ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2007 р.
№ 22/1

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді
Дерепи В.І.,

суддів
Грека Б.М., Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги відділу державної виконавчої служби Токмацького районного управління юстиції у Запорізькій області та товариства з обмеженою відповідальністю "Зерноторгівельна компанія"

на
постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 17 травня 2007 року

у справі
№ 22/1

за позовом
товариства з обмеженою відповідальністю "Зерноторгівельна компанія"

до
державного підприємства "Хлібна база № 74"

про
стягнення заборгованості,

за скаргою на дії державної виконавчої служби Токмацького районного управління юстиції у Запорізькій області

за участю представників сторін:

від позивача –Пустовіт Ю.В.

відповідача –не з’явився

державної виконавчої служби –Котькорло О.А., Проценко А.Ю.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 01.02.2005 року позов задоволено, стягнуто з відповідача 175 183,20 грн. вартості переданого на зберігання насіння, про що видано відповідний наказ.

За заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Зерноторгівельна компанія" постановою державного виконавця Державної виконавчої служби Токмацького районного управління юстиції у Запорізькій області (далі - відділ ДВС) від 25.03.2005 року відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного наказу.

Постановою від 08.04.2005 року державний виконавець відділу ДВС зупинив виконавче провадження з примусового виконання зазначено наказу на підставі пункту 8 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", посилаючись на те, що господарським судом Запорізької області порушено провадження у справі № 5/3/499 (99) про банкрутство ДП "Хлібна база № 74", і ухвалою цього суду від 31.07.2003 року введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

В подальшому на виконання постанови начальника відділу ДВС від 30.01.2007 року про спонукання провести виконавчі дії по виконанню наказу № 22/1 заступник начальника відділу ДВС постановою від 31.01.2007 року поновив виконавче провадження по цій справі.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 19 лютого 2007 року (суддя Ю.Скиданова) скаргу державного підприємства "Хлібна база № 74" на дії державної виконавчої служби Токмацького районного управління юстиції у Запорізькій області залишено без задоволення.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 17 травня 2007 року (судді С.Антонік, В.Кричмаржевський, О.Радченко) зазначену ухвалу суду першої інстанції скасовано, частково задоволено скаргу державного підприємства "Хлібна база № 74" на бездіяльність органу державної виконавчої служби: визнано неправомірними дії відділу ДВС щодо виконання судового рішення від 01.02.2005 року в даній справі, а саме: визнано недійсними постанову начальника відділу ДВС від 30.01.2007 року про спонукання провести виконавчі дії по виконанню наказу № 22/1 та постанову заступника начальника відділу ДВС від 31.01.2007 року про поновлення виконавчого провадження.

Висновок суду апеляційної інстанції щодо неправомірності дій державного виконавця вмотивований тим, що згідно з положеннями статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства.

В касаційних скаргах відділ державної виконавчої служби Токмацького районного управління юстиції у Запорізькій області та товариство з обмеженою відповідальністю "Зерноторгівельна компанія", не погоджуючись з прийнятим по справі судовим актом апеляційної інстанції, просять його скасувати, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, а ухвалу господарського суду Запорізької області від 19.02.2007 року залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників позивача, відділу державної виконавчої служби, розглянувши матеріали справи і доводи касаційних скарг, перевіривши правильність застосування господарським судом Запорізької області та Запорізьким апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, і з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що господарським судом Запорізької області порушено провадження у справі № 5/3/499 (99) про банкрутство ДП "Хлібна база № 74", і ухвалою цього суду від 31.07.2003 року введено мораторій на задоволення вимог кредиторів до зняття мораторію.

Оскарження відповідачем дій органу державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення в даній справі обумовлено тим, що постановою ДВС від 31.01.2007 року було поновлено виконавче провадження по цій справі.

За правилами пункту 8 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у випадку порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, введеного господарським судом, крім випадків знаходження виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника).

Враховуючи, що судові процедури банкрутства регулюються спеціальним законом, положення пункту 8 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" слід застосовувати у нормативному поєднанні з положеннями Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з абзацом двадцять четвертим статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" термін "мораторій на задоволення вимог кредиторів" вживається в цьому Законі у тому значенні, що це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію. Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду (абзац перший частини 4 статті 12 цього Закону).

Таким чином, з моменту введення мораторію на задоволення вимог кредиторів боржник не може виконувати грошові зобов'язання та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли до введення мораторію, а заходи, спрямовані на забезпечення виконання цих зобов'язань, не діють.

Відповідно до абзацу другого частини 4 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства. Слід зазначити, що вказана норма визначає конкретний проміжок часу, протягом якого не вчинюються дії з примусового виконання рішень судів та інших органів, і цей проміжок часу лише відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, але ніяк не пов'язаний з його суттю.

В силу положень пункту 8 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", та абзацу першого частини 6 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у випадку порушення судом справи про банкрутство боржника правило щодо обов'язкового зупинення виконавчого провадження не стосується лише тих вимог стягувачів, на які дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється, а саме: вимог з виплати заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди.

Враховуючи викладене, Запорізький апеляційний господарський суд дійшов правильного висновку про те, що відділ ДВС безпідставно поновив виконавче провадження з примусового виконання судового рішення у даній справі.

Отже, посилання скаржника на неправильне застосування Запорізьким апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті судового акта є безпідставними.

Інші посилання скаржників в обґрунтування касаційних скарг не підтверджені матеріалами справи, досліджені та спростовуються висновками апеляційного суду, а тому не приймаються колегією суддів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені апеляційним господарським судом на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження поданих сторонами доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 17 травня 2007 року у справі за № 22/1 залишити без змін, а касаційні скарги відділу державної виконавчої служби Токмацького районного управління юстиції у Запорізькій області та товариства з обмеженою відповідальністю "Зерноторгівельна компанія" - без задоволення.

Головуючий, суддя
В.Дерепа

Суддя

Б.Грек

Суддя

Л.Стратієнко