АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
Справа  № 4/3170-21/351
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

Головуючого
судді
Юрченка Я.О.

суддів
Процик Т.С.

Галушко Н.А.

розглянув апеляційну скаргу
суб»єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м.Трускавець

на рішення Господарського
суду Львівської області від 19.07.2007р.

у справі №
4/3170-21/351

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Каменяр», м.Львів

до суб»єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м.Трускавець

про стягнення 21546,63
грн.

за зустрічним позовом
суб»єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м.Трускавець

до Товариства з
обмеженою відповідальністю фірми «Каменяр», м.Львів

про стягнення 80568,99
грн.

За участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом,
відповідача за зустрічним позовом: не ОСОБА_2 - представник.

від відповідача за первісним позовом,
позивача за зустрічним позовом (скаржника): ОСОБА_3 -
представник.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської
області від 19.07.2007р. у справі № 4/3170-21/351 задоволено первісний позов
Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Каменяр», м.Львів та стягнуто з
суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 на користь ТзОВ
"Фірма "Каменяр" 18877,01 грн. основного боргу, 188,77 грн.
державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу, у задоволенні зустрічного позову суб»єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м.Трускавець до Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми «Каменяр», м.Львів про стягнення 80568,99 грн.
-відмовлено повністю.

При прийнятті рішення місцевий
господарський суд виходив із приписів ст.ст.161, 162 ЦК УРСР, ст.ст.526, 629 ЦК
України та того, що договір є обов'язковим для виконання сторонами,
зобов'язання повинні виконуватись у відповідності до умов договору, актів
цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; факт
порушення відповідачем свого обов'язку по оплаті документально доведений, у той
час як факт порушення обов'язку позивачем щодо якості виконання робіт належними
доказами у встановленому порядку не доведений.

Скаржник, відповідач за
первісним позовом, він же позивач за зустрічним позовом, не погоджуючись з
рішенням місцевого господарського суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить
судове рішення скасувати з підстав неповного з»ясування обставин справи,
недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський
суд визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права,
у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задоволити. При
цьому підстави скасування судового рішення скаржник доводить шляхом ствердження
про те, що суд першої інстанції допустив порушення встановленого ст.42 ГПК
України принципу рівності сторін перед законом і судом, прийнявши оскаржуване
рішення виключно на користь однієї із сторін судового процесу; порушив
встановлений ч.3 ст.43 ГПК України принцип змагальності, який
полягає у створенні сторонам необхідних умов для встановлення фактичних
обставин справи і правильного застосування законодавства, оскільки не з»ясував
усіх обставин та причин невиконання експертною установою ухвали суду від
18.05.2005р. про призначення судової будівельно-технічної експертизи і прийняв
судове рішення при відсутності висновку експерта та представника первісного
відповідача, чим також допустив порушення встановленого ч.1 ст.47 ГПК
України порядку прийняття судового рішення, коли останнє приймається за
результатами обговорення всіх обставин справи, а відтак, порушив вимоги ст.43
ГПК України, постановивши рішення без всебічного, повного та об»єктивного
розгляду справи. Скаржник також стверджує, що суд першої інстанції безпідставно
відхилив вимоги зустрічного позивача щодо відшкодування збитків, заподіяних
йому як замовнику внаслідок неякісного виконання робіт, що проявилося протягом
гарантійного строку, так як не врахував приписів Положення про підрядні
контракти у будівництві України, затвердженого протоколом Науково-технічної
ради Міністерства України у справах будівництва і архітектури від 15.12.1993р.
№ 9, оскільки договір № 220/Б від 24.06.2003р. на виконання робіт, укладений
між сторонами у справі, є за своєю суттю договором підряду на капітальне
будівництво.

Представник скаржника у судовому
засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги підтримала.

Первісний позивач, він же зустрічний
відповідач, правом, передбаченим ст.96 ГПК України не скористався, відзиву на
апеляційну скаргу не подав. Представник первісного позивача (зустрічного
відповідача) у судовому засіданні проти вимог та доводів апеляційної скарги
заперечив просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін. А
апеляційну скаргу -без задоволення.

Розглянувши доводи скаржника, викладені
в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши
наявні матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Спір між сторонами виник з приводу
несплати первісним відповідачем 18877,01 грн. заборгованості за виконані роботи
відповідно до умов договору № 220/Б від 24.06.2003р., укладеного між сторонами
спору. Вказану суму боргу первісний позивач просить стягнути з первісного
відповідача (без врахування відхиленого місцевим господарським судом уточнення
позовних вимог на суму 2669,62 грн. пені). У зв»язку з цим первісний відповідач
заявив зустрічний позов та з врахуванням зміни позовних вимог просить
зобов'язати первісного позивача безоплатно усунути недоліки виконаних робіт
згідно із висновком від 13.12.2004р. ДП "Західний експертно-технічний
центр Держнаглядохоронпраці України" протягом одного місяця; зменшити
вартість виконаних робіт на заявлену за первісним позовом суму 18877,01 грн. і
стягнути з первісного позивача 2728,99 грн. пені, 1294 грн. збитків, 76546 грн.
неустойки - всього 80568,99 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами першої і апеляційної інстанцій, 24.06.2003р. між первісним
позивачем (виконавець) та первісним відповідачем (замовник) було укладено
договір на виконання робіт, згідно із п.п.1.1., 2.2. якого замовник доручив, а
виконавець зобов'язався виконати загально-будівельні роботи по магазину
"Престиж-центр" по АДРЕСА_1 загальною вартістю 72000 грн. Відповідно
до п.п.3.1, 3.2 договору, первісний відповідач проводить передоплату в сумі
5000 грн., а решту суми сплачує протягом п'яти днів після підписання актів
виконаних робіт. Сторонами також був підписаний відповідний графік фінансування.
Додатком від 30.10.2003р. сторони погодили оплату протягом п'яти днів з дати
отримання актів виконаних робіт форми КБ-2в та продовжили строк дії договору до
01.12.2003р. Доповненням № 1 до договору № 220/Б, датованим 01.11.2003р., строк
дії договору продовжено до 28.02.2004р. Зі змісту договору вбачається, що
первісний позивач зобов'язався виконати лише частину робіт по магазину
"Престиж-центр" по АДРЕСА_1.

Матеріали справи свідчать, що договір
виконувався первісним позивачем. Зокрема, згідно із актами на виконання
будівельних робіт, підписаними сторонами без зауважень, первісний позивач
виконав, а первісний відповідач прийняв роботи: за липень 2003р. - на суму
20792,53 грн.; за серпень 2003р. - на суму 22104,58 грн.; за вересень 2003р. -
на суму 15854,80 грн.; за жовтень 2003р. - на суму 13247,70 грн.; за листопад
2003р. - на суму 14095,14 грн.; за грудень 2003р. - на суму 9689,76 грн.; за
січень 2004р. - на суму 7187,25 грн. Всього первісний відповідач прийняв роботи
на суму 102972,16 грн. Інші примірники актів на виконання будівельних робіт не
можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не є належними доказами, так як
не скріплені печатками сторін, містять цифри, що перевищують вищезазначені.
Крім того, первісний позивач цими актами не обґрунтовує своїх позовних вимог та
стверджує, що роботи у цьому завищеному обсязі ним не виконувались.

З пояснень сторін випливає, що вартість
фактично виконаних первісним позивачем робіт оплачена первісним відповідачем
лише частково в сумі 84095,15 грн., що визнано останнім в судових засіданнях.
Належних доказів зворотнього матеріали справи не містять.

Таким чином, заборгованість відповідача
перед позивачем становить 18877,01 грн. Про наявність заборгованості саме у
вказаній сумі свідчить також вимога первісного відповідача у зустрічному позові
(зустрічного позивача, скаржника) зобов'язати первісного позивача безоплатно
усунути недоліки виконаних робіт та у зв»язку з неналежною якістю виконаних
робіт зменшити їх вартість на суму 18877,01 грн.

Водночас, твердження первісного
відповідача про неякісне виконання первісним позивачем робіт не доведено
належними доказами.

Так, актом державної технічної комісії
про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію від 16.12.2003р.,
затвердженим рішенням виконавчого комітету Трускавецької міської ради № 17 від
29.01.2004р., підтверджується, що магазин по вул.Мазепи, 33а у м.Трускавець був
завершений будівництвом, оглядом об'єкта встановлено, що будівельно-монтажні
роботи виконані згідно з проектом та виданими технічними умовами, зауважень
щодо якості виконаних робіт не зроблено. Висновок експертизи з питань охорони
праці від 13.12.2004р., на який посилається скаржник в підтвердження
неякісності виконаних первісним позивачем робіт, був складений майже через рік
після завершення позивачем робіт. При цьому, з розділу ІІ даного висновку
випливає, що якість робіт навіть після року експлуатації об'єкту є
добра/задовільна. Висновки в частині розділу 4 містять посилання на дефекти та
пошкодження, не визначаючи їх причин та часу утворення.

З метою забезпечення у відповідності до
ч.3 ст.43 ГПК України усіх необхідних умов для встановлення
фактичних обставин справи та правильного застосування законодавства, судом
першої інстанції призначалась судова будівельно-технічна експертиза. Проте, як
видно із повідомлення від 21.06.2007р. № 3966 про неможливість дати висновок
судової будівельно-технічної експертизи, саме зустрічний позивач (первісний
відповідач) - скаржник, на якого покладається обов'язок довести ті обставини,
на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, не надав
експерту необхідних для проведення будівельно-технічного дослідження
документів, зокрема проектно-кошторисної документації на будівництво магазину
«Престиж-центр»по АДРЕСА_1, кошторису на виконання будівельних робіт за
договором № 220/Б від 24.06.2003р., укладеним між ТзОВ фірмою «Каменяр»та СПД
ОСОБА_1, розрахунку суми у розмірі 79381,15 грн. в повному об»ємі, актів на
сховані роботи, виконані ТзОВ фірмою «Каменяр»і відображені в актах № КБ-2Б за
листопад, грудень 2003р. та січень 2004р., первинних документів (накладних) на
придбання будівельних матеріалів і виробів, які вказані в додатках до згаданих
актів, а також на придбання будівельних матеріалів, вказаних в акті приймання
виконаних робіт за грудень 2004р. генпідрядника СПД ОСОБА_4, що підтверджується
також листом СПД ОСОБА_1 від 25.07.2006р. № 2507/06, адресованим Львівському
НДІ судових експертиз, про надання додаткових документів для проведення
експертизи, де в переліку не зазначено про надання вищеперелічених документів.

Доводи скаржника про те, що в порушення
вимог Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції не
з»ясував всіх обставин у справі, оскільки прийняв судове рішення при
відсутності висновку експерта та представника первісного відповідача, не
заслуговують на увагу в силу ст.42 ГПК України, за якою висновок експерта для
господарського суду не є обов»язковим і оцінюється господарським судом за
правилами, встановленими ст.43 ГПК України; а згідно з ст.43 ГПК України ніякі
докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили; та в
силу ст.75 ГПК України, за якою господарський суд не позбавлений права
розглянути справу за наявними у ній матеріалами, в тому числі у випадку
неподання витребуваних судом документів. Як випливає із змісту ст.77 ГПК
України, питання можливості чи неможливості вирішення спору у даному судовому
засіданні в силу нез»явлення в судове засідання представників сторін
вирішується господарським судом самостійно в кожному конкретному випадку, так
як відкладення розгляду справи є правом суду, а не його обов»язком. Крім того,
як вбачається з матеріалів даної судової справи, сторони спору, в тому числі
первісний відповідач, були належним чином повідомлені про поновлення
провадження у справі та дату, час і місце її розгляду ухвалою від 27.06.2007р.,
надісланою на адресу сторін.

Не знаходять підтвердження у матеріалах
справи також посилання первісного відповідача (зустрічного позивача) на
прихований характер недоліків виконаних робіт. Зокрема, з висновку експертизи з
питань охорони праці від 13.12.2004р. випливає, що недоліки були встановлені
шляхом їх візуального технічного обстеження. Згідно із ст.353 ЦК УРСР, який
діяв на час існування спірних відносин, саме на замовника покладається
обов'язок прийняти закінчені будівництвом об'єкти. Крім того, у відповідності
до ст.355 ЦК УРСР замовник здійснює контроль і технічний нагляд за
відповідністю обсягу, вартості і якості виконуваних робіт проектам і
кошторисам. Подібні норми містяться і у ЦК України, зокрема, відповідно до
ст.853 ЦК України, замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у
роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них
підряднику. При цьому, якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право
у подальшому посилатись на ці відступи від умов договору або недоліки у
виконаній роботі. У той же час, первісний відповідач зазначив у позовній заяві
про виявлення недоліків у лютому 2004р., однак з претензії відповідача
випливає, що первісному позивачу він повідомив це лише 21.06.2004р., отримавши
від позивача претензію про оплату.

Поданий відповідачем договір підряду з
СПД ОСОБА_4 датований 13.12.2004р., а кошториси і корінці до прибуткових
касових ордерів тощо не дають підстав вважати, що зазначені витрати понесені
саме у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань позивачем та саме у
необхідному розмірі. Звіт про оцінку майна, складений ПП "Леда" у
2005р., містить орієнтовні суми та не доводить причинового зв'язку між
виконанням позивачем умов договору та необхідністю їх понесення. Судове рішення
не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доводи скаржника, наведені на
спростування правомірності висновку суду першої інстанції щодо відхилення вимог
зустрічного позивача про відшкодування збитків, заподіяних йому як замовнику
внаслідок неякісного виконання робіт, що проявилося протягом гарантійного
строку, не заслуговують на увагу в силу їх недоведеності належними
документальними доказами та законодавчої необґрунтованості. Положення про
підрядні контракти у будівництві України, затверджене протоколом
Науково-технічної ради Міністерства України у справах будівництва і архітектури
від 15.12.1993р. № 9, приписами якого скаржник обґрунтовує свої доводи, не може
братись судом до уваги, оскільки не зареєстроване у Міністерстві юстиції
України, не є нормативним актом, а відтак, його приписи не носять обов»язкового
характеру.

Згідно з ст.ст.161, 162 ЦК УРСР,
ст.ст.526, 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Зобов'язання повинні виконуватись у відповідності до умов договору, актів
цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що
факт порушення первісним відповідачем обов'язку по оплаті за договором
доведений наявними у справі доказами, в той час як факт порушення обов'язку
первісним позивачем щодо якості виконання робіт належними доказами не доведений,
апеляційний господарський суд вважає правомірним та погоджується з висновком
суду першої інстанції щодо задоволення первісного позову та відмови у
зустрічному позові.

Відтак, з огляду на викладене в
сукупності та виходячи з приписів ст.ст.33, 34 ГПК України, за якими кожна
сторонами повинна належними і допустимими доказами довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, враховуючи те, що
доводами апеляційної скарги правомірності висновків суду першої інстанції не
спростовано, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду,
оскільки останнє прийняте судом першої інстанції при всебічному, повному і
об»єктивному розгляді справи, у відповідності з нормами матеріального та
процесуального права, фактичними обставинами та матеріалами справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський
апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Львівської
області від 19.07.2007р. у справі № 4/3170-21/351 залишити без змін, а
апеляційну скаргу -без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий
господарський суд.

Головуючий суддя
Юрченко Я.О.

Суддя
Процик Т.С.

Суддя
Галушко Н.А.