АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

24.09.07
Справа  № 10/242

Львівський апеляційний
господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді
Краєвської
М.В.

суддів:
Кузя В.Л.

Юркевича М.В.

розглянувши апеляційну скаргу ТзОВ
“Аграрно-промислова компанія” від 15.03.2007 р. без номера

на рішення Господарського
суду Чернівецької області від 05.03.2007 р.

у справі № 10/242

за позовом ВАТ
“Райффайзен Банк Аваль” в особі Чернівецької обласної дирекції ВАТ “Райффайзен
Банк Аваль”, м.Чернівці

до відповідача-1 суб”єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, м.Чернівці

до відповідача-2 суб”єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2, м.Чернівці

до відповідача-3 ТзОВ
“Аграрно-промислова компанія”, м.Чернівці

про стягнення
608 663, 1 грн. і звернення стягнення на заставлене майно

За участю представників сторін:

від позивача -Рендюк
М.В. (головний юрисконсульт юридичного відділу, довіреність № 08-1/107 від
15.12.2006 р. в матеріалах справи, а.с.33);

від відповідача-1 -не
з”явився,

від відповідача-2 - не
з”явився,

від відповідача-3 - не
з”явився

Представнику позивача роз”яснено
його права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України.

Оскільки позивач не заявляв
клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу, то протокол
судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст.81-1 ГПК України без
забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу.

Розпорядженням голови суду від
24.09.2007 р. проведено зміни в складі колегії суддів (знаходиться в матеріалах
справи).

Заяв про відвід суддів не
поступало.

Розгляд апеляційної скарги
відкладався з підстав, викладених в ухвалах Львівського апеляційного
господарського суду від 11.05.2007 р., 25.06.2007 р., 23.07.2007 р.

Рішенням Господарського суду
Чернівецької області від 05.03.2007 р. у справі № 10/242 (суддя Ковальчук Т.І.)
позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача-1 та відповідача-2 на користь
позивача солідарно 600 000 грн. заборгованості по неповернутому кредиту, 8 663,
01 грн. пені, звернуто стягнення на заставлене майно -кран козловий марки
ККС-10 1978 року випуску та кран козловий марки КСК 1987 року випуску, які
належать відповідачу-3.

Відповідач-3 з даним рішенням не
погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого
господарського суду скасувати частково та прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову щодо звернення стягнення на заставлене майно відмовити, з
підстав неправильного застосування норм матеріального та порушення норм
процесуального права. Свої вимоги скаржник обгрунтовує тим, зокрема, що він не
був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи; звернення
стягнення з поручителя на заставлене майно може бути проведено тільки після
невиконання зобов”язання боржниками, однак господарський суд своїм рішенням
стягнув з боржників суму боргу.

У відзиві на апеляційну скаргу та в
судовому засіданні позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без
змін, а апеляційну скаргу -без задоволення з підстав, викладених у ньому.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що 08.11.2005 р. між АППБ “Аваль”, правонаступником якого є ВАТ
“Райффайзен Банк Аваль” згідно з п.1.1 статуту останнього (а.с.17), в особі
його Чернівецької обласної дирекції (кредитор за договором, позивач у справі),
і суб”єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_1 (позичальник за
договором, відповідач-1 у справі) був укладений кредитний договір № 010/06-214
(далі -кредитний договір), за яким позичальник отримав кредитні кошти в сумі
600 000 грн., які зобов”язався повернути зі сплатою відсотків за користування в
розмірі 19 % до 07.11.2006 р. (п.1.1 кредитного договору, а.с.7-9).

З метою забезпечення виконання
відповідачем-1 умов кредитного договору між позивачем і суб”єктом
підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_2 (поручитель за договором,
відповідач-2 у справі) було укладено договір поруки № 010/06-14 від 08.11.2005
р. (далі -договір поруки), за яким поручитель зобов”язався у разі невиконання
боржником взятих на себе зобов”язань за кредитним договором нести перед
кредитором солідарну відповідальність у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи
сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за
користування кредитом і неустойки (п.п.1.1-1.3, 2.1, 3.1 договору поруки,
а.с.10).

Крім того, 08.11.2005 р. між
позивачем і суб”єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ТзОВ
“Аграрно-промислова компанія” (заставодавець за договором, відповідач-3 у
справі) укладено договір застави обладнання № 010/06-214/235 (далі -договір
застави), за яким заставодавець виступає майновим поручителем відповідача-1 і в
забезпечення виконання останнім зобов”язань за кредитним договором передає в
заставу заставодержателю обладнання, а саме: кран козловий марки ККС-10 1978
року випуску та кран козловий марки КСК 1987 року випуску (п.п.1.1, 1.2
договору застави, а.с.11).

Позивач звертався до відповідачів з
вимогами погасити заборгованість перед банком за кредитним договором, однак ці
вимоги не виконані (листи-попередження (претензії) з доказом їх відправки
містяться в матеріалах справи, а.с.43-46).

З довідки про стан розрахунків між
позивачем і відповідачем-1 за період з 10.11.2005 р. по 08.12.2006 р.
вбачається, що станом на день звернення позивача до господарського суду
заборгованість відповідача по відсотках була погашена, а по кредиту становить
600 000 грн. (а.с.12).

Розглянувши апеляційну скаргу,
вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення
представника позивача, колегія Львівського апеляційного господарського суду
вважає, що рішення Господарського суду Чернівецької області від 05.03.2007 р. у
справі № 10/242 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ТзОВ
“Аграрно-промислова компанія” - без задоволення.

При цьому колегія виходила з
наступного.

Згідно з ст.193 Господарського
кодексу України (далі -ГК України) та ст.526 Цивільного кодексу України (далі -
ЦК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до
закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК
України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит
та сплатити проценти.

Факт надання суб”єкту
підприємницької діяльності-фізичній особі ОСОБА_1 кредиту підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами: кредитним договором, розрахунковими
документами: платіжними дорученнями № 27 від 10.11.2005 р., № 00002 від
11.11.2005 р., № 00003 від 15.11.2005 р.

Як встановлено в судовому засіданні
та вбачається з матеріалів справи, у визначений кредитним договором строк
кредит у сумі 600 000 грн. відповідач-1 позивачу не повернув, також не погашено
відповідачем-2 заборгованість по кредиту за договором поруки.

Згідно з п.10.2 кредитного договору
за порушення строків повернення кредиту і відсотків за користування кредитом
сторони встановили відповідальність у вигляді пені, яка обчислюється від суми
простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час
виникнення заборгованості за кожний день прострочення.

Як вбачається з розрахунку позовних
вимог, позивач обгрунтовано нарахував відповідачу пеню в сумі 8 663, 01 грн. за
прострочення повернення кредиту за період з 08.11.2006 р. по 08.12.2006 р.
(а.с.13), яка і підставно стягнута судом першої інстанції.

Відповідно до ст.546 ЦК України
виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 статті 553 ЦК України
передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором
боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено
договором поруки (ч.ч.1-2 ст.554 ЦК України).

Згідно з ст.572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за
рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст.589 ЦК України у
разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель
набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета
застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу,
що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів,
неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із
пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 статті 590 ЦК України та
частиною 1 статті 20 Закону України “Про заставу” від 02.10.1992 р. № 2654-ХП з
наступними змінами та доповненнями передбачено, що заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде
виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до п.2.2 договору
застави зобов”язання, забезпечене заставою, вважається виконаним, якщо кредит
погашений, сплачені відсотки, штрафні санкції, що випливають з кредитного
договору від 08.11.2005 р. № 010/06-214, а також інші видатки, що пов”язані з
його виконанням.

Пунктом 2.3 договору застави
встановлено, що заставодержатель набуває права стягнення заборгованості за
рахунок предмета застави в разі, якщо кредит, відсотки, штрафні санкції, які
були забезпечені заставою, не будуть сплачені у строк, передбачений кредитним
договором.

Таким чином, відповідно до вимог
чинного законодавства та умов договору застави в позивача (заставодержателя)
виникло право звернути стягнення на майно, що забезпечувало належне виконання
зобов”язань за кредитним договором, і які не були виконані боржником у
передбачений договором строк (07.11.2006 р.).

Покликання апелянта на можливість
проведення звернення стягнення поручителя на заставлене майно тільки після
невиконання зобов”язання боржниками не заслуговують на увагу, оскільки таке
право у заставодержателя виникає в момент настання строку виконання
зобов”язання, забезпеченого заставою, якщо воно не було виконаним, так у матеріалах
справи відсутні будь-які докази погашення кредиту в сумі 600 000 грн. Оскільки
на момент звернення з позовом до господарського суду (13.12.2006 р.)
зобов”язання не були виконані у встановлений строк (08.11.2006 р.), то
пред”явлення одночасно двох вимог: стягнення заборгованості по неповернутому
кредиту та звернення стягнення на заставлене майно жодним чином не суперечить
положенням як закону, так і договору.

Твердження апелянта про неналежне
його повідомлення про час і місце розгляду справи є безпідставні, оскільки в
матеріалах справи знаходиться поштове повідомлення, яке повернуто до
господарського суду з підписом про отримання ухвали (а.с.49).

Отже, з огляду на вище викладене,
колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського
суду Чернівецької області відповідає матеріалам справи, грунтується на чинному
законодавстві, доводи скаржника документально необгрунтовані, не базуються на
законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що
можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105
ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду
Чернівецької області від 05.03.2007 р. у справі № 10/242 залишити без змін, а
апеляційну скаргу ТзОВ “Аграрно-промислова компанія” - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку.

4. Справу повернути в місцевий
господарський суд.

Головуючий-суддя
М.В.Краєвська

Суддя
В.Л.Кузь

Суддя
М.В.Юркевич