СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

24 вересня 2007 року

Справа № 2-19/4141-2007А

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Латиніна
О.А.,

суддів                                                                      Лисенко
В.А.,

Котлярової О.Л.,

секретар судового засідання                                        Наконечний О.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1
паспорт ІНФОРМАЦІЯ_1;

відповідача:
Дульцева О.В. дов. № 6 від 29.05.2007 року;

розглянувши апеляційну скаргу
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 на постанову господарського суду
Автономної Республіки Крим (суддя
Мокрушин В.І.) від 12.06.2007 року у справі № 2-19/4141-2007А

за позовом  суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1
(АДРЕСА_1)

до Управління
Пенсійного фонду України в Київському районі міста Сімферополя Автономної
Республіки Крим (вул. Дм. Ульянова, 6, м.Сімферополь, 95000)

про
скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_1 звернувся до господарського суду АР Крим з адміністративним
позовом до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста
Сімферополя АР Крим про скасування рішення НОМЕР_1.

Позовні вимоги обгрунтовані
тим, що Управлінням Пенсійного фонду України в Київському районі міста
Сімферополя АР Крим, як контролюючим органом, безпідставно винесено Акт про
необхідність сплати фіксованого розміру страхових внесків на рахунок Управління
Пенсійного фонду. Позивач вказує на те, що квитанцією НОМЕР_2 ним було сплачено
єдиний податок на рахунок Управління Пенсійного фонду України в Київському
районі міста Сімферополя АР Крим
в сумі 180,00 грн. за січень 2005 року, квитанціями НОМЕР_3 та НОМЕР_4
сплачено єдиний податок за лютий та березень 2005 року при тому, що згідно з
пунктом 6 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку
і звітності суб`єктів малого підприємництва” суб`єкт малого підприємництва,
який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків з зборів, як,
зокрема, збір на обов`язкове пенсійне страхування.

Постановою господарського
суду АР Крим від 12.06.2007 року у справі №2-19/4141-2007А у задоволенні позову
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 про скасування рішення Управління
Пенсійного фонду України в Київському районі міста Сімферополя Автономної
Республіки Крим НОМЕР_1 відмовлено.

При прийнятті постанови,
суд першої інстанції встановив, що 16.03.2006 року було прийнято Закон України
„Про вирішення питання щодо заборгованості суб`єктів господарської діяльності,
які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності у зв`язку з
неперерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного
фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом
2004 року -І кварталу 2005 року”, відповідно до якого позивач має сплатити до
Пенсійного фонду фіксований розмір страхового внеску, розрахований як різниця
між встановленою ставкою внеску і частиною єдиного податку в розмірі 22,02
грн.

Не погодившись з постановою
господарського суду першої інстанції, суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1 звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати, як винесену з
порушенням норм матеріального права, позов задовольнити.

Представник відповідача у
судовому засіданні з доводами апеляційної скарги не погодився, вважає
оскаржувану постанову суду першої інстанції законною та обгрунтованою.

У судовому засіданні оголошувались
перерви з 03 по 17 вересня, а також з 17 по 24 вересня 2007 року.

З причини відпустки судді Ткаченка
М.І., на підставі розпорядження в.о. голови Севастопольського апеляційного
господарського суду, у складі судової колегії було здійснено заміну на суддю
Лисенко В.А.

Переглянувши постанову суду першої
інстанції в порядку статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України,
вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін,
перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про
необхідність скасування постанови суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції
обґрунтовано посилається на норми Закону України „Про вирішення питання щодо
заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі
умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з неперерозподілом
Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України,
Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду
соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року - І кварталу
2005 року”.

Зокрема, статтею 1 Закону чітко
встановлено, що суми внесків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування
на випадок безробіття суб'єктів господарської діяльності, які застосовують
особливі умови оподаткування, обліку та звітності, які були сплачені ними в
складі податків згідно з чинним законодавством України протягом 2004 року - І
кварталу 2005 року, але не були зараховані на їх особові рахунки в цих фондах у
зв'язку з застосуванням Державним казначейством України норм діючого на той час
Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” від 23.12.2004 року №
2285-ІУ, не вважати заборгованістю.

Також суд першої інстанції
обґрунтовано робить посилання на частину 2 статті 4 вищенаведеного Закону, якім
закріплено, що Закон України „Про вирішення питання щодо заборгованості
суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови
оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з неперерозподілом Державним
казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду
соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування
на випадок безробіття протягом 2004 року -1 кварталу 2005 року” регулює
правовідносини, які виникли у зв'язку з дією норм Закону України „Про Державний
бюджет України на 2005 рік” від 23.12.2004 року №2285-ІУ.

Судова колегія не може погодитися з
висновком суду першої інстанції щодо обов'язку сплатити до Пенсійного фонду
України фіксованого розміру страхового внеску розрахований як різниця між
встановленою ставкою внеску і частиною єдиного податку.

Так, в матеріалах справи є копії
квитанцій за НОМЕР_2 на суму 180,00 грн., за НОМЕР_3 на суму 180,00 грн. та за
НОМЕР_4 на суму 180,00 грн., якими ФОП ОСОБА_1 сплатив у встановленому законом
порядку єдиний податок на рахунок Управління Державного казначейства.

Відповідно до частини 7 пункту 2
Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва”, відділення Державного казначейства
України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного
податку у таких розмірах: до місцевого бюджет - 43 відсотки; до Пенсійного
фонду України - 42 відсотки; на обов'язкове соціальне страхування - 15
відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4
відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства
у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених
народженням та похованням.

Пунктом 6 Указу Президента України
„Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва” чітко встановлено, що суб'єкт малого підприємництва, який
сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів
(обов'язкових платежів), зокрема, збору на обов'язкове соціальне страхування;
збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Приймаючи до уваги, що Закон
України „Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів господарської
діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності,
у зв'язку з неперерозподілом Державним казначейством України частини податків
до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом
2004 року - І кварталу 2005 року” прийнято пізніше ніж Закон України „Про
Державний бюджет України на 2005 рік”, судова колегія вважає, що у даних
правовідношеннях необхідно застосувати норму Закону, який набув чинності
пізніше, а саме: Закон України „Про вирішення питання щодо заборгованості
суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування,
обліку та звітності, у зв'язку з неперерозподілом Державним казначейством
України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування
на випадок безробіття протягом 2004 року -1 кварталу 2005 року”.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 та необхідність скасування оскаржуваної
постанови господарського суду АР Крим.

Відповідно до пунктів 1, 4 статті
202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є
неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення
норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

На підставі викладеного,
керуючись статтями 198 п.3, 202 п.п.1,4, 205, 207 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову господарського
суду Автономної Республіки Крим від 12 червня 2007 року у справі №
2-19/4141-2007А скасувати.

Адміністративний позов суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Управління Пенсійного фонду
України в Київському районі міста Сімферополя АР Крим НОМЕР_1 скасувати.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює
сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи
касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України
набирають законної сили з моменту проголошення.

Постанову суду апеляційної
інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211,
212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя
О.А.Латинін

Судді
В.А. Лисенко

О.Л. Котлярова