ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"03" жовтня 2007 р.

м. Одеса Справа  № 11/195-07-5354А

10
год. 00 хв.

Господарський суд Одеської області
у складі:

Судді                                Власової С.Г.

При секретарі           Качоровська
Н.О.

За участю представників сторін:

від позивача:
ОСОБА_2 (за довіреністю).

від відповідача:
Іорданов В.П. (за довіреністю).

В засідані приймали участь:

від позивача:
ОСОБА_2 (за довіреністю).

від відповідача:
не з'явився.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1до Управління пенсійного фонду України
в Арцизькому районі Одеської області про визнання неправомірними дій та
скасування рішень.

ВСТАНОВИВ:
13.06.2007 р. за вх. № 6335 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1(далі -Позивач)
звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до
Управління пенсійного фонду України в Арцизькому районі Одеської області (далі
- Відповідач) про визнання неправомірними дій та скасування рішень.

Ухвалою суду від 13.06.2007 р.
позовну заяву залишено без руху та надано Позивачу час до 22.06.2007 р. для
усунення недоліків позовної заяви.

22.06.2007 р. ухвалою  суду відкрито провадження у справі та
присвоєно справі                  №
11/195-07-5354А.

Позивач на позовних вимогах
наполягає, 16.07.2007 р. за вх. № 16202 уточнив позовні вимоги, а в судовому
засіданні від 08.08.2007 р. надав пояснення на заперечення Відповідача.

Відповідач проти позовних вимог
заперечує, 09.07.2007 р. за вх. № 15532 надав заперечення на адміністративний
позов, 18.07.2007 р. за вх. № 16464 заперечення на уточнення позовних вимог.

Розглянувши
матеріали справи та заслухавши представників сторін, суд встановив:

Позивач зареєстрована у Державній
податковій інспекції у Арцизькому районі Одеської області як суб'єкт
підприємницької діяльності-фізична особа, обрала спрощену систему оподаткування
та є платником єдиного податку.

Позивач стверджує, що відповідно до
Указу Президента України від 03.07.98 р. №727 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», суб'єкт
підприємницької діяльності, який сплачує єдиний податок, не є платником збору
на обов'язкове державне пенсійне страхування. Позивач також зазначає, що згідно
Розпорядження КМУ від 10.03.2005 року №58-р «Про деякі питання спрощеної
системи оподаткування»та Листа Пенсійного фонду України від 10.03.2005 р.
№2491/04 «Про заборону перевірок сплати страхових внесків до Пенсійного фонду
суб'єктами підприємницької діяльності»зазначено: «призупинити направлення до
органів державної виконавчої служби вимог про сплату недоїмки зазначеними
страхувальниками та зупинити заходи стягнення за вимогами органів Пенсійного
фонду до зазначених осіб за заборгованістю, яка виникла у 2004 та І кварталі
2005 р., а також застосування пов'язаних з цим санкцій, передбачених
законодавством».

Позивач вважає, що в порушення
вищезазначених нормативно-правових актів 16.08.2006 р. головний спеціаліст
Управління Пенсійного фонду України в Арцизькому районі Рейзвіх Т.В. склала Акт
про розрахунок сум фіксованого внеску за І квартал 2005 р. на суму - 223 грн.
На підставі цього акту Відповідачем заявлено вимогу про стягнення недоїмки в
сумі - 223 грн. Крім того, Позивач вказує, що на нього згідно Рішення №320 від
23.06.2006 р. було застосовано фінансові санкції за неподання розрахунку сум
страхових внесків на обов'язкове державне пенсійне страхування у вигляді
накладення штрафу в сумі 170 грн.

Позивач вважає, що Управлінням
Пенсійного фонду України у Арцизькому районі необґрунтовано та незаконно
винесено Акт від 16.08.2006 р. щодо стягнення недоїмки та рішення про
застосування фінансових санкцій (накладено штраф) за неподання розрахунку сум
страхових внесків на обов'язкове державне пенсійне страхування від 23.06.2006
р.

Відповідач проти позовних вимог
заперечує 09.07.2007 р. за вх. № 15532 надав заперечення на адміністративний
позов, 18.07.2007 р. за вх. № 16464 заперечення на уточнення позовних вимог,
вважає позовні вимоги таким, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що
відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»від 09.07.2003 № 1058 особами, які підлягають
загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню є, зокрема, фізичні
особи суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали
особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени
сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 14 та ч. 1 ст. 15 Закону №
1058 зазначені суб'єкти господарювання є страхувальниками та платниками
страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідач зазначає, що таким чином
Позивач є страхувальником та платником страхових внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Відповідно до п. 4 та п. 6 ч. 2 ст.
17 Закону № 1058 страхувальник зобов'язаний, зокрема, подавати звітність
територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою,
встановленими Пенсійним фондом, та нараховувати, обчислювати і сплачувати в
установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Згідно з пп. 4 п. 8 прикінцевих
положень Закону № 1058, до набрання чинності законом про спрямування частини
страхових внесків до Накопичувального фонду (крім підпункту 5, який діє
протягом строку, визначеного Законом України "Про внесення змін до деяких
законів України щодо оподаткування сільськогосподарських підприємств та
підтримки соціальних стандартів їх працівників" від 24 червня 2004 року)
фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, придбання
спеціального торгового патенту), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які
беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії
законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові
внески в порядку, визначеному цим Законом у фіксованому розмірі.

Відповідач також вказує на те, що
Закон №1058, є спеціальним законом, його було
прийнято пізніше Указу Президента, а тому закон має пріоритет при
застосуванні. Згідно з абз. 4, 5 ч. 2 ст. 5 Закону № 1058, виключно цим законом
визначаються платники страхових внесків, їх права та обов'язки, а також порядок
нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості
за цими внесками, а відповідно до абз. 2 Преамбули Закону №1058 зміна умов і
норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється
виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Згідно з ч. 6 ст. 18 Закону №
1058-ІУ законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати
страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Відповідно до пп.1 п. 8 прикінцевих
положень Закону №1058 до набрання чинності законом про спрямування частини страхових
внесків до Накопичувального фонду страхові внески, що перераховуються до
солідарної системи, сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на
умовах і в порядку, визначених цим Законом, та в розмірах, передбачених Законом
України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" для
відповідних платників збору.

В уточненнях до позовних вимог
Позивач зокрема зазначає, що підставами для скасування Рішення №320 від
23.06.2006 р. про застосування фінансових санкцій за неподання розрахунку сум
страхових внесків на обов'язкове державне пенсійне страхування у вигляді  штрафу в сумі 170 грн. є те, що згідно до ст.
38 КпАП адміністративне стягнення (в тому числі і штраф) може бути накладено на
винну особу не пізніш як через два місяці з дня вчинення адміністративного
правопорушення.

Позивач зазначає, що як вбачається
з Акту №43 від 23.06.2006 р., складеного фахівцем Відповідача, вона 23.06.2007
р. надала Звіт про нарахування та сплату страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 2005 р.

В той же день, 23.06.2007 р., було
винесено Рішення №320 про застосування фінансових санкцій за неподання
розрахунку сум страхових внесків. Відповідач зазначив, що граничний термін
подачі розрахунків за 2005 рік був 01.04.2006 р.

На думку Позивача, з урахуванням
приписів ст.38 КпАП штраф - фінансова санкція могла бути застосована до нього
до 01.06.2006 р., а штраф був накладений - 23.06.2006 р.

Вищевказані дії(рішення) посадових
осіб Управління Пенсійного фонду України в Арцизькому районі, які є державними
службовцями, Позивач вважає незаконними і необґрунтованими, вчиненими з
перевищенням наданих їм повноважень та такими ,що порушують його права.

Відповідач проти уточнених позовних
вимог заперечує, з підстав викладених у запереченнях (вх. № 16464 від
18.07.2007 р.) та зазначає, що посилання Позивача на те, що адміністративний
штраф накладено з порушенням строків, передбачених ст. 38 КпАП, не
відповідають, а ні Законові, а ні матеріалам справи, оскільки Позивача
притягнуто до фінансової відповідальності, а не до адміністративної.
Адміністративний штраф
накладається   виключно   на   фізичних   осіб, а управлінням накладено фінансові
санкції на суб'єкта підприємницької діяльності - фізичну особу. Крім того
притягуючи позивача до фінансової відповідальності, відповідач посилався на ч.
9 ст. 106 Закону №1058, тобто норму, що регулює застосування фінансових
санкцій, а не ч. 16 ст. 106 Закону, як зазначає Позивач.

Також згідно з ч. 15 ст. 106 Закону
№1058 строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не
застосовується.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши представників сторін суд встановив:

Позивач є фізичною особою
підприємцем, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію серії В01 №
НОМЕР_1, яка обрала спрощену систему оподаткування,  що підтверджується свідоцтвом про сплату
єдиного податку серії Д № НОМЕР_2.

Фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени
сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»від 09.07.2003 № 1058 є
особами, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 14 та ч. 1
ст. 15 Закону № 1058 зазначені суб'єкти господарювання є страхувальниками та
платниками страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, а отже Позивач є страхувальником та платником страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п. 4 та п. 6 ч. 2 ст.
17 Закону № 1058 страхувальник зобов'язаний, зокрема, подавати звітність
територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою,
встановленими Пенсійним фондом, та нараховувати, обчислювати і сплачувати в
установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Згідно з пп. 4 п. 8 прикінцевих
положень Закону № 1058, до набрання чинності законом про спрямування частини
страхових внесків до Накопичувального фонду (крім підпункту 5, який діє
протягом строку, визначеного Законом України "Про внесення змін до деяких
законів України щодо оподаткування сільськогосподарських підприємств та
підтримки соціальних стандартів їх працівників" від 24 червня 2004 року)
фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, придбання
спеціального торгового патенту), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які
беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії
законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові
внески в порядку, визначеному цим Законом у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС
України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України,
закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт,
який має вищу юридичну силу.

Закон України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»від 09.07.2003 № 1058 є
спеціальним законом, а тому зазначений закон має вищу юридичну силу ніж Указ
Президента України від 03.07.98 р. №727 «Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва».

Враховуючи вищевикладене уточнені
позовні вимоги Позивача в частині визнання неправомірними (незаконними) дій
Відповідача щодо складення Вимоги про сплату боргу №Ф 488 від 07.07.2006 року
на загальну суму - 248,82 грн. та скасування Вимоги про сплату боргу №Ф 488 від
07.07.2006 р. задоволенню не підлягають, як необґрунтовані, незаконні та
недоведені наявними матеріалами справи.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст.
16 та ч. 2 ст. 17 Закону №1058 обов'язок подавати звітність до органів  Пенсійного
фонду  України  покладено
саме   на   страхувальників,   Позивач є страхувальником згідно з п. 1 ч. 1
ст. 14 Закону №1058.

Відповідно до абзацу 3 п. 11.12
Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України
від 19.12.2003 р. № 21-1 Платники, зазначені в підпункті 2.1.3 (Фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок) пункту 2.1 цієї
Інструкції, подають до органу Пенсійного фонду до 1 квітня, наступного
за звітним роком річний звіт про нараховані та сплачені суми фіксованого
розміру страхових внесків за формою згідно з додатком 26 цієї Інструкції.

Пунктом 5 ч. 9 ст. 106 Закону №1058
встановлено право виконавчих органів Пенсійного фонду застосовувати до
страхувальників фінансові санкції за неподання, несвоєчасне подання, подання не
за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що
використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності,
передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного фонду
накладати штраф у розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були
сплачені або підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожний повний
або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а в разі повторного протягом року
такого порушення - у розмірі 20 відсотків зазначених сум та не менше 20
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Посилання Позивача в уточнених
позовних вимогах (а.с.42) на те, що Відповідачем було пропущено строк для
притягнення його (Позивача) до адміністративної відповідальності (ст. 38 КпАП),
як на підставу для скасування Рішення № 320 від 23.06.2006 р. є необґрунтованим
та безпідставним з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 3 ч. 16 ст. 106
Закону №1058 провадження у справах про адміністративні правопорушення
здійснюється в порядку, встановленому Кодексом України про адміністративні
правопорушення. Однак Позивачем не прийнято до уваги, що положеннями ч. 16 ст.
106 Закону №1058 встановлено порядок накладення виконавчими органами Пенсійного
фонду адміністративного стягнення у вигляді штрафу на посадових осіб, які
вчинили правопорушення, та саме у цьому випадку застосовуються
положення КпАП.

Проте, як вбачається з рішення №
320 від 23.06.2006 р. Відповідачем застосовано до Позивача фінансові санкції не
на підставі ч.16 ст. 106 Закону № 1058, а на підставі п.5 ч. 9 ст. 106 Закону №
1058, якою передбачено право виконавчих органів Пенсійного фонду застосовують до
страхувальників фінансові санкції. Відповідно до п. 5 ст. 14 та п. 3
ст. 11 Закону № 1058 Позивач є страхувальником відповідно до цього закону.

Отже Відповідачем було застосовано
фінансові санкції до Позивача, саме, як до страхувальника, а не посадової
особи, що є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам діючого законодавства, а
тому положення ст.38 КпАП не повинні застосовуватись у цьому випадку.

Відповідно до ст. 250
Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції, а саме
такими є санкції які застосовують виконавчі органи Пенсійного фонду на підставі
ч. 9 ст. 106 Закону України № 1058, можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення,
але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків,
передбачених законом.

З огляду на зазначене, приймаючи до
уваги, що Позивач повинен був надати річну звітність в строк до 01.04.2006 р.,
Відповідач у межах строків, передбачених ст. 250 ГКУ, застосував до Позивача
санкції встановлені п.5 ч.9 ст. 106 Закону № 1058.

Враховуючи вищезазначене, оцінюючи
докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку ,що уточнені позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1до Управління пенсійного фонду України в Арцизькому
районі Одеської області про визнання неправомірними дій та скасування рішень
задоволенню не підлягають, як необґрунтовані та недоведені наявними матеріалами
справи.

Керуючись ст.ст. 87, 89,
94, п. 6 Перехідних положень, ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          В позові відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
порядку ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної  сили у порядку ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Суддя
Власова С.Г.

Постанову складено у повному обсязі 08.10.2007 р.