ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

"16" листопада 2007 р.                                                             Справа №  14-09/3217

Господарський суд у складі головуючого судді Хабазні Ю.А., при секретарі судового засідання Соколишиній І.А., за участю представників позивача Синюка С.Л., відповідача Копейки Ф.А., за довіреностями, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси у приміщенні суду адміністративну справу за позовною заявою

позивача
закритого акціонерного товариства “Акціонерна страхова компанія з надання екстреної медичної допомоги іноземним громадянам “Укрінмедстрах”

до відповідача
відкритого акціонерного товариства “Маньківській санаторій та дитячо лікувально-оздоровчий центр “Колос”

третіх осіб
що не заявляють самостійних вимог на стороні позивача –підприємства з іноземними інвестиціями компанії «Кока-Кола Беверіджиз Україна ЛТД»та громадянина Кисельова Олександра В’ячеславовича

третьої особи
що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача –громадянина Гарнаги Віктора Йосиповича

про
стягнення 78940,30 грн., –

УСТАНОВИВ:

1.Заявлено позов про стягнення 78940,30 грн. фактичних витрат страховика-позивача за регресною вимогою, понесених в результаті настання страхового випадку, що стався з вини відповідача 20.06.2003 на 186-му кілометрі автодороги Київ –Одеса  (з них: 78523,09 грн. страхового відшкодування, 417,21 грн. фактичних витрат /за проведення експертизи, направлення телеграм, одержання довідки ДАІ/) та відшкодування у зв’язку з цим державного мита і витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 12.10.2005 позов задоволено повністю. Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 12.01.2006 останнє скасовано, у позові відмовлено. Постановою Вищого господарського суду України від 06.04.2006 останню скасовано, рішення господарського суду Черкаської області залишено без змін. Постановою Верховного Суду України від 27.06.2006 постанову Вищого господарського суду України скасовано, справу направлено на новий розгляд.

У ході розгляду справи ухвалою суду від 13.10.2006 призначено та проведено судову експертизу.

Відповідно до ст.75, 85 Господарського процесуального кодексу України суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами, у судовому засіданні 16.11.2007 оголошено вступну  та резолютивну частини рішення.

2.У ході розгляду справи представник позивача уточнив вимоги і просив стягнути з відповідача з підстав, вказаних у позовній заяві та у письмових поясненнях, на користь позивача 73568,15 грн. збитків внаслідок ДТП, 360 грн. за проведення авто-товарознавчого дослідження, 23,16 грн. за надіслані телеграмами виклики відповідачу та Гарназі В.Й. для проведення огляду автомобіля, 34,05 грн. за одержання довідки ДАІ про учасників ДТП та опис пошкоджень автомобілів, 790 грн. державного мита за подання позовної заяви, 118 грн. витрат на сплату інформаційно-технічних послу, 393,60 грн. за проведення експертизи Черкаського відділення КНДІСЕ  від 5 липня 2005 року №299-АТ, 395,00 грн. за подання касаційної скарги, 610 грн. за виконання авто-товарознавчої експертизи Харьковським НДІ судових експертиз, 1177,20 грн. за виконання авто-технічної експертизи Харьковським НДІ судових експертиз, а всього 77469,16 грн. Таким чином, за вказаними уточненнями, позивач фактично зменшив початкову вимогу в частині розміру збитків на 4954,94 грн., та збільшив в частині понесених у ході розгляду справи судових витрат на суму 2575, 80 грн. На запитання суду пояснив, що зменшує заявлені вимоги про стягнення завданих збитків внаслідок ДТП виходячи з висновків експертизи, що вартість відновлювального ремонту не вважає матеріальними збитками фактично завданими пошкодженому автомобілю.

Відповідач у надісланих суду запереченнях та представник у судових засіданнях позов не визнали повністю і пояснили, що у заподіянні шкоди є груба необережність потерпілого Кисельова А.В., що звернення позивача про стягнення суми страхового відшкодування з відповідача на підставі права регресу є неправомірним, оскільки є недоведеним факт виконання Кисельовим А.В. трудових обов'язків в момент здійснення ДТП, що розмір матеріальних збитків на даний момент точно визначити неможливо в зв'язку ненаданням автомобіля експертній установі та оскільки його відремонтовано, що вимоги не підлягають задоволенню за необґрунтованістю, безпідставністю та відсутністю правових підстав для їх задоволення, що відсутність вини Гарнаги В.Й. установлена постановою Маньківського районного суду у справі про адміністративне правопорушення. На запитання суду які конкретно дії і якої особи призвели до ДТП представник відповідача відповіді дати не може, однак усі матеріали справи свідчать про відсутність вини відповідача у заподіянні збитків.

Треті особи були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, однак участі своїх представників у судове засідання не забезпечили і про причини неявки не повідомили, пояснень щодо предмету спору до суду не надіслали. Третя особа, підприємство з іноземними інвестиціями компанія «Кока-Кола Беверіджиз Україна ЛТД»(далі –Компанія)  до дня засідання направила суду довідку про наявність трудових відносин Компанії з Кисельовим О.В. на час ДТП.

3.Заслухавши представників сторін та дослідивши наявні у справі докази суд встановив наступне.

3.1. 27.06.2002 позивач уклав з Компанією генеральний договір №821/2002 страхування транспортних засобів.  Об’єктом страхування за даним договором є майнові інтереси страхувальника пов’язані з володінням, розпорядженням та користуванням транспортними засобами, що належать страхувальнику на праві власності і зазначені в додатку №1 до договору, а також майнові інтереси страхувальника, пов’язані з відшкодуванням страхувальником збитків завданих життю, здоров’ю та/або майну третіх осіб в результаті ДТП за участю застрахованих транспортних засобів, майнові інтереси застрахованих осіб (водіїв та пасажирів) пов’язані з відшкодуванням збитків завданих їх життю, здоров’ю та працездатності в результаті ДТП. Страховими ризиками (випадками) є: угон, пошкодження, цивільна відповідальність, нещасний випадок (п.1 генерального договору). Додатком №1 до  генерального договору за порядковим №14 був застрахований серед інших автомобілів автомобіль “Фольксваген-Пассат 1.8Т” державний номер 051-49 КМ, 2002 року випуску, страховий поліс №Б/2570885, що належить Компанії. Додатком №3 до додаткової угоди №6 генерального договору виправлена описка в додатку №1 до додаткової угоди №6 та додатку №2 до додаткової угоди №6, що стосується року укладення генерального договору.

3.2. У дорожньо-транспортній пригоді (далі –ДТП), що сталася 20.06.2003 близько 10 год. 30 хв. (тобто в період дії вказаного договору страхування), на 186,5-му кілометрі автодороги Київ –Одеса, зіткнулись автомобілі «Фольксваген-Пассат 1.8Т»(державний номер 051-49 КМ; належить ПІІ компанії “Кока –Кола Беверіджиз Україна ЛТД”; під керуванням водія Кісельова О.В., який перебував у трудових відносинах з власником; застрахований у позивача, далі –автомобіль Фольксваген-Пассат), та УАЗ-3962 (державний номер 021-08 МЕ; належить відповідачу; під керуванням водія Гарнаги В.Й., який перебував у трудових відносинах з власником; далі –автомобіль УАЗ). В результаті ДТП пошкодження отримали обидва автомобілі.

3.3. 20.06.2003 позивачем поштою Гарназі В.Й. направлено телеграму про необхідність участі при проведенні дослідження автомобіля Фольксваген-Пассат 02.07.2003 на предмет отриманих ним пошкоджень. 02.07.2003 складено дефектна відомість огляду пошкоджень автомобіля Фольксваген-Пассат за участю представників позивача і Компанії та Гарнаги В.Й., який від підпису відмовився, будь-яких зауважень на дефектну відомість не написав. 11.07.2003 повторно поштою Гарназі В.Й. та відповідачу було направлено телеграми про необхідність їх участі при проведенні дослідження автомобіля Фольксваген-Пассат 15.07.2003 на предмет отриманих ним пошкоджень. 15.07.2003 складено дефектну відомість огляду автомобіля Фольксваген-Пассат за участю представників позивача та Компанії, Гарнага В.Й та відповідач для огляду представників не направили.

Згідно з актом автотоварознавчого дослідження від 15.07.2003 №090, складеним ТОВ «Український експертний центр «Експерт-Сервіс-Авто»і в основу якої покладено дефектна відомість 02.07.2003 вартість відновлювального ремонту автомобіля Фольксваген-Пассат склала 73270,72 грн. Останній було відремонтовано СП «Нісан-Україна», про що складено акт від 23.09.2003 №433. Відповідач відремонтував свій автомобіль самостійно не проводячи оцінки завданої шкоди.

Постановою Маньківського районного суду від 06.08,2003 винним в порушенні Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306  (далі –ПДР), у даній ДТП був визнаний водій відповідача Гарнага В.Й., за що притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у вигляді штрафу.

17.11.2003 №2721 платіжним дорученням позивач сплатив страхове відшкодування Компанії у розмірі 78523,09 грн. та за №01-1418 направив претензію на адресу відповідача на вказану суму. У своїй відповіді від 16.12.2003 №119 на претензію відповідач вимоги визнав і запропонував позивачу розстрочити на три роки виплату шкоди, на що 27.01.2004 за №01-67 позивачем відповідачу було направлено угоду на погашення суми регресу з терміном сплати з 01.05.2004 по 01.10.2006. Однак, відповідачем остання не була підписана, ініційовано процедуру опротестування постанови Маньківського районного суду від 06.08,2003. Після скасування останньої, 24.12.2004 Маньківським районним судом провадження у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності Гарнаги В.Й. за ст.124 КУпАП закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення з посиланням на висновки від 22.12.2004 №87/12.04 спеціаліста Грищенко В.В.

3.4. В адміністративній справі мають місце два висновки. Так, згідно з висновком спеціаліста Тополя Р.В. від 03.09.2004 №52 НДЕКЦ при УМВС України у Черкаській області: в дорожній ситуації, що склалася, в діях водія автомобіля Фольксваген-Пассат Кисельова О.В. невідповідності вимогам ПДР не має, а в діях водія автомобіля УАЗ Гарнаги В.Й. є невідповідність вимогам пунктів 10.4 та 10.8 ПДР; в причинному зв’язку з даною ДТП, з технічної точки зору, знаходиться здійснення маневру розвороту не з крайнього положення, як того вимагають ПДР, та зменшення швидкості автомобіля УАЗ на смузі руху, яка для цього не передбачена. Згідно ж з висновками спеціаліста Грищенко В.В. від 22.12.2004 (складеним під час розгляду цієї справи): технічну можливість уникнення зіткнення автомобілів мав водій автомобіля Фольксваген-Пассат, для чого, з моменту виїзду автомобіля УАЗ на смугу руху його автомобіля, повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості, тобто діяти відповідно до пунктів 1.5 та 12.3 ПДР; односторонні дії водія автомобіля УАЗ не виключали можливості наступу подій даної пригоди. Саме висновки останнього були покладені в основу постанови Маньківського районного суду від 24.12.2004.

3.5. Згідно з висновком експертів Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 05.07.2005 №299-АТ, в дорожній обстановці, що склалася на момент ДТП, дії водія Гарнаги В.Й. не відповідали вимогам пунктів 10.1, 10.4 ПДР, а  в діях водія Кисельова О.В. невідповідностей вимогам пункту 12.3 ПДР, які вплинули на виникнення даної ДТП, не вбачається. Дослідження, проведені по обставинам даної ДТП, вказують на те, що в причинному зв’язку з виникненням ДТП, з технічної точки зору, знаходиться виїзд автомобіля УАЗ під керуванням водія Гарнаги В.Й. на смугу руху автомобіля Фольксваген-Пассат під керуванням водія Кисельова О.В. в момент, коли останній не мав технічної можливості уникнути зіткнення. В дорожній обстановці, яка склалася на момент ДТП, водій автомобіля УАЗ виконуючи вимоги пунктів 10.1, 10.4 ПДР мав технічну можливість уникнення зіткнення із автомобілем Фольксваген-Пассат, в той час коли водій автомобіля Фольксваген-Пассат не мав технічної можливості уникнення зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування в умовах даної ДТП.

3.6.Відповідно до висновку автотехнічної експертизи від 23.02.2007 №10016/9764 експертів Харківського НДІСЕ ім заслуженого професора М.С.Бокаріуса мінімальна швидкість руху автомобіля Фольксваген-Пассат до початку гальмування та на момент зіткнення складала біля 97 км/г. Для зупинки автомобіля Фольксваген-Пассат на відстані 39 м, його швидкість руху не повинна перевищувати 57 км/г. Водій Кісельов О.В. з моменту зміни напрямку руху автомобіля УАЗ повинен був діяти згідно з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Водій Гарнага В.И. в даній дорожній ситуації повинен був діяти згідно з вимогами п.п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь яких перешкод технічного характеру. В ситуації, що склалася, водій Кісельов О.В. не мав технічної змоги уникнути зіткнення автомобілів своєчасним гальмуванням. Експертами зазначено, що їх висновки повністю співпадають з висновками автотехнічної експертизи №299-АТ, виконаною експертами Черкаського відділення КНДІСЕ Шмиголь О.Г. та Кипа О.С., та в основному співпадають з висновком спеціаліста №52, виконаного спеціалістом НДЕКЦ при УМВСУ в Черкаській області Тополя Р.В., та що висновки даної експертизи відрізняються від висновку спеціаліста № 87/12.04 Грищенко В.В., який не працює в експертній установі і ця різниця обумовлена тим, що спеціалістом Грищенко В.В. невірно вибрана методика дослідження, яка для аналогічних дорожніх ситуацій в експертних установах не

прийнятна.

Питання про те, яким було взаємне розташування транспортних засобів під час їх зіткнення по відношенню один до одного та на дорозі, та чи була технічна можливість у водія Кісельова О.В. уникнути пошкоджень окремих деталей автомобіля Фольксваген-Пассат, не вирішувались у зв’язку з тим, що відповідь на них можлива лише у разі надання обох автомобілів у тому стані, у якому вони були після ДТП, однак останні були відремонотовані.

При цьому у мотивувальній частині висновку зазначено, що для перестроювання в смугу №8, розташовану лівіше смуги №7, водій Гарнага В.Й. включив показник повороту і почав зміщуватися вліво. Виходячи з цих даних, водій Кисельов О.В., при появі в його полі зору автомобіля УАЗ, що рухався в попутному з ним напрямку у сусідній смузі, не повинен був приймати будь які зміни в прийнятому ним режимі руху. З моменту, коли водій Кисельов О.В. помітив, що на автомобілі УАЗ включився показник лівого повороту, він також не повинен був змінювати характер свого руху, оскільки перед зміною напрямку руху автомобіля УАЗ водій цього автомобіля повинен був надати автомобілю Фольксваген-Пассат перевагу, тобто пропустити його. З моменту ж зміни напрямку руху автомобіля УАЗ і виникнення небезпеки, водій Кисельов О.В. повинен був прийняти міри до гальмування та зупинки автомобіля, тобто діяти згідно з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Водій Гарнага В.Й., перед початком зміни напрямку руху автомобіля повинен був впевнитися в безпеці маневру. При наявності автомобіля на смузі руху, на яку водій Гарнага В.Й. збирався перестроїтися, він повинен був оцінити його швидкість руху та відстань, щоб при змінні руху не змусити водія гальмувати, або змінювати напрямок. Якщо ця відстань не достатня, то водій Гарнага В.Й.повинен був спочатку пропустити автомобіль Фольксваген-Пассат і тільки потім приступати до зміни  напрямку  руху.   Іншими  словами,   в  даній  дорожній ситуації водій Гарнага В.Й. повинен був діяти згідно з вимогами п.п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи від 01.03.2007 №9763 експертів Харківського НДІСЕ ім заслуженого професора М.С.Бокаріуса розмір матеріальних збитків, завданих автомобілю Фольксваген-Пассат на час його першого огляду за участю Гарнаги В.Й. складає 73568,15 грн. та вартість відновлювального ремонту автомобіля 65905,63 грн.

4.Вказані обставини підтверджуються наступними доказами по справі: 01.11.1999 Правила №2061 добровільного страхування транспортних засобів позивача; 03.03.2000  серії КРА №233876 посвідчення водія Кисельова О.В., видане ДАІ УМВС м. Сімферополь; 13.10.2000 талон до посвідчення водія Гарнаги В.Й.; 03.08.2001 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, автомобіля УАЗ, за відповідачем; 27.06.2002 № 821/2002 генеральний договір страхування транспортних засобів, укладений позивачем із Компанією; 30.01.2003 додаткова угода №6 до генерального договору №821/2002 між позивачем і Компанією, яким прийнято на страхування автомобіль Фольксваген-Пассат; 02.04.2003 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, автомобіля Фольксваген-Пассат за Компанією; 20.06.2003 №421 довідка Уманської відділу ДАІ УМВС про пошкодження автомобіля Фольксваген-Пассат; 20.06.2003 подорожній лист автомобіля Фольксваген-Пассат; 20.06.2003 заява Компанії про настання страхового випадку; 20.06.2003 повідомлення пошти про направлення телеграми особисто Гарназі В.Й. про необхідність участі при проведенні дослідження автомобіля Фольксваген-Пассат 02.07.2003; 20.06.2003 протокол огляду місця ДТП; 02.07.2003 дефектна відомість огляду транспортного засобу автомобіля Фольксваген-Пассат за участю Гарнаги В.Й, з відміткою про відмовиву останнього від підпису; 11.07.2003 телеграми-повідомлення про виклик Гарнаги В.Й та відповідача для участі при проведенні дослідження автомобіля Фольксваген-Пассат 15.07.2003 на предмет отриманих ним пошкоджень; 15.07.2003 акт товарознавчого дослідження ТОВ УЕЦ «Експерт-Сервіс Авто»; 22.07.2003 розрахунок позивача на виплату страхового відшкодування на суму 78523,09 грн.; 29.07.2003 №1795 платіжне доручення на сплату 360 грн. за експертне дослідження автомобіля; 06.08.2003 постанова про притягнення Гарнаги В.Й. до адміністративної відповідальності за порушення ПДР; 06.08.2003 №366 протокол про адмінправопорушення Гарнаги А.Й.; 07.08.2003 №1873 платіжне доручення на сплату 34,05 грн. за довідку ДАІ; 17.09.2003 заява Компанії на виплату страхового відшкодування; 22.09.2003 платіжні доручення на сплату мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу позивачем (790 грн. та 118 грн. відповідно); 23.09.2003 акт виконаних робіт по ремонту автомобіля на суму 93172,33 грн.; 10.10.2003 протокол позивача про виплату страхового відшкодування у розмірі 78523,09 грн.; 10.10.2003 страховий акт №503, складений позивачем; 10.10.2003 №726 розпорядження на виплату страхового відшкодування Компанії; 17.11.2003 №01-1418 претензія на адресу відповідача на суму 78940,30 грн.; 17.11.2003 №2721 платіжне доручення на сплату страхового відшкодування 78523,09 грн. Компанії; 16.12.2003 №119 відповідь відповідача на претензію позивача, у якій вимоги визнано і запропоновано розстрочити на три роки виплату; 27.01.2004 №01-67 угода на погашення суми регресу з терміном сплати з 01.05.2004 по 01.10.2006 направлена позивачем відповідачу; 03.09.2004 висновок спеціаліста №52 НДЕКЦ при УМВС України у Черкаській області; 09.12.2004 №587 довідка ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України ДП «Черкаський облавтодор», філія Уманська дорожно-експлуатаійна дільниця»про те, що в період 20.06.2003 по 02.12.2004 зміни дорожньої розмітки не проводилось; 22.12.2004 №87/12.04 висновки спеціаліста Грищенко В.В.; 05.07.2005 №299-АТ висновок експерта черкаського відділення КНДІСЕ; 02.08.2005 акт прийому передачі експертного висновку за яким витрати на його проведення складають 393,00 грн.; 19.10.2005 №324 платіжне доручення про сплату 395 грн. мита за подання апеляційної скарги відповідачем; 24.12.2005 постанова Маньківського районного суду, якою закрито провадження в адміністративній справі по притягненню Гарнаги В.Й до адміністративної відповідальності; 16.01.2006 №240 платіжне доручення про сплату 395 грн. мита за подання касаційної скарги позивачем; 04.05.2006 №2050 платіжне доручення про сплату 395 грн. мита за касаційної скарги відповідачем; 11.12.2006 №11102 платіжне доручення про сплату 1177,20 грн. за експертизу позивачем; 11.12.2006 №11103 платіжне доручення про сплату 610,40 грн. за експертизу позивачем; 23.02.2007 №10016/9764 висновок автотехнічної експертизи експертів Харківського НДІСЕ ім заслуженого професора М.С.Бокаріуса, яка оплачена в сумі 1177,20 грн.; 01.03.2007 №9763 висновок автотоварознавчої експертизи експертів Харківського НДІСЕ ім заслуженого професора М.С.Бокаріуса, яка оплачена в сумі 610,40 грн.; 12.11.2007 №901 довідка підприємства з іноземними інвестиціями компанії «Кока-Кола Беверіджиз Україна ЛТД»про те, що Кисельов А.В. перебуває у трудових відносинах з компанією із 15.07.1996.

5. Згідно зі ст.ст. 440, 441 ЦК УРСР (в ред. 1963 року): „Організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників", „юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків." Гарнага В.Й. знаходився в трудових відносинах з відповідачем і на момент ДТП виконував свої трудові обов'язки, Дана позиція, закріплена в п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року N6 „Про практику розгляду судами цивільних справа за позовами про відшкодування шкоди», згідно з якою „відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації".

Відповідно до статті 450 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) організації і громадяни, діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Із змісту наведеної норми вбачається, що відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки –автомобілем, є обов’язковим у будь-якому випадку (крім випадків про які йдеться у цій статті), тобто загальне правило, за яким підставою для відшкодування в обов’язковому порядку є  наявність вини заподіювача шкоди на дані правовідносини не розповсюджується. Поряд з цим слід зазначити, що при вирішенні питання про відшкодування шкоди, спричиненої при взаємодії джерел підвищеної небезпеки (в даному випадку двох автомобілів), повинна враховуватися вина. При цьому законодавець не пов’язує встановлення вини у заподіянні шкоди з наявністю в діях винної особи складу злочину чи адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП.

Згідно зі статтею 27 Закону України “Про страхування” до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування" страхове відшкодування - страхова виплата,  яка  здійснюється страховиком   у  межах  страхової  суми  за  договорами  майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування  не  може перевищувати розміру прямого збитку,  якого зазнав  страхувальник.  Непрямі  збитки  вважаються застрахованими,  якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості  застрахованого об'єкта, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків,  якщо інше  не  передбачено умовами страхування.

При цьому суд враховує, що шкода, заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Досліджуючи дану обставину суд приходить до висновку, що дії водія автомобіля УАЗ Гарнаги В.Й є неправомірними (порушено вимоги п.п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України), цими діями заподіяно безпосередню шкоду автомобілю Фольксваген-Пассат (на суму 65905,63 грн.), між діями і шкодою є безпосередній причинний зв'язок (дії Гарнаги В.Й. предують настанню збитків та є необхідною і невідворотньою умовою їх спричинення; шкідливий наслідок, що настав, викликаний діями Гарнаги В.Й, а не діями третіх осіб чи яких-небудь інших зовнішніх сил; якби Гарнага В.Й. надав перевагу і пропустив автомобіль Фольксваген-Пассат, а потім почав змінювати характер свого руху ДТП не сталась би; ДТП сталась не внаслідок того, що автомобіль Фольксваген-Пассат рухався не по правій полосі, а внаслідок ненадання переваги в русі водієм автомобіля УАЗ), є вина Гарнаги В.Й. (повинен був і міг передбачати настання ДТП до того моменту, доки автомобіль Фольксваген-Пассат не випередить керований ним автомобіль УАЗ, а тому не повинен був приймати будь-які зміни в прийнятому ним режимі руху).

З огляду на викладене, суд вважає доведеним право позивача на відшкодування понесених ним збитків внаслідок страхового випадку, який стався з вини  відповідача. Однак, визначаючи розмір, який підлягав виплаті Компанії-страхувальнику, а відповідно і підлягає відшкодуванню відповідачем по цій справі, суд виходить з вищеназваних положень Закону України "Про страхування" про те, що вказана виплата мала бути здійснена в межах прямого збитку. При цьому з такого прямого збитку вираховується безумовна франшиза.

Суд відхиляє доводи позивача, що розмір прямого збитку відшкодування якого передбачено і договором і Законом України "Про страхування", згідно з висновками судової автотоварознавчої експертизи від 01.03.2007 №9763 складає 73568,15 грн., оскільки у вказану суму включено величину втрати товарної вартості у розмірі 7662,52 грн., яка згідно із абз.6п.6.3.3. генрального договору та абз.6 п.11.7 Правил №2061 добровільного страхування транспортних засобів, затверджених 01.11.1999 позивачем, відшкодуванню не підлягає. При цьому слід відмітити, що у своєму розрахунку страхового відшкодування від 22.07.2003 №218 (п.6) величину втрати товарної вартості також не включено.

Таким чином, розмір прямого збитку складає 63239,13 грн. (вартість відновлювального ремонту автомобіля 65905,63 грн. мінус безумовна франшиза 2666,50 грн. /500 дол. США по п.2.4.2.3. генерального договору помножений на курс НБУ 5,333/).

При цьому суд відхиляє доводи позивача про можливість застосування п.6.3.2 генерального договору при зазначеній вартості відновлювального ремонту, оскільки у процентному відношенні він складає 64,94% вартості автомобіля, що не перевищує установленого названим пунктом.

Також у безпосередньому причинному зв’язку з ДТП та винними діями відповідача знаходяться понесені позивачем наступні витрати 360 грн. за проведення авто-товарознавчого дослідження, 23,16 грн. за надіслані телеграмами виклики відповідачу та Гарназі В.Й. для проведення огляду автомобіля, 34,05 грн. за одержання довідки ДАІ про учасників ДТП та опис пошкоджень автомобілів, які підлягають стягненню з відповідача (разом 417,25 грн.).

6. Заяву про уточнення позовних вимог в частині зменшення суми основного боргу (страхового відшкодування) позивачем на (78523,09-73568,15) 4954,94 грн. суд приймає як відмову від позову у зв’язку з проведенням позивачем неправильного розрахунку. Оскільки така відмова не порушує прав сторін, суд її приймає. У цій частині провадження у справі в підлягає припиненню відповідно до п.4 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, а сплачене державне мито позивачу не відшкодовується.

7. У решті вимог на суму (78940,30-4954,94-63656,34) 10329,02 грн. необхідно відмовити.

8.1. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що відсутність вини відповідача підтверджується постановою Маньківського районного суду від 24.12.2005  (а.с.180 т.1) якою закрито провадження в адміністративній справі по притягненню Гарнаги В.Й до адміністративної відповідальності у зв’язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України постанова у справі про адміністративне правопорушення не віднесена до судових актів, які мають преюдиційне значення по справі. При цьому слід відмітити, що і з актів суду, названих у ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, преюдиційне значення мають лише факти, установлені ними, але не висновки, до яких прийшов суд, аналізуючи ці факти. Господарський суд при розгляді цієї справи не погоджується з висновками, викладеними у постанові Маньківського районного суду від 24.12.2005 з мотивів, які було викладено вище і вважає, що винною особою у скоєнні ДТП є саме Гарнага В.Й.

Крім того, господарський суд відхиляє постанову Маньківського районного суду від 24.12.2005 як доказ відсутності вини Гарнаги В.Й. по справі, оскільки у своїй постанові Маньківський районний суд обгрунтовує свої висновки висновками судового експерта від 22.12.2004 №87/12.04, який суперечить усім іншим експертним висновкам, наявним у справі та оскільки висновок №87/12.04 дано спеціалістом Грищенко В.В., який не працює в експертній установі та що спеціалістом Грищенко В.В. невірно вибрана методика дослідження, яка для аналогічних дорожніх ситуацій в експертних установах не прийнятна.

Слід також відмітити, що висновок Маньківського районного суду у постанові від 24.12.2005 про те, що «у діях Гарнаги В.Й. відсутній склад адмінправопорушення»оскільки «одностороння дія водія автомобіля УАЗ не виключали можливості наступу подій даної пригоди»не можна визнати логічно послідовним.

8.2.Суд відхиляє доводи відповідача про те, що у справі відсутні докази отриманих пошкоджень внаслідок ДТП та що певні деталі замінено і ремонтні роботи виконані не у відповідності з ДТП, а відповідно відсутня і можливість визначення дійсних збитків з таких мотивів. Дійсно, відремонування автомобілів відразу після ДТП ускладнило дане завдання, однак, факт спричинення шкоди є очевидним. Розмір цієї шкоди повинен бути установлений і він є установленим на підставі тих даних, які збереглися. Будь-яких конкретних деталей, які не повинні були бути замінені чи видів ремонтних робіт, які не повинні були виконуватись, відповідачем на протязі тривалого часу розгляду справи не приведено, мотивів не наведено і розрахунків суду не надано. Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається. Однак відповідач їх як не привів (у конкретному вигляді) так і не довів. Тому суд приймає до уваги лише ті докази, які наявні у справі.

При цьому слід відмітити, що Гарназі В.Й та відповідачу двічі була надана можливість бути присутнім при складенні дефектної відомості пошкоджень автомобіля Фольксваген-Пассат, висловити свої заперечення та зауваження чи й іншим чином активно наполягати на установленні, однак, надану можливість він не використав чим фактично і погодився з установленими ушкодженнями.

Також суд відмічає, що відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи від 01.03.2007 №9763 вартість відновлювального ремонту автомобіля Фольксваген-Пассат складає 65905,63 грн. і відрізняється від вартості, визначеної у акті товарознавчого дослідження ТОВ УЕЦ «Експерт-Сервіс Авто»від 15.07.2003 (згідно з яким вартість відновлювального ремонту складає 73270,72 грн.) що експертами Харківського НДІСЕ ім. заслуженого професора М.С.Бокаріуса при цьому враховувались саме необхідність заміни тих деталей та виконання ремонтних робіт, які є наслідком ДТП.

8.3. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що у діях водія автомобіля Фольксваген-Пассат є груба необержність і він міг уникнути пошкоджень чи їх частини, якби почав гальмувати в момент зміни напрямку руху автомобіля УАЗ, оскільки експертами розраховувався час, необхідний водію автомобіля Фольксваген-Пассат для прийняття рішення про гальмування, та час спрацювання гальмівної ситеми з моменту зміни напрямку руху автомобіля УАЗ, з урахуванням чого у висновку автотехнічної експертизи від 23.02.2007 №10016/9764 вказано, що водій Кисельов не мав технічної змоги уникнути зіткнення автомобілів своєчасним гальмуванням»та «що при розрахунках приймались найбільш несприятливі умови для водія Кисельова, то при всіх інших можливих даних про кут між повздовжніми вісями автомобілів відмінний від нуля градусів, та при швидкості руху автомобіля УАЗ меншою від прийнятої, одержаний висновок буде тим більше справедливий». При цьому суд виходить знову ж таки з тих мотивів, що будь-яких доказів можливості спричинення меншої шкоди відповідачем, відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, не приведено і не надано.

9.Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. Розраховуючи судові витрати, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача суд виходить з наступного: розмір заявленої суми позову –78940,30 грн.; розмір задоволеної частини суми позову (63239,13+417,21) 63656,34 грн.; розмір незадоволеної частини суми позову з якої судові витрати позивачу не відшкодовуються (78940,30-63656,34) 15283,96 грн.; відповідачем сплачено судових витрат (395+395) 790 грн.; позивачем сплачено судових витрат (790+118+393+395+610,40+1177,20) 3483,60 грн.; пропорційно розміру задоволених вимог з позивача на користь відповідача необхідно стягнути (15283,96 х 790 / 78940,30) 152,96 грн.  пропорційно розміру задоволених вимог з відповідача на користь позивача необхідно стягнути (63656,34 х 3483,60 / 78940,30) 2809,13 грн.; різниця до стягнення на користь позивача складає (2809,13 -152,96) –2656,17 грн.

41-Резолютивка із справи 14-06/1939 (2001-2002 рр.)

За згодою сторін, відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошується лише вступна  та резолютивна частина рішення

Керуючись ст.ст. 49, 80 (п.4), 82, 84 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства “Маньківській санаторій та дитячо лікувально-оздоровчий центр “Колос” (Черкаська обл. смт. Маньківка, вул. Лісова, 1, ідентифікаційний код 21361759) на користь закритого акціонерного товариства “Акціонерна страхова компанія з надання екстреної медичної допомоги іноземним громадянам “Укрінмедстрах”  (м. Київ, вул. О.Гончара, 65, ідентифікаційний код 24745673) 63656,34 грн. фактичних витрат страховика, 2656,17 грн. судових витрат –разом 66312,51 грн.

Прийняти відмову позивача від позову і припинити провадження у справі про стягнення 4954,94 грн. фактичних витрат страховика.

У решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського міжобласного апеляційного господарського суду.

Суддя                                                                               Хабазня Ю.А.

Повний текст рішення підприсано 20.11.2007