ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

30.10.07р.

Справа № А25/185-07

За позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Анна", м. Дніпропетровськ

до  Відповідача-1: Самостійної Державної пожежної частини 19 Головного Управління Міністерства з Надзвичайних Ситуацій України в Дніпропетровській області,

м. Дніпропетровськ

Відповідача-2: Дніпропетровського міського управління Головного Управління Міністерства з Надзвичайних Ситуацій України в Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

про визнання недійсним припису та стягнення 30225,00 грн.

Суддя  Чередко А.Є.

Секретар Пономарьов І.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: Шавкун Т.В. - дов. №951 від 16.08.07р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просить суд визнати недійсним припис від 30.08.2006р. посадової особи СДПЧ-19 ГУ МНС України в Дніпропетровській області та стягнути з відповідачів на користь позивача завдані збитки у сумі 30225,00грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що спірний припис прийнято відповідачем-1 з порушенням чинного законодавства України, оскільки в приписі зазначено про обстеження іншого приміщення та не вказано коли, в присутності яких осіб та які недоліки було встановлено. Внаслідок прийняття відповідачем спірного припису позивач був позбавлений можливості використовувати орендоване ним приміщення за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. К.Маркса, 67 та отримати прибуток у розмірі 30225,00грн.

Відповідач-2 проти позову заперечує з тих підстав, що спірний припис є ні актом індивідуальної дії ні нормативно-правовим актом, тому не підлягає оскарженню. Спірний припис складено за встановленою формою, а його вимоги  відповідають нормам чинного законодавства України, тому підстави визнання його недійсним відсутні. Зазначення ж у приписі іншої адреси об’єкта викликано лише технічною помилкою. Спірний припис, також не містить вимог щодо заборони позивачеві експлуатувати орендоване приміщення, тому дії відповідача-1 щодо складення припису не мають ніякого відношення до обставин не використання позивачем цього приміщення.

Позивач вдруге не забезпечив явку представника до судового засідання, але надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв’язку з участю представника у іншому судовому засіданні. Не забезпечив явку представника також і відповідач-1. Враховуючи закінчення встановленого законом строку на вирішення даної справи, наявність в матеріалах справи достатньо матеріалів для вирішення спору по суті, можливість забезпечення позивачем явки іншого представника, суд вважає за необхідне клопотання позивача відхилити та розглянути справу за відсутності представника позивача та відповідача-1.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача-2, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач на підставі договору № 104 від 15.12.1996р., укладеному з ТОВ магазин „Ковбаси” орендував приміщення загальною площею 161,5кв.м. за адресою:  м. Дніпропетровськ, пр. К.Маркса, 67.

28.08.1996р. старшим інспектором СДПЧ-19  капітаном вн. служби Фандій Є.В. було проведено пожежно-технічне обстеження приміщень магазину „Болеро” по адресу пр. К.Маркса, 67 та за наслідками обстеження складено 30.08.2006р. припис про усунення недоліків, встановлених законодавством вимог щодо пожежної безпеки, у якому помилково зазначено адресу магазину „Болеро”: пр. К. Маркса, 68, замість пр. К.Маркса, 67.  У приписі зазначено перелік заходів, які необхідно вчинити позивачу для виконання вимог Закону України „Про пожежну безпеку” та встановлення термін виконання цих заходів. Заходів щодо призупинення експлуатації не приймалося (відповідні графи у приписі не були заповнені), а сам припис передано для виконання представнику позивача 31.08.2006р.

Окрім того, за п. 4.1. Інструкції  про порядок та умови застосування органами          державного пожежного нагляду запобіжних заходів, затвердженої наказом МНС України                                       21.10.2004 N 130, рішення   посадової  особи  органів  держпожнагляду  про застосування   запобіжних   заходів   на   відповідному    об'єкті оформляються постановою   про   застосування   запобіжних  заходів. Отже у випадку вжиття запобіжних заходів у вигляді призупинення експлуатації органами державного пожежного нагляду приймається постанова, а не припис, тому посилання позивача на припинення відповідачем-1 господарської діяльності позивача внаслідок прийняття спірного припису є  необґрунтованим. Позивачем, також не надано доказів припинення ним використання орендованого приміщення саме внаслідок прийняття спірного припису.

Відповідно до ст. 5 Закону України „Про пожежну безпеку” (в редакції на час прийняття спірного припису), власники підприємств, установ та організацій або уповноважені ними органи (далі - власники), а також орендарі зобов'язані: розробляти  комплексні  заходи  щодо  забезпечення   пожежної безпеки, впроваджувати  досягнення  науки  і  техніки,  позитивний досвід; відповідно до нормативних актів з пожежної безпеки розробляти і затверджувати положення, інструкції, інші  нормативні  акти,  що діють у межах підприємства, установи та  організації,  здійснювати постійний контроль за їх додержанням; забезпечувати  додержання  протипожежних  вимог   стандартів, норм, правил, а також виконання вимог приписів і постанов  органів державного пожежного нагляду; організовувати навчання працівників правил   пожежної безпеки та пропаганду заходів щодо їх забезпечення; у разі відсутності в нормативних актах вимог, необхідних  для забезпечення  пожежної  безпеки,  вживати  відповідних  заходів, погоджуючи їх з органами державного пожежного нагляду; утримувати в справному стані засоби протипожежного захисту  і зв'язку, пожежну техніку, обладнання та інвентар, не допускати  їх використання не за призначенням; створювати у разі потреби відповідно до встановленого порядку підрозділи пожежної охорони та  необхідну  для  їх  функціонування матеріально-технічну базу;  подавати на вимогу державної пожежної  охорони  відомості  та документи про стан пожежної безпеки об'єктів і продукції, що  ними виробляється;  здійснювати заходи  щодо  впровадження   автоматичних  засобів виявлення та гасіння пожеж і використання для цієї мети виробничої автоматики; своєчасно  інформувати  пожежну  охорону  про    несправність пожежної техніки, систем протипожежного захисту, водопостачання, а також про закриття доріг і проїздів на своїй території; проводити службове розслідування випадків пожеж.

Обов'язки  сторін  щодо   забезпечення    пожежної    безпеки орендованого майна повинні бути визначені у договорі оренди.

Згідно з ч. 7 ст. 7 Закону України „Про пожежну безпеку”, 1) проводити в будь-який час у присутності власника  чи  його представника пожежно-технічні обстеження і перевірки  підприємств, установ,  організацій,  будівель,  споруд,  новобудов  та    інших підконтрольних об'єктів незалежно від форм  власності,  одержувати від власника необхідні пояснення, матеріали та інформацію; 2)  давати  (надсилати)  керівникам    центральних    органів виконавчої   влади,   структурних   підрозділів   Ради   Міністрів Республіки   Крим,  місцевих  органів  виконавчої  влади,  органів місцевого  та  регіонального  самоврядування,  керівникам та іншим посадовим  особам  підприємств,  установ  та  організацій, а також громадянам  обов'язкові  для виконання розпорядження (приписи) про усунення порушень і недоліків з питань пожежної безпеки.            У разі порушення правил пожежної безпеки, що створює  загрозу виникнення пожежі  або перешкоджає її гасінню та евакуації  людей, а також у випадках випуску пожежонебезпечної продукції,  систем  і засобів протипожежного захисту з  відхиленням  від  стандартів  чи технічних умов або у разі їх відсутності припиняти  чи  забороняти роботу  підприємств,  окремих  виробництв,  виробничих   дільниць, агрегатів,  експлуатацію  будівель,  споруд,  окремих   приміщень, опалювальних приладів,  дільниць  електричної  мережі,  проведення пожежонебезпечних робіт, випуск  та  реалізацію  пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту,  дію  виданих дозволів на право проведення робіт; 3) здійснювати контроль за  виконанням  протипожежних  вимог, передбачених  стандартами,  нормами  і    правилами,    під    час проектування (вибірково), будівництва,  реконструкції,  розширення чи технічного  переоснащення,  капітального  ремонту  підприємств, будівель, споруд та інших  об'єктів.  У  разі  виявлення  порушень забороняти до їх усунення випуск і застосування проектів, зупиняти проведення будівельно-монтажних робіт та  вносити  пропозиції  про припинення фінансування цих робіт;  4) притягати до адміністративної  відповідальності  посадових осіб,  інших  працівників  підприємств,  установ,  організацій  та громадян, винних у  порушенні  встановлених  законодавством  вимог пожежної  безпеки,  невиконанні   приписів,    постанов    органів державного пожежного нагляду,  використанні  пожежної  техніки  та засобів пожежогасіння не за призначенням; 5) застосовувати штрафні санкції до підприємств,  установ  та організацій  за  порушення  встановлених   законодавством    вимог пожежної безпеки, невиконання  розпоряджень  (приписів)  посадових осіб органів державного пожежного нагляду.

Посадові особи органів державного  пожежного  нагляду  несуть відповідальність  за  неналежне  виконання  покладених   на    них обов'язків.  За  шкоду,  завдану  юридичним  та  фізичним  особам, громадянам внаслідок застосування санкцій, передбачених пунктами 2 і 3 цієї статті, органи та  посадові  особи  державного  пожежного нагляду відповідальності не несуть.

Відповідно до п. 3.3.16. Інструкції з організації роботи органів державного пожежного нагляду, затвердженої наказом МНС України 06.02.2006  N 59, за    наслідками    планових   перевірок   керівникам підприємств,  установ,  організацій і громадянам даються  письмові приписи  на  усунення порушень вимог пожежної безпеки (додаток 2).

Як вбачається зі спірного припису його форма відповідає формі, яка встановлена вищезазначеною Інструкцією, а у самому приписі зазначені недоліки, які виявлені обстеженням, тому відповідні посилання позивача є безпідставними.

Не обґрунтованими є і твердження позивача щодо відсутності необхідності оформлення в органах державного пожежного нагляду дозволу на початок роботи, оскільки позивач орендує приміщення та такий дозвіл одержував орендодавець.

Так, згідно з п. 1 Порядку видачі органами державного пожежного нагляду дозволу на початок роботи підприємств та оренду приміщень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2001 р. N 150, цей Порядок  регулює видачу органами державного пожежного нагляду  дозволу  на  початок  роботи  новостворених  підприємств, введення  в  експлуатацію  нових  і  реконструйованих  виробничих, житлових  та  інших  об'єктів,  впровадження   нових   технологій, передачу  у  виробництво  зразків  нових  пожежонебезпечних машин, механізмів,  устаткування та продукції, оренду будь-яких приміщень.

Таким чином, отримання в органах державного пожежного нагляду дозволу на початок роботи при оренді приміщення, передбачено чинним законодавством України. До того-ж, позивачем не надано одержання такого дозволу орендодавцем приміщення, яке використовував позивач.

Спірний припис прийнятий відповідачем-1 є по своїй правовій суті актом ненормативного характеру, тому що він породжує права й обов'язки тільки у окремого кола суб’єктів спірних правовідносин, тобто носить ненормативний (індивідуальний) характер.

Підставами для визнання акту недійсним або його скасування є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов’язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв’язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації –позивача по справі.

Виходячи з усього вищенаведеного, слід дійти висновку, що спірна припис не суперечить чинному законодавству України та його прийнято в межах компетенції відповідача-1, тому правові підстави для визнання його недійсним відсутні.

Відповідно відсутні і правові підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача збитків у розмірі 30225,00грн. у вигляді не отриманого прибутку, який позивач мав би отримати внаслідок укладення з ПП Слишов З.Т. договору № 1 від 01.10.200р. на надання послуг щодо реалізації позивачем товарів ПП Слишов З.Т.

При цьому суд враховує, що між позивачем та відповідачами відсутні договірні правовідносини, отже підстави та порядок відшкодування шкоди регулюються параграфом 1 глави 82 ЦК України, який не передбачає відшкодування шкоди у вигляді упущеної вигоди.

Окрім того, підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, яке включає у якості складових елементів: шкоду, протиправність поведінки особи, яка заподіяла шкоду, причинний зв’язок між ними, а також вину особи, що заподіяла шкоду.

Терміном “шкода” позначаються наслідки правопорушення, які виражаються у зменшенні майнової сфери потерпілого у результаті порушення належного йому права або блага. Протиправною поведінкою (дією або бездіяльністю) є будь-яка поведінка, яка суперечить правовим нормам. Причинний зв’язок –це відповідний об’єктивно існуючий зв’язок між явищами, при якому одне явище, яке передує, при відповідних умовах породжує, викликає інше явище –наступне. Відповідальність за заподіяну протиправною поведінкою шкоду виникає при наявності вини особи, що заподіяла шкоду.

З матеріалів же справи вбачається, що заборона позивачу використовувати приміщення за адресою:  м. Дніпропетровськ, пр. К.Маркса, 67 була встановлена ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2006р. у справі № 39/410-06 в забезпечення позову по цій справі, а не внаслідок прийняття відповідачем-1 спірного припису, яким до того-ж не було призупинено експлуатації орендованого позивачем приміщення.

Таким чином, у даному випадку, для застосування цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди відсутні необхідні елементи, які є необхідною підставою для її застосування.

З огляду на усе вищевикладене, суд вважає позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 302,25грн. слід віднести на позивача.

Керуючись ст. 17-19, 87, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову позивача –відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 302,25грн. віднести на позивача.

Постанова може бути оскаржена у порядку та строки, передбачені ст. 186 КАСУ.

Постанова набирає законної сили у відповідності до ст. 254 КАСУ.

Суддя

А.Є. Чередко

06.11.2007р.