ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

05 жовтня 2007 р.
Справа  № 7/216-2007

За позовом Приватного підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача Ужгородської
міжрайонної державної податкової інспекції(МДПІ), м. Ужгород

про скасування рішення
Ужгородської МДПІ від 18.07.2007р. №310/9798 про застосування штрафних
(фінансових) санкцій у сумі 3995 грн.,

від позивача  -ОСОБА_1, підприємець;

від відповідача -Євчинець Р. М., (довіреність  від 24.09.2007р. №12936/9/10).

Секретар судового засідання -А.В.
Ряшко.

Суддя С.Швед

Представники сторін у попередньому
судовому засіданні дали письмову згоду на початок судового розгляду справи по
суті відповідно до частини третьої статті 121 Кодексу адміністративного
судочинства України (протокол судового засідання від 25.09.2007р.)

ВСТАНОВИВ:

13 вересня 2007 року приватний
підприємець ОСОБА_1 (далі -Підприємець) звернулася до суду з позовом до
Ужгородської МДПІ про скасування рішення від 18.07.2007р. №310/9798 про
застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 3995 грн. за порушення
встановленого порядку здійснення розрахункових операцій  з споживачами у сфері громадського харчування.

В обґрунтування позову заперечує
факти зафіксованих в акті перевірки порушень щодо невідповідності сум
готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, зазначеній в
денному звіті реєстратора розрахункових операцій(РРО), оскільки кошти належали
іншому підприємцю - ОСОБА_1, який здійснює свою діяльність з торгівлі на
спрощеній системі оподаткування (сплата єдиного податку) у тому ж приміщенні.

У судовому засіданні Підприємець
визнав нарахування штрафних (фінансових) санкцій за нероздрукування щоденного
фіскального звітного чеку РРО у сумі 340,00 грн. та за непроведення
розрахункових операцій через РРО у сумі 290,00 грн.

Відповідач позов не визнав.
Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п.п. 1, 2, 9, 13
ст. 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” від 06.07.1995р. № 265/95-ВР
з наступними змінами та доповненнями (далі
- Закон №265/95-ВР), тому штрафні санкції застосовані за
спірним  рішенням відповідно до ст.ст.
17 (пункти 1 та 4), 22 Закону №265/95-ВР
на законних підставах.
Заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши подані
по справі доказові матеріали, суд констатує наступне:

Перевіркою з питань контролю за
здійсненням позивачем розрахункових операцій у сфері готівкового  та безготівкового обігу (акт від 09.07.2007р.
№015211, а.с. 6-7), встановлено, що у магазиніАДРЕСА_2, де здійснювалася торговельна
діяльність підприємця,  встановлені факти
невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі
коштів, зазначеній в денному звіті РРО, яка склала 673,00 грн., внаслідок чого
було порушено п. 13 ст. 3 Закону № 265/95-ВР; незабезпечення друку
фіскального звітного чека РРО за 17 березня 2007р. №1192, який фактично було
роздруковано 18.03.07р., внаслідок чого
порушено п. 9 ст. 3 Закону № 265/95-ВР; непроведення
розрахункових операцій через РРО на загальну суму 58,00 грн., чим порушено п.
1 та 2 ст. 3 Закону № 265/95-ВР.

Відповідно до вимог пункту
9 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в готівковій або в безготівковій формі,
зобов'язані щоденно  друкувати  на реєстраторах розрахункових операцій (за
виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки і
забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.

Відповідно до пунктів 1 та 2 ст.
3 Закону № 265/95-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій та/або
в  безготівковій  формі (із застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері   торгівлі, громадського харчування
та послуг зобов'язані     проводити
розрахункові операції  на повну  суму покупки (надання послуги) через
зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний
режим  роботи  реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням
відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових
операцій.

Враховуючи наведене, а також
визнання позивачем  під- ставності
застосування штрафних санкцій у сумі 340 грн. та 290 грн. за оспорюваним
рішенням, позов у цій частині задоволенню не підлягає

Що стосується застосування до
Підприємця штрафних (фінансових) санкцій у сумі 3365 грн. на підставі  ст. 22  Закону № 265/95-ВР  за порушення підприємцем  вимог пункту 13 ст. 3 названого Закону в
частині невідповідності готівки у касі на суму 673,00 грн., суд констатує
наступні висновки.

Проведеною перевіркою  факт невідповідності суми готівкових
коштів  саме на місці проведення
розрахунків позивачем належним чином не зафіксовано.

В акті не зазначено в якому саме місці знаходилася готівка у сумі 673
грн., наслідком чого стала неможливість спростування факту належності готівки
іншому підприємцю  - ОСОБА_1, що здійснює
підприємницьку діяльність в одному і тому ж приміщенні з позивачем на спрощеній
системі оподаткування без вимог суворого обліку готівки, і перевірка щодо якого
не проводилась.

Таке упущення з боку посадових осіб податкового органу не дає суду
достатніх підстав вважати доведеним факт наявності у діях підприємця складу
правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 22 Закону №
265/95-ВР.

З аналогічних причин (щодо
неповної фіксації складу правопорушення) постановою Великоберезнянського
районного суду від 13.08.2007 р. було визнано неналежним протокол про
адміністративне правопорушення з боку Підприємця за результатами спірної
перевірки (а.с.13,14)

Аргументи відповідача щодо відсутності у Підприємця зауважень до акта
перевірки та власноручне зазначення ним на зворотній стороні денного звіту РРО
про наявність готівки у касі, не можуть бути прийняті судом до уваги у якості
доказів з огляду на таке.

Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд
при вирішенні справи керується принципом верховенства права, за яким зокрема
людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст
і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з
урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Право мовчати і привілей не свідчити проти себе є загальновизнаними
міжнародними стандартами, основними складниками поняття справедливого  судового розгляду. Право особи не свідчити
проти себе передбачає, зокрема, що органи влади повинні шукати докази, не
вдаючись до залучення свідчень, отриманих шляхом застосування методів примусу
та утисків усупереч волі „особи, проти якої висунуто обвинувачення” (Рішення
Європейського Суду з прав людини від 03.05.2001 р. у справі „J.B. проти
Швейцарії”, пункт 64).

Таким чином  наведені вище
аргументи податкового органу при реалізації результатів перевірки у якості
доказів позбавлені юридичної сили  і
суперечать принципу верховенства права та практиці Європейського Суду з прав
людини.

З урахуванням вищенаведеного, рішення ДПІ від 18.07.2007р. №310/9798 про
застосування штрафних (фінансових) санкцій підлягає скасуванню у частині 3365
грн.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 8,19,124, 129 Конституції України, 7-8, 69-71, 160 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства України,

СУД ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задоволити
частково.

2. Рішення
Ужгородської МДПІ від 18.07.2007р. №310/9798 про застосування
штрафних(фінансових) санкцій до Приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код
НОМЕР_1) скасувати у частині суми 3365 грн.

3. У задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовити.

4. Постанова суду
набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена за правилами,
передбаченими статтями 185-187 цього Кодексу.

Суддя
С.Швед