ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2007 р.                                                            Справа № 37/07-07

вх. № 239/4-37

Суддя господарського суду Доленчук Д. О.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

за участю представників сторін:

позивача - Коваленко Д.М. за довіреністю № 66-01-16/55 від 10.04.2006 р., прокурора - Малінка В.Є. за посвідченням  № 9 від 02.02.2007 р., 1-го  відповідача - Бабич О. Є. за довіреністю № 08-11/3035/2-06 від 28.12.2006р.,

2-го відповідача - Красніков П.І. за довіреністю № б/н від 08.12.2006 р.

розглянувши справу за позовом Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут", м. Харків

до   1. Харківської міської ради, м. Харків

2. Приватне підприємство фірма "Антей", м. Харків

за участю Прокуратури м. Харкова

про визнання недійсним договору оренди землі та зобов’язання приведення земельної ділянки у первісний стан шляхом знесення об’єкту незавершеного будівництва

ВСТАНОВИВ:

Національний технічний університет "Харківський політехнічний інститут" (позивач) звернувся до господарського суду з позовною заявою до Харківської міської ради (1-ий відповідач) та Приватного підприємства фірми "Антей" (2-ий відповідач) про визнання недійсним договору оренди землі від 06.11.2006 р. за № 99 та зобов’язання приведення земельної ділянки за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 79/1 у первісний стан шляхом знесення об’єкту незавершеного будівництва.

07.03.2007 року прокурор міста Харкова подав заяву, в якій посилаючись на актуальність справи, з метою захисту інтересів держави зазначив про його вступ у розгляд справи.

Позивач, через канцелярію господарського суду 29.10.2007 р. за вх. № 23367, надав копію постанови Харківського апеляційного господарського суду від 06 серпня 2007 по справі № 37/37-07, яка господарським судом залучається до матеріалів справи.

Відповідач, через канцелярію господарського суду 07.11.2007 р. за вх. № 24077, надав відзив на позовну заяву, який господарським судом залучається до матеріалів справи.

В задоволенні клопотання 2-го відповідача про зупинення провадження по справі № 37/07-07, у зв'язку з розглядом у Харківському апеляційному господарському суді пов'язаної зі справою № 37/07-07 справи № 37/37-07, у судовому засіданні призначеному на 07.11.2007 року господарським судом було відмовлено, оскільки Харківським апеляційним господарським судом справа № 37/37-07 розглянута та в підтвердження чого в матеріалах справи міститься копія постанови Харківського апеляційного господарського суду від 06 серпня 2007 року по справі № 37/37-07.

У судовому засіданні призначеному на 07.11.2007 року о 11:00 було оголошено перерву до 14.11.2007 року о 15:30.

Прокурор та сторони до початку судового засідання надали узгоджене клопотання про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу. Дане клопотання не суперечить чинному законодавству, інтересам сторін, тому приймається судом та підлягає задоволенню.

Позивач, через канцелярію господарського суду 14.11.2007 р. за вх. № 24583, надав клопотання про залучення до матеріалів справи документів вказаних в клопотанні, яке господарським судом задовольняється та надані документи залучаються до матеріалів справи.

2-й відповідач, через канцелярію господарського суду 14.11.2007 р. за вх. № 24571, надав письмові заперечення, які господарським судом залучаються до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні підтримує позовні вимоги в повному обсязі та прохав їх задовольнити

1-й відповідач –Харківська міська рада позовні вимоги визнає та зазначив, що спірний договір оренди був укладений з порушенням положень діючого законодавства без урахування тих обставин, що його предмет –земельна ділянка знаходиться у фактичному користуванні позивача НТУ “ХПІ”.

Приватне підприємство фірма “Антей”проти задоволення позовних вимог НТУ “ХПІ”заперечує. Вважає, що спірний договір оренди землі відповідає вимогам чинного законодавства, через що підстав для визнання його недійсним немає.

Прокурор підтримав позовні вимоги НТУ “ХПІ”, просив їх задовольнити, та зазначив, що спірний договір оренди землі не відповідає вимогам чинного законодавства та повинен бути визнаний недійсним.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов’язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, вислухавши пояснення прокурора та представників сторін,  дослідивши матеріали справи в їх сукупності, встановив наступне:

Постановою № 22 від 07.01.1948 року виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих було передано Міністерству вищої освіти СРСР територію студентського містечка “Гігант” з усіма будинками, розташованими на цій території.

Наказом Міністра Вищої освіти СРСР № 1618 від 20.12.1949 року студентське містечко “Гігант” передано на баланс НТУ “ХПІ”.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 28.11.2001 року № 2244 приватному підприємству фірмі “Антей”були надані в оренду земельні ділянки для проектування та будівництва гостьової автостоянки службового автотранспорту та благоустрою по вул. Пушкінській, 79 загальною площею 450 кв.м., в тому числі земельна ділянка 1 площею 300 кв.м. та ділянка 2 площею 150 кв.м.

Згідно пункту 3.17 рішення Харківської міської ради № 231/03 від 19.11.2003 року ППФ “Антей”було надано в оренду земельну ділянку № 1 площею 0,0288 га для експлуатації гостьової автостоянки службового автотранспорту та земельну ділянку № 2 площею 0,0150 га.

Згідно пункту 189 рішення Харківської міської ради № 149/04 від 06.10.2004 року ППФ “Антей”була надана згода на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 288 кв.м. по вул. Пушкінській, 79/1 для зміни її цільового призначення для будівництва та подальшої експлуатації офісу з влаштуванням переходу до існуючої будівлі.

Відповідно до п. 74 рішення Харківської міської ради від 27.04.2005 року № 78/05 було затверджено проект відведення земельної ділянки ППФ “Антей”та земельна ділянка площею 0,0288 га по вул. Пушкінській, 79/1 була надана в оренду для будівництва офісу з влаштуванням переходу до існуючої будівлі.

06 листопада 2006 року між відповідачами був укладений договір оренди землі зареєстрований за № 99 згідно якого вищевказана земельна ділянка буда надана ППФ “Антей”в строкове платне користування на умовах оренди для будівництва строком до 01 квітня 2007 року.

В підтвердження наявності права користування певною земельною ділянкою по вул. Пушкінській, 79 позивач вказує на наявність Постанови № 22 від 07.01.1948 року виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих та Наказу Міністра Вищої освіти СРСР № 1618 від 20.12.1949 року.

Зі змісту Постанови виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих від 07 січня 1948 року № 22 вбачається, що вказаним рішенням органу місцевого самоврядування було задоволено клопотання Міністерства вищої освіти та територія студмістечка “Гігант”з усіма напівзруйнованими будинками передана у відання Міністерства вищої освіти СРСР. Однак зміст вказаної постанови не вказує на те, що позивач НТУ “ХПІ” отримало певну земельну ділянку по вул. Пушкінській, 79 в м. Харкові у користування, межі якої були визначені в натурі.

Відповідно до наказу Міністра вищої освіти СРСР № 1618 від 20 грудня 1949 року у зв’язку із організацією у м. Харкові політехнічного інституту Харківський будівельний трест було зобов’язано передати, а Харківський політехнічний інститут прийняти на баланс студентське містечко “Гігант”станом на 01 січня 1950 року та здійснювати в подальшому роботи по відновленню гуртожитку на договірних засадах з трестом.

Положення цього наказу не визначають та не встановлюють право користування НТУ “ХПІ”земельними ділянками, зокрема, й тими, що надані ППФ “Антей”в оренду.

Судом встановлено, що державний акт, що підтверджує право позивача НТУ “ХПІ” щодо користування земельною ділянкою по вул. Пушкінській, 79 у м. Харкові, межі якої визначені натурі, на місцевості, та відведення такої ділянки у встановленому порядку відсутній, що є свідченням відсутності у позивача права постійного користування вказаною земельною ділянкою по вул. Пушкінській, 79 або 79/1.

Суд вважає, що посилання позивача на положення п. 6 Постанови Верховної Ради УРСР від 18 грудня 1990 року № 563 “Про земельну реформу”та п. 8 Постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200, не є обґрунтованими з наступних підстав.

В рішенні Конституційного суду України від 22 вересня 2005 року по справі № 1-17/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками), яким частково визнаний неконституційним пункт 6 Постанови ВР УРСР від 18 грудня 1990 року № 563-ХІІ, конституційний суд визначив, що порівняльний аналіз змісту положень пункту 6 Постанови Верховної Ради України “Про земельну реформу”від 18 грудня 1990 року і пункту 6 Перехідних положень Земельного кодексу України вказує на те, що в першому акті йдеться про оформлення права на земельну ділянку громадянами, підприємствами, установами та організаціями, які мають у користуванні земельні  ділянки, надані їм до введення в дію Земельного кодексу Української РСР (грудень 1990 р.), а в другому - про переоформлення права постійного користування земельними ділянками. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний  факт.

Суб'єктивне право постійного користування земельною ділянкою передбачає, що земельні ділянки у постійне користування передаються у порядку відведення з наступним посвідченням цього права шляхом видачі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою

Згідно пункту 8 вказаної постанови Верховної Ради України від 13.03.1992 року громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на  використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або  землекористування відповідно до Земельного кодексу України.

Зміст зазначених актів передбачає можливість зберігання прав на використання земельних ділянок, наданих у встановленому порядку, до оформлення права землекористування відповідно до вимог діючого в теперішній час Земельного кодексу України.

Як вище зазначено судом, документ –державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, межі якої визначені в натурі, що розташована по вул. Пушкінській, 79 або 79/1 у м. Харкові у позивача НТУ “ХПІ”відсутній. Наявність розташування гуртожитків, що належать Державі Україна та знаходяться на балансі НТУ “ХПІ”, які знаходяться по вул. Пушкінська, 79, що підтверджується реєстраційними посвідченнями не є, відповідно до вимог земельного законодавства, доказом наявності у позивача права постійного користування земельною ділянкою по вул. Пушкінській, 79 або 79/1.

Відповідно до п. 1.15 рішення Харківської міської ради від 24.11.2004 року “Про надання згоди на розробку проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам”позивачу НТУ “ХПІ” була надана згода на розробку проекту відведення земельної ділянки площею, орієнтовно, 4,4 га по вул. Пушкінській, 79 та вул. Артема, 46-а для експлуатації та обслуговування житлового будинку, не житлових будівель та гуртожитків.

Також, судом встановлено, що відповідно до постанови Харківського апеляційного господарського суду від 06 серпня 2007 року по справі № 37/37-07 за позовом НТУ “ХПІ”до Харківської міської ради про визнання права вільного користування земельною ділянкою в задоволенні зазначених позовних вимог НТУ “ХПІ”було відмовлено та апеляційним судом встановлено, що позивач НТУ “ХПІ”не має визначених законом документів щодо підтвердження права користування земельною ділянкою по вул. Пушкінській, 79/1 у м. Харкові та в його користуванні на законних підставах не перебуває спірна земельна ділянка, та взагалі будь-яка земельна ділянка по вул. Пушкінській, 79 у м. Харкові.

Посилання позивача на положення Закону України “Про охорону культурної спадщини”з урахуванням того, що рішенням Харківського облвиконкому від 30.04.1980 року № 334 будівлі за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 79 внесені до списку пам’яток архітектури місцевого значення, є  не обґрунтованими з урахуванням тих обставин, що положення вказаного закону не містять певних вимог, дотримання яких необхідне при укладенні, зміні або припиненні договору оренди земельної ділянки.

Згідно ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти,   встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до ч.3 ст. 125 Земельного кодексу України приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на  місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.

З вище приведеного вбачається, що право постійного користування на земельну ділянку виникає після визначення меж земельної ділянки в натурі, на місцевості, а саме її відведення та одержання її користувачем документа

Відповідно до ч.1 ст. 126 Земельного кодексу України право постійного користування підтверджується державним актом, що пройшов державну реєстрацію у встановленому порядку. Зазначений акт видається після відводу земельної ділянки в натурі.

Згідно ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ч.1 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Частиною 6 ст. 93 Земельного кодексу України передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Згідно ст. 14 Закону України “Про оренду землі”договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Форма спірного договору оренди землі відповідає зазначеним вимогам законодавства, що згідно статті 2 Закону України “Про оренду землі”регулює правовідносини пов’язані з орендою землі.

За наявності спеціального закону, що встановлює обов’язкові вимоги щодо форми договору, зокрема, Закону України “Про оренду землі”, посилання позивача на положення ч. 2 ст. 290 Господарського кодексу України, як на підставу визнання недійсним спірного договору оренди землі, суд вважає не обґрунтованими.

Частиною 1 статті 290 Господарського кодексу України встановлено, що відносини, пов'язані з орендою землі  як засобу виробництва, регулюються Земельним кодексом України та іншими законами.

Суд також відзначає, що відповідно до вимог статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом   (нікчемний  правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року зазначено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною необхідно встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Господарським судом встановлено, що предметом розгляду по даній справі є фактично вирішення питання щодо наявності або відсутності підстав, з яким закон пов’язує можливість визнання угоди недійсною, при цьому таких обставин, на які посилається позивач в обґрунтуванням свого позову.

Також, судом встановлено, що під час судового розгляду справи позивачем не було доведено наявність тих обставин, з якими закон пов’язує можливість визнання договору недійсним, а решта обставин не є такими підставами відповідно до яких даний договір оренди землі може бути визнано недійсним.

За таких обставин, господарський суд вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, сплачене позивачем державне мито та судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у разі відмови в позові повністю покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 203, 215, 792 Цивільного кодексу України, ст.ст. 93, 125, 126  Земельного кодексу України, ст. 2, 14 Закону України “Про оренду землі”, ст. 290 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 4,12, 33, 35, 43, 44, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення підписаний 19.11.2007 року.

Суддя                                                                                            Доленчук Д. О.