ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"24" липня 2007 р.
Справа № 6-2/11-04-933

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді:   Мирошниченко М. А.,

Суддів:    Бєляновського В. В., Шевченко В. В.,

(згідно розпорядження Голови суду  В. С. Балуха №137 від 06.11.2006 р., склад колегії суддів змінений з колегії суддів у складі суддів: Разюк Г. П., Колоколова С. І. та Петрова М. С. на  колегію суддів у складі суддів: Мирошниченко М. А., Бєляновського В. В. та Шевченко В. В.),

при секретарі   -   Волощук О. О.,

за участю представників:

позивача  –Чубко І. А.,

відповідача –ДСК „ЧМП” –Шпилева О. В.,

відповідача – Одеської міськради –Мамедова С. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційну скаргу ДСК „ЧМП”, м. Одеса

на  рішення господарського суду Одеської області від 23.10.2006 р.

у справі   №6-2/11-04-933

за позовом   ЗАТ „ФК „Чорноморець”, м. Одеса

до  ДСК „ЧМП”, м. Одеса та Одеської міськради, м. Одеса

про  розірвання договору та стягнення 11070486,00 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

04.02.2004 р. (вх. №692) ЗАТ „ФК „Чорноморець” у господарському суді Одеської області пред’явлено позов до ДСК „ЧМП” про розірвання договору інвестиції від 27.10.1998 р., укладеного між ДСК „ЧМП” та ЗАТ „ФК „Чорноморець”, та стягнення 11070486,00 грн.; з метою забезпечення позову позивач також просив накласти арешт на майно, що належить ДСК „ЧМП”, –спортивно –оздоровчий комплекс „Люстдорф” в смт. Чорноморка, який включає: триповерховий спортивно – адміністративний комплекс, велике футбольне поле без трав’яного покриття, велике і мале футбольні поля з гаровим покриттям, спортивні площадки, допоміжні приміщення та інші споруди (а.с.4-6, т.1). Свої  вимоги воно мотивувало наступним.

27.10.1998 р. між Державною судноплавною компанією "Чорноморське морське пароплавство" (далі, відповідач-1) та Закритим акціонерним товариством "Футбольний клуб "Чорноморець" (далі, позивач) був укладений договір  інвестиції від 27.10.1998 р. (далі –договір), метою якого було надання можливості футбольній команді "Чорноморець" проведення спортивних змагань, зборів, тренувань. Згідно умов договору інвестиції, відповідач-1 безоплатно передав позивачу спортивні об'єкти з правом користування і управління, а позивач зобов'язаний проводити необхідний ремонт, реконструкцію, технічне переоснащення, зв'язане з поліпшенням стану спортивних споруд. Технічний стан спортивних об’єктів на момент передачі позивачу був відображений в акті від 01.11.1998 р.. На виконання договору позивачем були понесені значні фінансові витрати на реконструкцію та ремонт спортивних об’єктів, що підтверджується перерахуванням будівельним організаціям грошових коштів у сумі 11070486,00 грн.. При припиненні договору з ініціативи відповідача-1, останній повертає позивачу у повному обсязі всі фінансові витрати, пов'язані з реконструкцією, технічним переоснащенням, поліпшенням спортивних споруд. При цьому, відповідач-1 зобов’язаний повідомити позивача  про припинення договору за 1 календарний рік. На час звернення з позовом,  Центральний стадіон "Чорноморець", учбово-спортивна база "Чорноморець-1", учбово-спортивна база по футболу (район „Отрада”) передані в комунальну власність Одеської міськради. Відповідач-1 фактично припинив виконання зобов’язань за договором. Позивач не був повідомлений належним чином про припинення договору. В обґрунтування свого позову позивач послався на  ст.ст. 151,161,162 ЦК України (1963 р.).

Надалі відповідач-1 надав суду заперечення (а.с. 1, т.2), в якому просив залишити позов без розгляду.

16.03.2004 р. (вх. №3896) позивач надав суду відзив на заперечення відповідача-1 (а.с. 9, т.2), в якому просив розглянути його позов.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.03.2004 р. (а.с. 15, т.2) задоволено клопотання позивача (а.с. 14, т.2) та накладено арешт на майно, що належить ДСК „ЧМП”, –спортивно – оздоровчий комплекс „Люстдорф” в смт. Чорноморка, який включає: триповерховий спортивно –адміністративний комплекс, велике футбольне поле без трав’яного покриття, велике і мале футбольні поля з гаровим покриттям, спортивні площадки, допоміжні приміщення та інші споруди до вирішення спору.

02.04.2004 р. (вх. №4920) відповідач-1 надав суду заперечення на позов (а.с. 32-36, т.2), в якому просив визнати договір інвестиції від 27.10.1998 р. з моменту його укладення не дійсним повністю, у зв’язку з тим, що він протирічить вимогам законодавства; відмовити позивачу у позові та припинити провадження у справі.

Надалі відповідач-1 надав суду доповнення до заперечення на позов (а.с. 50-51, т.2), в якому просив теж саме, що й у самому запереченні.

Позивач надав суду заперечення на відзив (а.с. 52-56, т.2), в якому зазначив, що позовні вимоги обґрунтовані та відповідають діючому законодавству.

16.04.2004 р. (вх. №5847) відповідач-1 знов надав суду доповнення до заперечення на позов (а.с. 62-64, т.2), в якому також просив визнати договір інвестиції від 27.10.1998 р. з моменту його укладення не дійсним повністю, у зв’язку з тим, що він протирічить вимогам законодавства; відмовити позивачу у позові та припинити провадження у справі.

16.04.2004 р. (вх. №5799) позивач надав суду заперечення на відзив (а.с. 70-74, т.2), в якому зазначив, що позовні вимоги обґрунтовані та відповідають діючому законодавству.

Рішенням господарського суду Одеської  області  від 22.06.2004 р. (суддя Бахарєв Б.О.) позов задоволено частково, а саме, розірвано договір інвестиції від 27.10.1998 р., а в решті позову, тобто  в стягненні 11070486,00 грн., відмовлено (а.с. 96, т.2).

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 07.12.2004 р. (а.с. 173, т.2) до участі у справі залучено іншого відповідача –Одеську міськраду (далі, відповідач-2).

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2005 р. (а.с. 355-359, т.2) апеляційну скаргу позивача задоволено частково, а саме рішення господарського суду Одеської  області  від 22.06.2004 р. скасовано частково в частині відмови у позові про стягнення 11070486,00 грн.; стягнено з відповідача-1 на користь позивача 5096000 грн..

Постановою Вищого господарського суду України від 04.05.2006 р. (а.с. 396-403, т.2) касаційну скаргу відповідача-1 задоволено частково; рішення господарського суду Одеської  області  від 22.06.2004 р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2005 р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.05.2006 р. (а.с. 1, т.3) справу  №2/11-04-933 прийнято до свого провадження суддею Демешиним О.А. та їй присвоєний №6-2/11-04-933.

03.07.2006 р. до справи судом залучені письмові пояснення позивача з урахуванням постанови ВГСУ від 04.05.2006 р. (а.с. 19-21, т.3), в яких зазначено, що, відповідно до ст. 1 ЗУ „Про інвестиційну діяльність”, інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій (ч.1 ст. 2 Закону). Метою укладання інвестиційного договору від 27.10.1998 р. є інвестиція, направлена на досягнення соціального ефекту, а саме виконання ліцензійних вимог для футбольних клубів і спортивних об'єктів. Цим самим створено базу для подальшого розвитку футболу в м. Одесі і Південному регіоні. Договір інвестиції від 27.10.1998 р. є основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності (позивачем та відповідачем) (ч.1 ст. 9 Закону). Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону, укладання договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності. Таким чином, при укладенні Договору інвестиції сторонами були визначені мета, предмет, зобов'язання та відповідальність сторін, що відповідає нормам зазначеного Закону. У даному випадку інвестиція наявна та виражена, у наступному: у збільшені вартості спортивних об'єктів на суму, що перевищує 11 мільйонів грн.; досягнуто  соціальний  ефект, а саме виконано ліцензійні  вимоги,  про  що  свідчить отримана ЗАТ „ФК „Чорноморець” ліцензія щодо організації та проведення спортивних занять професіоналів та любителів  спорту та діяльності з підготовки спортсменів до змагань   з   різних   видів   спорту,   визнаних   в   Україні;   проходження   нормативного атестування футбольних клубів України в системі національної федерації. Згідно зі ст. 20 Закону, при недодержані договірних зобов'язань суб'єкти інвестиційної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, передбачену законодавством України і укладеними договорами. Отже, Договір породжує юридичні наслідки у відповідності до Закону. Всі документи, що підтверджують фінансові витрати ЗАТ „ФК „Чорноморець” щодо здійснення реконструкції, відповідно до Договору інвестиції, є в матеріалах справи. Вищим господарським судом України у постанові від 04.05.2006 р. зазначено, що судовими інстанціями не надано правової оцінки підставам прийняття Постанови КМУ „Про заходи щодо виведення Державної судноплавної компанії „Чорноморське морське пароплавство” з фінансово-економічної кризи”, та відповідність таких підстав диспозиції ст. 21 Закону. На думку ЗАТ „ФК „Чорноморець”, зазначеною Постановою  від 03.07.1999 р. №1181, КМУ прийняв рішення саме щодо захисту прав та інтересів громадян, юридичних осіб і держави, що охороняються законом - це є одною з підстав припинення інвестиційної діяльності, що регламентується нормою ст. 21 Закону. Отже, сторони, укладаючи Договір інвестиції, передбачили обставину, яка може спричинити припинення подальшого виконання зазначеного договору. Так, в прикінцевих положеннях Договору інвестиції встановлений строк дії договору у випадку прийняття Міністерством України відповідного рішення щодо спортивних об'єктів. Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону, державні органи та їх посадові особи не мають права втручатися в діяльність суб'єктів інвестиційної діяльності, крім випадків, коли таке втручання допускається чинним законодавством і здійснюється в межах компетенції цих органів та посадових осіб. Ніхто не має права обмежувати права інвесторів у виборі об'єктів інвестування, за винятком випадків, передбачених цим Законом. У разі прийняття державними або іншими органами актів, що порушують права інвесторів і учасників інвестиційної діяльності, збитки, завдані суб'єктам інвестиційної діяльності, підлягають відшкодуванню у повному обсязі цими органами. Спори про відшкодування збитків розв'язуються судом. Таким чином, відповідач - ДСК „ЧМП” знав про передачу спортивних об'єктів, але не повідомив позивача про це ні у 2001 році, ні у наступні роки. У відповідності до умов Договору інвестиції, ДСК „ЧМП” зобов'язана була повідомити адміністрацію ЗАТ „ФК „Чорноморець” про припинення договору за один календарний рік. Зазначена умова Договору з боку відповідача - ДСК „ЧМП” не була виконана, це порушення призвело до збитків позивача. При невиконанні договірних зобов'язань суб'єкти підприємницької діяльності несуть майнову відповідальність та іншу відповідальність, передбачену законодавством України та укладеними договорами (ст. 20 Закону). Відповідно до умов Договору інвестиції, у випадку припинення його дії за ініціативою ДСК „ЧМП”, останній повинен відшкодувати ЗАТ „ФК „Чорноморець” у повному обсязі всі фінансові витрати, які пов'язані з реконструкцією спортивних об'єктів (п.3.1. Договору інвестиції).

14.07.2006 р. до справи судом залучені письмові пояснення ДСК „ЧМП” з урахуванням постанови ВГСУ від 04.05.2006 р. (а.с. 36-37, т.3), в яких зазначено, що цей відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову в частині стягнення  збитків у сумі 11070486,00 грн., оскільки Постанова КМУ від 03.07.1999 р. №1181 була прийнята з метою забезпечення заходів по виведенню з фінансово-економічної кризи саме ДСК „ЧМП”, про що свідчить як безпосередня назва, так і зміст резолютивної частини постанови, зокрема п.1, з посиланням на відповідні доручення Президента України та попередні рішення КМУ. Дана Постанова не містить ніяких посилань, пунктів, які направлені на захист інших юридичних осіб, що повністю спростовує викладене в поясненнях ЗАТ „Футбольний клуб „Чорноморець”. Відносно безпосередньої передачі спірного об'єкту до комунальної власності передбачалось, що здійснення такої передачі до комунальної власності виконується при умові погашення заборгованості ДСК «ЧМП»перед місцевим бюджетом. Залік податкового боргу так і не був виконаний, що підтверджується листами. Таким чином, спірний об'єкт опинився у власності місцевої ради без будь-якої компенсаційної основи, що послужило підставою подання зі сторони пароплавства позову про визнання недійсним п.5 Постанови КМУ від 03.07.1999 р. №1181 (справа №05-5-45/2500А). На теперішній час дана справа знаходиться в провадженні Київського апеляційного господарського суду. Тобто «Футбольний клуб «Чорноморець»на протязі 7 років безкоштовно користувався майном та користується майном і на теперішній час, міська рада безкоштовно отримала його у власність мимоволі ДСК «ЧМП», що свідчить про відсутність факту спричинення будь-яко шкоди з боку пароплавства як „Футбольному     клубу „Чорноморець”, так і міській раді, а також про пряме порушення вимог Декрету КМУ «Про управління майном, яке знаходиться в загальнодержавній власності»та Постанови КМУ при відсутності будь-яких винних дій пароплавства. ДСК „ЧМП” надавались до суду листи (№ ЧМ-1412 від 06.08.1999 р.,  № ЧМ-1407 від 06.08.1999 р., № ЧМ-1102 від 20.06.2000 р.), що підтверджували факт своєчасного сповіщення позивача про передачу спортивних об'єктів до комунальної власності територіальної громади м. Одеси. Позивач отримував зазначені листи, про що свідчать його відповіді №151 від 17.08.1999 р., №116 від 10.07.2000 р.. За даних відповідей вбачається, що ЗАТ „ФК „Чорноморець” знав про необхідність розірвання договору інвестицій, але не хотів та уникав цього, всупереч положенням договору. Також, ЗАТ «ФК «Чорноморець»виконував роботи, пов'язані з ремонтом та реконструкцією спортивних об'єктів на свій ризик, не узгодивши проведення даних робіт з ДСК «ЧМП»та не надавши підтверджуючу документацію. Об'єкти інвестиції не переходили у власність футбольному клубу, і останній зобов'язаний був узгодити здійсненні поліпшення з пароплавством. Це необхідно було зробити і тому, що проведення ремонтних робіт збільшує вартість основних фондів (об'єктів інвестицій), а ДСК «ЧМП»мало внести відповідні зміни до бухгалтерської звітності. Крім того, відповідачу незрозуміло, у чому полягають значні збитки ЗАТ «ФК «Чорноморець», адже на протязі 6 років футбольний клуб безоплатно і на свій розсуд використовував спортивні об'єкти, які належали державі, отримував прибуток з їх використання та ще й передавав в оренду третім особам без законних на це підстав. Навіть і тепер вказані спортивні об'єкти знаходяться в користуванні позивача зі всіма здійсненими поліпшеннями і позивач продовжує користуватися ними на свій розсуд.

24.07.2006 р. до справи судом залучені письмові пояснення ДСК „ЧМП” (а.с. 44, т.3), в яких зазначено, що, згідно ст. 1 ЗУ «Про підприємства, установи та організації союзного   підпорядкування,   розташовані   на   території   України»  від 10.09.1991          р. №1540-12, встановлено, що майно та фінансові ресурси підприємств,   установ, організацій та інших     об'єктів     союзного підпорядкування,    розташованих    на   території    України,  є  державною власністю України. Згідно Декрету КМУ «Про управління майном, що знаходиться в загальнодержавній власності»від 15.12.1992 р., на міністерства та інші підлеглі КМУ органи державної виконавчої влади покладаються функції по управлінню майном, яке знаходиться в загальнодержавній власності (ст. ЗЗ  ЗУ «Про власність»від 07.02.1992          р. №697-12). До таких міністерств відноситься й Міністерство транспорту та зв'язку України. Суб'єктом права загальнодержавної власності є Держава Україна в особі Верховної Ради України (ст. 32 ЗУ «Про власність»). Згідно ст. 5 ЗУ «Про підприємства в Україні»від 27.03.1991 р. №887-12, підприємство створюється відповідно до рішення власника майна або уповноваженого ним органа. ДСК «ЧМП»застосовано на державному майні, органом управління якого є Мінтранс. Згідно ст. 10 вищевказаного Закону, майном підприємства є основні фонди та оборотні засоби, вартість яких відображується на балансі підприємства. Майно, яке є державною власністю та закріплене за державним підприємством, належить йому на праві повного господарського відання (ст. 37 ЗУ „Про власність”). Таким чином, все майно, що знаходиться у державного підприємства, зокрема, ДСК «ЧМП», є державною власністю.

Рішенням господарського суду Одеської  області  від 23.10.2006 р. (суддя Демешин О.А.) позов задоволено, а саме, розірвано договір інвестиції від 27.10.1998 р., який укладений між ДСК "ЧМП" і ЗАТ "Футбольний клуб "Чорноморець", та стягнено з ДСК "ЧМП" на користь ЗАТ "Футбольний клуб "Чорноморець" збитки в загальній сумі 11070 486,00 грн., державне мито в сумі 1785,00 грн. і витрати на ІТЗ судового процесу в сумі 118,00 грн. (а.с. 62-65, т.3). Таке рішення суд мотивував тим, що предметом Договору інвестиції є надання у користування і управління ЗАТ "ФК "Чорноморець" ряду спортивних об'єктів, а саме: центральний стадіон "Чорноморець" (м. Одеса, парк ім. Т.Г. Шевченка), учбово-спортивна база "Чорноморець-1" (11 ст. Люстдорфської дороги, м. Одеса, вул. Ад. Азарова, 1) та учбово-спортивна база по футболу (район Відрада, м. Одеса, вул. Вавилова, 5-а). Зазначені спортивні об'єкти знаходились в незадовільному технічному стані, не відповідали міжнародним стандартам по футболу, потребували проведення значної реконструкції, ремонту та модернізації відповідно до вимог ПФЛ (Професіональна футбольна ліга), ФФУ (Федерація футболу України) та інших обов'язкових норм та стандартів, про що свідчить акт технічного стану від 01.11.1998 р. (т.1, а.с.6-11). За умовами п.3.2. Договору інвестиції, позивач підтримував стан футбольних полів на рівні вимог УСФА, ФФУ, ПФЛ України, оплачував за спожиті електроенергію, водо - та теплозабезпечення, забезпечував охорону спортивних  споруд, виконав ремонтні роботи,    реконструкцію, технічне переоснащення, пов'язані з поліпшенням стану споруд і приміщень, використовує спортивні об'єкти за призначенням. Права володіння, користування і розпорядження інвестиціями, а також результатами їх здійснення, можуть бути передані юридичним особам на підставі рішення інвестора. У 1998 році спортивні об'єкти державної форми власності знаходились у володінні, користуванні і розпорядженні ДСК "ЧМП" та обліковувались на балансі відповідача-1. Зазначене пояснив у судовому засіданні представник відповідача - ДСК „ЧМП”. Тобто, відповідач-1 на правах повного господарського відання мав право укладати будь-які угоди щодо вказаного майна, крім угод щодо його відчуження. При укладанні Договору інвестиції сторонами були передбачені підстави його припинення у випадку прийняття відповідним Міністерством України конкретного рішення щодо спортивних об'єктів. За своєю правовою природою Договір інвестиції визначає ціль, предмет, зобов'язання і відповідальність, що є істотними умовами договору. Договір інвестиції був укладений з метою досягнення соціального ефекту, а саме розвитку футболу в м. Одесі і Південному регіоні. У разі прийняття відповідним Міністерством України конкретного рішення щодо спортивних об'єктів, відповідач зобов'язаний повідомити позивача не пізніше ніж за рік, оскільки перебудова роботи футбольної команди вимагає відповідного часу (п.8.2 Договору інвестиції). На виконання постанови КМУ №1181 від 03.07.1999 р., ДСК „ЧМП” в 2001 році передало спортивні об'єкти у власність територіальної громади м. Одеси. Однак, згідно з Договором інвестиції, на ДСК „ЧМП” покладений обов'язок попередити позивача про розірвання договору за один календарний рік. Ці обов'язки ДСК „ЧМП” не виконала, а посилання ДСК „ЧМП” про повідомлення листом №151 від 17.08.1999 р., судом не прийняті до уваги, оскільки цей лист свідчить про врегулювання відношень ДСК „ЧМП” з Одеською міською радою щодо погашення боргів шляхом передачі спортивних об'єктів, на що міськвиконком не погодився. Отже, відповідач-1 не надав жодного доказу щодо належного повідомлення позивача про передачу об'єктів, що призвело до порушення умов Договору інвестиції (п.3.1. Договору інвестиції). Поряд з цим, суд зазначив, що позивачем був наданий лист ДСК „ЧМП” від 23.03.2004 р. вих. №ЧМ-877, який адресований Орендареві - ТОВ „Еліта” нежитлового приміщення - кафе на стадіоні „Чорноморець”, розташованого за адресою: ЦПКВ „Шевченко”, центральний стадіон „Чорноморець” про зобов'язання сплачувати орендну плату ДСК „ЧМП”, оскільки зазначений центральний стадіон „Чорноморець” знаходиться на балансі ДСК „ЧМП”. Зазначений лист свідчить про розпорядження ДСК „ЧМП” спірним майном після передачі його Одеській міській раді і підтверджує відсутність повідомлення ЗАТ „ФК „Чорноморець” про перехід права власності на об'єкти. У встановленому чинним законодавством порядку розірвання договору інвестування не відбулось.  Із наданих заперечень, пояснень ДСК „ЧМП” та листування між останнім і ЗАТ „ФК „Чорноморець” суд вбачив лише про намір укладення договору оренди спірних об'єктів, ініціатором якого є ДСК „ЧМП”. Інше листування визначає наміри судноплавної компанії погасити свої борги перед міськвиконкомом майном. У разі порушення договірних зобов'язань сторони несуть майнову відповідальність передбачену Договором інвестиції, а саме, у разі припинення дії договору за ініціативою відповідача, останній зобов'язаний відшкодувати позивачу в повному обсязі усі фінансові витрати, пов'язані з реконструкцією спортивних об'єктів. На виконання Договору інвестиції позивачем була здійснена реконструкція спортивних об'єктів, що підтверджується доданими до позову платіжними дорученнями, актами виконаних робіт та договорами з підрядними будівельними організаціями. Твердження ДСК „ЧМП” про незаконність укладення позивачем договорів з підрядними організаціями не приймається судом, оскільки інвестор - ЗАТ „ФК „Чорноморець” забезпечив виконання зобов'язань щодо приведення об'єктів у належний технічний стан саме шляхом укладення договорів підряду. Крім того, у встановленому законом порядку ці договори недійсними не визнавались. Наявність проведених робіт по реконструкції та ремонту спортивних об'єктів не заперечували представники сторін. Ці обставини також підтверджуються актом відповідності спортивної споруди стадіону від 08.02.2005 р., складеним комісією Одеської обласної державної адміністрації. Замовник повинен розраховуватися з підприємством, що виконало будівельно-монтажні роботи на його об'єктах, згідно умов договору на виконання відповідних робіт. На думку суду, Постановою „Про заходи щодо виведення ДСК „ЧМП” з фінансово-економічної кризи” від 03.07.1999 р. №1181, КМУ прийняв рішення саме щодо захисту прав та інтересів громадян, юридичних осіб і держави, що охороняються законом, - це є однією з підстав припинення інвестиційної діяльності, що регламентується нормою ст. 21 Закону. Отже, сторони, укладаючи Договір інвестиції, передбачили обставину, яка може спричинити припинення подальшого виконання зазначеного Договору інвестиції. Так, в прикінцевих положеннях Договору інвестиції, встановлений строк дії договору у випадку прийняття Міністерством України відповідного рішення щодо спортивних об'єктів. Ствердження ДСК „ЧМП” про пропущення позивачем строку позовної давності не прийнято судом, оскільки перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи те, що позивачу стало відомо про передачу об'єктів до комунальної власності громади тільки при укладенні з Одеською міською радою договорів оренди цих об'єктів (15.10.2003 р.), строк позовної давності вважається не пропущеним. Таким чином, суд дійшов до висновку, що збитки позивача становлять 11070486,00 грн. (розрахунок і реєстри позивачем надано). Не може нести майнову відповідальність у спорі Одеська міська рада, оскільки вона не є стороною по Договору інвестиції. В обґрунтування такого рішення суд послався на  ст.ст. 1,4,7, ч.1 ст. 9, ч.1 ст. 20 ЗУ "Про інвестиційну діяльність" (зі змінами та доповненнями), ст.ст.  261,526,651 ЦК України.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням, ДСК „ЧМП” звернулася до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити позивачу у позові, з тих же підстав, що були викладені нею у запереченнях на позов, доповненнях до заперечень та письмових поясненнях, а також враховуючи те, що не один довід не був прийнятий до уваги судом першої інстанції.  При розгляді даної справи були порушені ст.ст. 4-7,43 ГПК України, так як не були всебічно досліджені, повно та об'єктивно представлені позивачем докази. Розглядаючи справу по суті, суд не дав належної оцінки наявним в матеріалах справи документам, які стосуються предмету спору, а також доводам позивача з цього приводу, викладеним у заяві. В даному випадку розірвання договору інвестиції від 27.10.1998 р. проводиться не з ініціативи інвестора, що підтверджується,  по-перше,   тим,   що   04.02.2004   р.   саме   ЗАТ   «Футбольний   клуб «Чорноморець»  звернувся   до   господарського   суду   Одеської   області   з позовом до ДСК «ЧМП»про розірвання зазначеного договору; по-друге, постановою від 03.07.1999 р. №1181 КМУ зобов'язав ДСК «ЧМП»здійснити передачу спірних об'єктів (Центральний стадіон «Чорноморець»- парк ім. Т.Г.Шевченка; навчально-тренувальна база з футболу - р-н Відрада; навчально-тренувальна база - р-н 11 ст. Люстдорфської дороги) у власність територіальної громади м. Одеси для погашення заборгованості перед місцевим бюджетом. Постанова КМУ була винесена відповідно до норм Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності»від 03.03.1998 р. №147/98-ВР та Положення «Про порядок передачі об'єктів права державної власності», затвердженого постановою КМУ від 21.09.1998 р. №1482. Статтею 21 ЗУ «Про інвестиційну діяльність»від 18.09.1991 р. №1560-ХІІ передбачено, що інвестиційна діяльність припиняється за рішенням уповноваженого державного органу, яким у даному випадку є КМУ, що прийняв відповідну постанову про передачу спірних об'єктів. Даною статтею відшкодування збитків учасникам інвестиційної діяльності не передбачено. Також, ДСК «ЧМП»вважає, що суд першої інстанції не вірно дійшов висновку щодо неповідомлення належним чином ЗАТ «Футбольний клуб «Чорноморець»про передачу спортивних об'єктів до комунальної власності м. Одеси. ДСК «ЧМП»надавалися до суду листи, які підтверджували факт своєчасного сповіщення позивача про передачу спортивних об'єктів до комунальної власності територіальної громади м. Одеси. Крім того, це підтверджується листами ЗАТ «Футбольний клуб «Чорноморець», а саме листом від 17.08.1999 р. №151. Також, згідно рішення Одеського виконкому від 20.02.1999 р. №116, позивач придбав статус муніципального футбольного клубу, що підтверджується листом від 19.03.1999 р. №29, отже, повинен був знати, що спортивні об'єкти були передані в комунальну власність територіальної громади м. Одеси і, виконуючи роботи по реконструкції цих об'єктів, діяв на свій ризик. Крім того, судом першої інстанції не був прийнятий до уваги той факт, що ЗАТ «ФК «Чорноморець» виконував роботи, пов'язані з ремонтом та реконструкцією спортивних об'єктів, не узгодивши їх з ДСК «ЧМП»та не надавши підтверджуючої документації щодо проведення означених робіт. Об'єкти інвестиції не переходили у власність футбольному клубу і останній зобов'язаний був узгодити здійсненні поліпшення з пароплавством. Це необхідно було зробити тому, що проведення даних робіт збільшує вартість основних фондів (об'єктів інвестиції), а ДСК «ЧМП»мала внести відповідні зміни до бухгалтерської звітності. Посилання позивача на понесені ним значні збитки пароплавство вважає необґрунтованим, адже, на протязі понад 7 років футбольний клуб безоплатно і на свій розсуд використовував спортивні об'єкти, які належали державі, отримував прибуток з їх використання та ще й передавав об'єкти в оренду третім особам без законних на це підстав. На час звернення з апеляційною скаргою спортивні об'єкти знаходяться в користуванні позивача з усіма здійсненими поліпшеннями і позивач продовжує користуватися об'єктами на свій розсуд. Таким чином, позивач не втратив право користування даними об'єктами із здійсненими поліпшеннями. Здійснюючи вказані поліпшення, позивач діяв безпосередньо в своїх інтересах для приведення їх відповідно до міжнародних стандартів по футболу, згідно умов договору.  У постанові касаційної інстанції по справі №2/11-04-933 зазначено, що під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, вжити всі передбачені засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір. Проте, господарським судом Одеської області під час нового розгляду справи не була взята до уваги постанова ВГСУ від 04.05.2006 р. та не були всебічно, повно та об'єктивно дослідженні надані пароплавством докази, а також не були всебічно оцінені наявні в матеріалах справи документи, доводи відповідача, викладені у заяві та додаткових поясненнях.

Розгляд справи було призначено на 19.12.2006 р., про що сторони, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були повідомлені належним чином.

Оскільки представники сторін не заявили клопотань про технічну фіксацію судових засідань, така фіксація, відповідно до ст. 81-1 ГПК України, не здійснювалась, але вівся протокол судового засідання.

Представники сторін у судове засідання 19.12.2006 р. не з’явились, але від них надійшли клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку її розгляду.

Ухвалою суду від 19.12.2006 р. зазначені клопотання було задоволено, продовжено строк розгляд справи до 28.02.2007 р. та відкладено її розгляд на 06.02.2007 р. о 10:00, про що сторони, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні 06.02.2007 р. представники сторін заявили клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку апеляційного провадження для надання їм можливості врегулювати спірні відносини.

Ухвалою суду від 06.02.2007 р. зазначене клопотання було задоволено, строк апеляційного провадження продовжено на три місяця, тобто до 28.05.2007 р., а розгляд справи відкладено на 13.03.2007 р., про що сторони були повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 13.03.2007 р. представники сторін заявили клопотання про відкладення розгляду справи  для надання їм можливості врегулювати спірні відносини.

Ухвалою суду від 13.03.2007 р. зазначене клопотання було задоволено і відкладено розгляд  на 22.05.2007 р. о 10:00, про що сторони були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні 22.05.2007 р. представники сторін заявили клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку апеляційного провадження на один місяць  для надання їм можливості врегулювати спірні відносини.

Ухвалою суду від 22.05.2007 р. зазначене клопотання було задоволено, строк апеляційного провадження продовжено на один місяць, тобто до 28.06.2007 р., а розгляд справи відкладено на 19.06.2007 р. о 15:30, про що сторони були повідомлені належним чином.

19.06.2007 р. від сторін надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку апеляційного провадження на один місяць  для надання їм можливості врегулювати спірні відносини.

Ухвалою суду від 19.06.2007 р. зазначене клопотання було задоволено, строк апеляційного провадження продовжено на один місяць, тобто до 28.07.2007 р., а розгляд справи відкладено на 24.07.2007 р. , про що сторони були повідомлені належним чином.

Представник скаржника (ДСК „ЧМП”) в усних поясненнях наданих апеляційному суду підтримав скаргу і просив її задовольнити на  викладених у ній підставах.

Представник позивача просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення без змін.

Представник Одеської міськради в усних поясненнях наданих апеляційному суду залишив на розсуд суду питання щодо результату розгляду апеляційної скарги.

За згодою представників сторін, згідно ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні оголошувались лише вступна та резолютивна частини судової постанови.

Заслухавши усні пояснення  представників сторін, ознайомившись з доводами  апеляційної скарги, дослідивши обставини  і матеріали  справи,  в тому числі наявні у них докази,  відповідність викладеним в рішенні висновкам цим обставинам і доказам, а також перевіривши додержання та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з  наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що відповідач-1 в односторонньому порядку відмовився від договору, а згідно умов договору при припиненні договору з ініціативи відповідача-1, останній повинен  повернути позивачу у повному обсязі всі фінансові витрати, пов'язані з реконструкцією, технічним переоснащенням, поліпшенням спортивних споруд, які складають 11070486,00 грн..

Проте, з таким висновком погодитись не можна, з огляду на таке.

Згідно Закону України  „Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності” від 03.03.98р. №147/98-ВР та  Положення „Про порядок передачі об'єктів права державної власності”, затвердженого Постановою КМУ від 21.09.98 р. №1482, об’єкти нерухомого майна державної власності передаються в комунальну власність за рішенням Кабінету Міністрів України.  Кабінет міністрів України своєю постановою від 03.07.1999 р. № 1181 прийняв рішення про передачу з державної власності та у комунальну власність територіальної громади м. Одеси Центрального стадіону "Чорноморське морське пароплавство", учбово-тренувальної бази "Чорноморець" та учбово-тренувальну базу по футболу району Отради,  тобто об’єктів, які були предметом спірного  договору. На виконання цієї постанови та наказу Міністерства транспорту України, Відповідач-1, у повному господарському веденні якого знаходились ці об’єкти, та,  згідно актів приймання-передачі від 14.11.2001 р., затверджених Одеським міським головою, передав  їх у комунальну власність територіальній громаді м. Одеси. Таким чином, з 14.11.01р. вищевказані об'єкти є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси.

З викладеного вбачається, що  рішення про їх передачу було прийнято не відповідачем, а КМУ по узгодженню з Мінтрансом, і з моменту передачі об'єктів в комунальну власність  Відповідач-1  ніякого відношення до переданого майна не мав.

Згідно ст. 21 ЗУ "Про інвестиційну діяльність" від 18.09.2002 р. №15-60-12, інвестиційна діяльність припиняється за рішенням уповноваженого державного органу, яким є Кабінет Міністрів України, який, як зазначалось вище, прийняв постанову про передачу спірних об’єктів, і вказана стаття не передбачає відшкодування збитків учасникам інвестиційної діяльності.

З огляду на викладене, висновок місцевого суду про те, що договір припинив дію з вини відповідача-1, тобто, що він за своєї ініціативи відмовився від його виконання, є хибним та не відповідає вищезазначеним обставинам та наявним у матеріалах справи доказам.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що Відповідач-1 не порушував умови договору та не припиняв з власної ініціативи його дію, а тому у позивача немає правових підстав для звернення до суду з позовом про розірвання зазначеного договору на вказаних у позові підставах та стягнення  з Відповідача-1 зазначених у позові грошових сум.

Місцевий суд не врахував цих обставин і тому дійшов помилкового, тобто такого, що не відповідає фактичним обставинам на наявним у справі доказам, висновку щодо обґрунтованості позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення суду є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків,  викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення  або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, рішення місцевого суду, відповідно до ст.ст. 103 та 104 ГПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи, що апеляційна скарга відповідача-1 підлягає задоволенню, судові витрати, понесені цим відповідачем, а саме, витрати по сплаті державного мита при поданні апеляційної скарги у розмірі 12750 грн., відповідно до ст. 49 ГПК України, підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 33-34,43,49,99,101-105 ГПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу Державної судноплавної компанії  „Чорноморське морське пароплавство”, м. Одеса, –задовольнити.

2.Рішення господарського суду Одеської області від 23.10.2006 р. у справі №6-2/11-04-933 -  скасувати.

3.ЗАТ „Футбольний клуб „Чорноморець”, м. Одеса, в позові до Державної судноплавної компанії „Чорноморське морське пароплавство”, м. Одеса, та Одеської міськради, м. Одеса, про розірвання договору інвестиції від 27.10.1998 р., укладеного між Державною судноплавною компанією „Чорноморське морське пароплавство” і ЗАТ „Футбольний клуб „Чорноморець”, та стягнення 11070486,00 грн. –відмовити.

4.Стягнути з ЗАТ „Футбольний клуб „Чорноморець” (65039, м. Одеса, пр-т Гагаріна, 12-а, п/р №8003 в АКБ „Імексбанк” м. Одеси, МФО 328384, ) на користь Державної судноплавної компанії „Чорноморське морське пароплавство” (65026, м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 1, р/р №0001 в РУ „ПІБ України” м. Одеси, МФО 328135, код ЗКПО 01125614) 12750 грн. - витрати по сплаті державного мита при поданні апеляційної скарги.

5.Доручити господарському суду Одеської області видати наказ відповідно до цієї постанови.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий:                                                                                     Мирошниченко М. А.

Судді:                                                                                                    Бєляновський В. В.

Шевченко В. В.

Повний текст постанови підписано 25.07.2007 р.