від 11.06.2003 №Л/НР-0315з/НЮ.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу Української РСР договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (статті 14, 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судові рішення прийнято при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 85, 1115, 1117, 1119 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову від 04.06.07 Київського апеляційного господарського суду у справі № 45/506 залишити без змін.

Головуючий                                                                                       Божок В.С.

Суддя                                                                                                   Костенко Т.Ф.

Суддя                                                                                                   Коробенко Г.П.