ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2007 р.
№ 9/256/06

Вищий  господарський  суд України  у складі колегії суддів:

Перепічая В.С.  (головуючого),

Вовка І.В.,

Гончарука П. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Дочірньої  компанії "Газ України" Національної  акціонерної компанії "Нафтогаз України" на постанову Запорізького  апеляційного господарського суду від 21.02.2007 року у справі №9/256/06 за позовом Дочірньої  компанії "Газ України" Національної  акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації  "Запоріжгаз" про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

У липні  2006 року позивач звернувся до господарського суду  Запорізької області з позовною заявою до  відповідача про стягнення     з заборгованості  в сумі 909 301,67 грн.,  пені  в сумі  84 141,32  грн., інфляційних сум  26 515,30 грн. і 3% річних у сумі 14 194,86 грн. у зв’язку  з  неналежним виконанням зобов’язання  за договором № 06/05-494  від 01.04.2005 року з оплати за  поставлений природний газ протягом  квітня грудня 2005 року.

Під час розгляду справи  в суді  першої інстанції позивач усно уточнив  заявлені вимоги та просив стягнути з відповідача 01 коп. заборгованості, інфляційні суми 26 515,30 грн. і 3% річних у сумі                14 194,86 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 28.11.2006 року позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь  позивача заборгованість в сумі 01 коп., а в решті  позову відмовлено.

Доповідач –Вовк І.В.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 21.02.2007 року   зазначене рішення  суду  першої інстанції залишене без змін.

У касаційній  скарзі  позивач вважає, що   судом  неправильно застосовано норми матеріального  та процесуального права, і тому просить прийняті ним рішення про відмову в позові скасувати та  позов  задовольнити.

Відзив на касаційну скаргу  від  позивача до суду не надходив.

Заслухавши пояснення представників  сторін, дослідивши  доводи касаційної скарги,   перевіривши      матеріали справи  і  прийняті в ній судові рішення, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2005 року між  сторонами було укладено договір №06/05-494 на постачання  природного  газу  для потреб промислових споживачів, за умовами якого позивач (постачальник) зобов’язався  в квітні  2005 року передати  у власність відповідача (покупця) природний газ в обсязі 6 000 000 куб. м., а останній  прийняти та  оплатити його вартість.

Згідно з додатковими угодами  №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8  до договору №06/05-494 сторони  внесли зміни до договору в частині збільшення  обсягів передачі природного  газу та визначили  строк  постачання відповідачу до 31.12.2005 року.

У відповідності до п.п.3.3, 3.4 договору, кількість газу, поставленого покупцю, встановлюється   щомісячними  актами  приймання –передачі газу, які підписуються  повноважними представниками постачальника  і покупця. Акти  приймання –передачі є підставою для остаточних розрахунків.

За розділом 6 договору оплата   за газ здійснюється  шляхом перерахування  50% попередньої оплати  від вартості  запланованого місячного  обсягу не пізніше  ніж за 5  банківських  днів до початку місяця поставки  газу; послідуючі  оплати  проводяться  плановими платежами по  25 %  від вартості  запланованих місячних обсягів до 10 та 20  числа  поточного місяця. Остаточний розрахунок здійснюється  на підставі акту приймання-передачі газу (за звітний місяць) до 10 числа місяця наступного за місяцем  поставки газу.

Ст.ст.525, 526 ЦК України  визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно  з вимогами ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач  виконав взяті на себе зобов’язання за договором і поставив у період з квітня по  грудень  2005 року природний газ в омі  34 547,096 тис.куб. м., на загальну  суму 12 295867,42  грн., а відповідач взяті на себе зобов’язання за договором з оплати поставленого газу виконав не належним чином  і  має заборгованість перед позивачем  у сумі  0,01 грн., що підтверджується наявними в справі матеріалами.

Отже, суд першої інстанції  дійшов правильного висновку, з яким погодився і  апеляційний господарський суд,  про наявність правових підстав  для стягнення з відповідача  заборгованості за поставлений газ у сумі 0,01  грн. й обґрунтовано  задовольнив позов в цій частині.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції, з яким також погодився і апеляційний господарський суд, про відсутність правових підстав для задоволення  вимог про стягнення інфляційних сум   і 3% річних у зв’язку з відсутністю підстав  для покладення  на відповідача цієї відповідальності ґрунтується  на  вимогах закону та матеріалах справи.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарські суди в порядку ст. ст. 43, 47, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази.

На підставі встановлених фактичних обставин місцевим господарським судом з'ясовано дійсні права і обов'язки сторін, правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини та прийнято обгрунтоване рішення.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, повторно розглядаючи справу, повно з’ясував обставини, які мали значення для правильного розгляду поданої апеляційної скарги. Висновки апеляційного суду ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин, оскаржені судові рішення відповідають   матеріалам справи та вимогам закону, і тому їх  слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

З огляду наведеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої  компанії "Газ України" Національної  акціонерної компанії "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а постанову Запорізького  апеляційного господарського суду від 21.02.2007 року -без змін.

Головуючий      суддя                                                        В.Перепічай

Судді                                                                                    І. Вовк

П. Гончарук