ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.07                                                                                        Справа №  8/242д/07

Суддя

Позивач
Товариство з обмеженою відповідальністю “Медичний центр “Таір”, м. Запоріжжя

Відповідач

Закрите акціонерне товариство “ПроКредитБанк” в особі структурного підрозділу, м. Запоріжжя

Суддя

І.А. Попова

Представники

Позивача:
Касьяненко А.О., дов. від 02.04.2007 р.

Відповідача:
Мудрак Д.В., дов. від 17.05.2006 р.

Розглядаються позовні вимоги про визнання недійсним договору поруки № 96-ДП2 від 11.07.2006 р.

В судовому засідання, відкритому 11.06.2007 р., оголошувалася перерва до 12.06.2007 р., 15.06.2007 р. Вступну та резолютивну частити рішення оголошено в засіданні 15.06.2007 р.

Позивач підтримує вимоги з підстав, викладених у позові, згідно до ст.ст.1, 4 Закону України “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг”, ст. 203, 215, 227, 236, 558 ЦК України, ст.. 180 ГК України просить визнати недійсним договір поруки № 96-ДП2, укладений з відповідачем по справі 11.07.2006 р. В обґрунтування вимог вказує, що надання поруки у відповідності до ст. 4 Закону України “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг” вважається фінансовою послугою. Юридична особа набуває права надавати фінансові послуги у разі якщо виключним видом діяльності цієї юридичної особи є надання фінансових послуг, особа має ліцензію та якщо вказана юридична особа внесена до відповідного реєстру. Фінансові послуги можуть надаватися лише в разі, якщо така діяльність зазначена в установчих документах. Відповідно до статуту позивач не має такого виключного виду діяльності як надання фінансових послуг, не має ліцензії на надання фінансових послуг та його не внесено до відповідного реєстру. Позивач вважає, що сторони не мали права укладати вказаний договір поруки і відповідно він суперечить вимогам діючого законодавства. Крім того, позивач вказує, що укладений договір поруки не містить умов щодо оплати послуг, тобто сторонами не узгоджена така істотна умова договору як ціна. Просить визнати укладений сторонами по справі 11.07.2006 р. договір поруки № 92-ДП2 №  недійсним.

Відповідач заявлені позовні вимоги вважає безпідставними. У відзиві на позов вказує, що розпорядженням № 5555 від 31.03.2006 р. Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України постановила, що юридичні особи –суб’єкти господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, надають послуги з надання коштів у позику та поручительств відповідно до вимог цивільного законодавства. Відсутність у позивача такого виключного виду діяльності як надання фінансових послуг, а також відсутність у позивача ліцензії на надання фінансових послуг не може бути перешкодою для укладання договору поруки. Що стосується відсутності в договорі поруки умов щодо оплати послуг, відповідач зазначає, по-перше, оплата послуг поручительства є правовідносинами, які виникають між поручителем та боржником і не стосуються кредитора - відповідача. Оскільки договір поруки № 96-ДП2 укладено між банком та поручителем –позивачем по справі, то він не передбачає умов оплати послуг поручительства. По-друге, ст.. 558 ЦК України встановлює, що поручитель має право на оплату послуг, наданих ним боржникові. Тобто поручитель має право на отримання оплати за свої послуги, обов’язку такої оплати не встановлено Цивільним кодексом України.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Як встановлено, сторонами по справі 11.07.2006 р. укладено договір поруки № 96-ДП2. За умовами договору поруки № 96-ДП2 товариство “Медичний центр “Таір” зобов’язалося відповідати за зобов’язаннями громадянина України Стасенка Олександра Олександровича перед Закритим акціонерним товариством “Про КредитБанк”, що виникли з Рамкової угоди 96 від 11.07.2006 р.

Суд вважає хибним доводи позивача щодо того, що порука це є фінансова послуга, яка може надаватися лише фінансовими та кредитними установами в порядку, передбаченому Законом України “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг”.

Як передбачено ст. 2 Закону України “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг”, приписами якого позивач обґрунтовує свої вимоги, цей Закон регулює відносини, що виникають між учасниками ринків фінансових послуг під час здійснення операцій з надання фінансових послуг.

Згідно до п. 1 п.п. 5) ст. 1 вказаного Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Фінансові послуги, вказані в Законі, надаються фінансовими установами на ринку фінансових послуг. До ринків фінансових послуг належать професійні послуги на ринках банківських послуг, страхових послуг, інвестиційних послуг, операцій з цінними паперами та інших видах ринків, що забезпечують обіг фінансових активів.

Згідно до п. 2 ст. 1 Закону України “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг” інші терміни, які вживаються в цьому Законі, застосовуються у значенні законів України з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг.

При цьому, Закон України “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг” встановлює правові засади у сфері надання фінансових послуг виключно фінансовими установами та іншими суб’єктами підприємницької діяльності, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг,  в тому числі надання гарантій та поручительств. Таким чином –тільки поручительство, що надається фінансовою установою, в контексті названого Закону, є фінансовою послугою.

Положення названого Закону не поширюється на інших суб’єктів господарської діяльності в інших господарських відносинах. Позивач не є фінансовою установою, такий вид господарської діяльності як надання фінансових послуг не передбачений Статутом товариства “Медичний центр “Таір” та не заявлений як виключний вид його діяльності. Договір № 96-ДП2, укладений сторонами по справі 11.07.2006 р., не є суть поручительства, як фінансова послуга, а поручительство, як вид забезпечення виконання зобов’язань, передбачений ст. 546 ЦК України, про що зазначено у преамбулі оспорюваного договору.

Крім того, коло угод, які вправі укладати господарюючі суб’єкти, не визначаються якимось вичерпним переліком і не обмежуються лише тими угодами, що випливають з основного змісту їх діяльності. Отже, підприємства та організації можуть укладати і різноманітні угоди, які є похідними, супутніми їх основній діяльності і випливають з цієї останньої.

Також є хибними доводи позивача щодо недійсності угоди № 96-ДП2 внаслідок відсутності у ній умови про оплату послуг поручителя. По-перше, діючим законодавством, а саме ст.. 553 ЦК України умова про оплатіть послуг поручителя не визначена як істотна. По-друге, оплатність послуг поручителя визначена альтернативною у статті 558 ЦК України. По-третє, умова щодо оплатності послуг поручителя є умовою взаємовідносин поручителя та боржника, який у даному випадку не є стороною оспорюваного договору.

В задоволенні позову з зазначених підстав відмовляється.

Судові витрати відносяться на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.. 49, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя                                                                                             І.А.Попова

Рішення підписано 21 червня 2007 року.