ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 жовтня 2007 р.

№ 381/13-06

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

Кочерової Н.О., - головуючого,

Рибака В.В., Черкащенка М.М.,

розглянувши матеріали касаційної
скарги

ВАТ “Дерево-металообробний завод”

на постанову

Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 12.06.2007 року

у справі господарського суду

Київської області

за позовом

ВАТ “Дерево-металообробний завод”

до

ПП ОСОБА_1

про

визнання недійсним договору
оренди незавершеного будівництва,

В засіданні
взяли участь представники:

- позивача:

- відповідача:

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2006 року Відкритим
акціонерним товариством “Дерево-металообробний завод” було заявлено позов до
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 про визнання недійсним договору
оренди від 05.06.2003р. та зобов'язання відповідача звільнити будівлю зварювально-збирального
цеху та прибудову до нього.

Рішенням господарського суду
Київської області від 15.03.2007р. позов було задоволено повністю. Визнано
недійсним на майбутнє договір оренди незавершеного будівництва від 05.06.2003
року; зобов'язано приватного підприємця ОСОБА_1 звільнити будівлю
зварювально-збирального цеху загальною площею 2300 кв.м. та прибудову до нього
загальною площею 200 кв.м., що розміщені АДРЕСА_1, територія ВАТ
“Дерево-металообробний завод”; стягнуто з відповідача судові витрати.

Постановою Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 12.06.2007 року рішення господарського
суду Київської області від 15.03.2007 року скасовано та прийнято нове рішення,
яким позивачу у позові відмовлено повністю.

Доповідач: Черкащенко М.М.

Не погоджуючись з судовими
рішеннями ВАТ “Дерево-металообробний завод” подало касаційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову апеляційної інстанції та залишити в силі рішення
господарського суду Київської області від 15.03.2007 року.

В обґрунтування своїх вимог
скаржник посилається на те, що судом апеляційної інстанції неправильно були
застосовані норми матеріального права, а саме ст.256 Цивільного кодексу УРСР,
ст.18 Закону “Про містобудування”, ст.10 Закону “Про пожежну безпеку”, що
призвело до прийняття незаконного на думку скаржника судового рішення.

Судова колегія, розглянувши наявні
матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність
застосування судами норм матеріального та процесуального права вважає, що
касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судами попередніх інстанцій, правовідносини сторін виникли з
договору оренди незавершеного будівництва від 05.06.2003р.

Відповідно до п.1.1. договору,
позивач зобов'язався передати, а відповідач прийняти в строкове платне
користування об'єкти незавершеного будівництва будівлю зварювально-збирального
цеху, загальною площею 2300 кв.м. та прибудову до будівлі
зварювально-збирального цеху, загальною площею 200 кв.м., разом загальною
площею 2500 кв.м., що розташовані АДРЕСА_1, територія ВАТ
“Дерево-металообробний завод”.

Судова колегія погоджується з
висновком апеляційної інстанції, що  при
укладенні спірного договору відсутні порушення сторонами ст.256 Цивільного
кодексу УРСР. Зазначаючи в рішенні, що не введений в експлуатацію об'єкт
незавершеного будівництва не є майном та згідно ст.256 ЦК УРСР не може бути
предметом договору майнового найму (оренди), суд першої інстанції не звернув
уваги, що сама стаття 256 ЦК УРСР такого положення не містить.

Слід також погодитися з висновком
суду апеляційної інстанції, що будь-який об'єкт незавершеного будівництва, не
залежно від того чи введений він в експлуатацію чи ні, є майном в розумінні
об'єкту цивільних прав. Відповідно, якщо таке майно не вилучене з цивільного
обороту, то відносно нього можуть вчинятися угоди учасниками цивільного
обороту.

Не знайшли свого підтвердження
також доводи скаржника в частині порушення при укладенні договору ст.18 Закону
“Про містобудування”, якою заборонено експлуатацію не прийнятих у встановленому
законодавством порядку в експлуатацію об'єктів, оскільки під терміном
“експлуатація” у зазначеному законі мається на увазі саме фактичне використання
майна (отримання його корисних властивостей), а не вчинення угод щодо нього
(приватизація та купівля-продаж об'єктів незавершеного будівництва, їх іпотека,
тощо).

Не можуть братись судом до уваги
доводи скаржника про порушення статті 10 Закону “Про пожежну безпеку”, оскільки
як правильно встановив суд апеляційної інстанції, підставою недійсності
договору можуть бути обставини, що мали місце до укладення договору, а не після
його укладення. Як слідує з п.3 Порядку видачі органами державного пожежного
нагляду дозволу на початок роботи підприємств та оренду приміщень,
затвердженого Постановою КМУ №150 від 14.02.2001р. для одержання дозволу
потрібно надати копію договору оренди. Отже, якщо законодавством для укладення
договору оренди майна не передбачено попереднього отримання дозволу органів
пожежного нагляду на початок оренди, а отримання такого дозволу здійснюється
вже після укладення договору оренди, то обставини його отримання не мають
правового значення для вирішення питання про дійсність правочину.

На підставі вищевикладеного,
оскаржувана постанова Київського міжобласного апеляційного господарського суду
від 12.06.2007 року є законною та обґрунтованою, а тому судова колегія не
вбачає підстав для її скасування.

Керуючись  ст. ст. 1115, 1117, 1119
-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без
задоволення.

Постанову Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 12.06.2007р. по справі №381/13-06 залишити
без змін.

Головуючий, суддя
Н. Кочерова

Судді:
В. Рибак

М.
Черкащенко