КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2007                                                                                           № 13/893

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Кондес  Л.О.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - не з"явився,

від відповідача - не з"явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства (далі - ПП) "Ельба-Інвест"

на рішення Господарського суду м.Києва від 28.04.2007

у справі № 13/893

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Ідекс"

до                                                   ПП "Ельба-Інвест"

про                                                  стягнення 86 221,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м.Києва від 28.04.2007 у справі №13/893 позов ПП „Ідекс” до ПП „Ельба-Інвест” про стягнення 86 221,50 грн. задоволено частково.

Рішення Господарського суду м.Києва від 28.04.2007 у справі №13/893 мотивовано тим, що згідно статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Отже, сума основного боргу підлягає задоволенню. Статтями 1212, 1213 Цивільного кодексу України не встановлено моменту виникнення зобов'язання по поверненню безпідставно набутого майна, тобто законом не встановлено строк виконання цього зобов'язання, а будь-які докази про те, що позивач пред'являв відповідачу вимогу, як це передбачено статтею 530 Цивільного кодексу України, в матеріалах справи відсутні, тому у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми слід відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що при прийнятті рішення суд неповно з’ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені в рішенні суду не відповідають обставинам справи, а також судом було порушено норми матеріального та процесуального права.

Представники сторін в судові засідання не з’являлись, про час і місце засідання суду повідомлені належним чином.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, колегією суддів встановлено наступне.

01.10.2004 між позивачем (замовник) та відповідачем (охорона) було укладено договір №146 про надання охоронних послуг (далі – договір), згідно якого відповідач зобов’язувався надавати замовнику послуги по охороні об’єкту за адресами згідно додатку №1, а замовник зобов’язувався оплачувати надані послуги по охороні щомісячно. Оплата здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на рахунок охорони на підставі виставленого рахунку-фактури для здійснення оплати.

Відповідно до пункту 7.1. договору, вартість наданих послуг по охороні об’єкту складає 30 400 грн. з ПДВ щомісяця.

Пунктом 9.1. договору встановлено, що договір набирає чинності з 04.10.2004 і діє до 04.01.2005.

Рішенням Господарського суду Київської області від 20.06.2006 у справі №122/20-06 було задоволено позов ПП “Ельба-Інвест” частково та стягнуто з ТОВ “Ідекс” на користь ПП “Ельба-Інвест” 91 516,13 грн. основного боргу - заборгованості за договором №146 про надання охоронних послуг та судові витрати: 86,51 грн. витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу та 1 315,16 грн. державного мита. Всього було стягнуто 92 917,80 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 20.06.2006 у справі №122/20-06 встановлено, що розмір боргу відповідача (ТОВ “Ідекс”) перед позивачем (ПП “Ельба–Інвест”) за послуги охорони, надані в жовтні 2005 р.– березні 2006 р., за перерахунком суду, становить 91 516, 13 грн. (вартість наданих послуг з жовтня 2005 року по лютий 2006 року становить 30 400 грн. щомісячно (згідно пункту 7.1. договору), за березень 2006 (по 17 число) – 16 516,13 грн., а всього 168 516,13 грн. Сума часткової оплати відповідачем наданих послуг, згідно банківських виписок – 77 000 грн. Борг відповідача перед позивачем становить 91 516, 13 грн. (168 516,13 грн. – 77 000 грн.).

Рішенням господарського суду Київської області у справі №122/20-06 встановлено, що надання послуг по охороні було припинено 17.03.2006.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Платіжним дорученням №3635 від 16.10.2006 ТОВ “Індекс” було перераховано на рахунок ПП “Ельба–Інвест” 92 917,80 грн. оплати на виконання рішення господарського суду від 20.06.2006 у справі №122/20-06.

В травні - червні 2006 року ТОВ “Ідекс” продовжувало перераховувати грошові кошти на рахунок ПП “Ельба-Інвест”, що підтверджується платіжними дорученнями №2193 від 03.05.2006, №2347 від 10.05.2006, №2483 від 16.05.2006, №2631 від 23.05.2006, №2773 від 30.05.2006, №2888 від 05.06.2006, №3198 від 19.06.2006, №3053 від 13.06.2006, №3443 від 30.06.2006 – на загальну суму 83 000 грн.

Позивачем за період з листопада 2005 по червень 2006 включно було перераховано відповідачу 160 000 грн. за послуги охорони, з яких Господарським судом Київської області в рішенні від 20.06.2006 було враховано 77 000 грн.

В платіжних дорученнях в призначенні платежу позивач посилався на рахунок №287 від 16.03.2006.

Як вбачається із матеріалів справи, рахунок –фактура № 287 від 16.03.2006 був виставлений відповідачем за охорону об‘єкту за 2005 –2006 роки на суму  169 000 грн.

Доказів того, що між сторонами існували інші договори, крім договору №146, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до частини 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Оскільки рішенням господарського суду Київської області у справі №122/20-06 від 20.06.2006 встановлено, що вартість наданих послуг за жовтень 2005 - лютий 2006 та березень 2006 по охороні складає суму 168 516,13 грн., з яких ТОВ “Ідекс” було сплачено 77 000 грн., а заборгованість в сумі 91 516,13 грн. було стягнуто за цим рішенням суду, кошти в сумі 83 000 грн., які перераховані позивачем в травні –червні 2006, набуті відповідачем та збережені без достатньої підстави.

Згідно статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Докази повернення відповідачем коштів у сумі 83 000 грн. в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В решті позовних вимог правомірно відмовлено позивачу, виходячи з наступного.

До суми безпідставно отриманих відповідачем коштів, позивач безпідставно включив суму 1 401,67 грн. судових витрат, які стягнуті за рішенням суду Київської області у справі №122/20-06 від 20.06.2006 та перераховані ним добровільно за платіжним дорученням №3635 від 16.10.2006 на виконання вказаного рішення, яке набуло законної сили.

В обґрунтування вимог щодо стягнення 131,80 грн., 3 % річних та 1 688,03 грн. інфляційних позивач безпідставно посилався на статті 536, 625 Цивільного кодексу України, які передбачають проценти та відповідальність за прострочку виконання грошових зобов‘язань, оскільки відповідач не мав перед позивачем грошових зобов‘язань.

Статтями 1212, 1213 Цивільного кодексу України не встановлено моменту виникнення зобов'язання по поверненню безпідставно набутого майна, тобто законом не встановлено строк виконання цього зобов'язання, а будь-які докази про те, що позивач пред'являв відповідачу вимогу, як це передбачено статтею 530 Цивільного кодексу України, в матеріалах справи відсутні, тому у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми відмовлено правомірно.

Посилання апелянта на те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм процесуального права, а саме позивачем не було надано оригіналів документів, а також справу було розглянуто без участі представника відповідача колегією суддів до уваги не приймається з огляду на наступне.

Відповідно до статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача був присутній на судових засіданнях 15.03.2007, 16.03.2007, 05.04.2007 та 24.04.2007.

Відповідно до частини 2 статті 104 Господарського процесуального кодексу України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 104 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

Але як вбачається з матеріалів справи, сторони про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення Господарського суду м. Києва від 28.04.2007 по справі №13/893 обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПП „Ельба-Інвест” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м.Києва від 28.04.2007 у справі №13/893 – без змін.

Матеріали справи №13/893  повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена в місячний термін до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя

Судді

30.10.07 (відправлено)