ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.09.07 р.                                                                               Справа № 17/373

Суддя господарського суду Донецької області Підченко Ю.О.

При секретарі судового засідання Пальчак О.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом  держаного підприємства "Керченський морський торговельний порт" м. Керч

до відповідача Державного Азовського Головного Морського Агентства "Інфлот" м. Маріуполь

про стягнення 17901 грн. 35 коп.

за участю:

представників сторін:

від позивача  не прибув

від відповідача Свердлов Ю.О.- старший юрисконсульт

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.03.06р. по справі № 17/373 постанову Донецького апеляційного господарського суду від 01.11.06р. та рішення господарського суду Донецької області від 04.09.06р. скасовані, а справу  передано на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Відповідно до ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції є обов’язковими для суду під час нового розгляду справи.

Судом відповідно до вимог статті 77 ГПК України, з метою підготовки процесуального документа з 03.09.07р. до 07.09.07р. у судовому засіданні було оголошено перерву.

Суть спору:

Державне підприємство „Керченський морський торговельний порт” м. Керч, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача Державного Азовського Головного Морського Агентства „Інфлот” м.Маріуполь про стягнення заборгованості в сумі 10984 грн.20 коп. за надані послуги, інфляційні в сумі 2142 грн.40 коп., пені за прострочення платежу в сумі 4582 грн. 89 коп. та 3 процентів річних в сумі 191 грн.86 коп. згідно договору від 10.04.03р. №З-23-02 про надання послуг та нарахування портових зборів.

Судом визначено, що в результаті уточнення позивачем ціни позову, вона з урахуванням вимог ст.55 ГПК України дорівнює 17901 грн.35 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на Закон України „Про податок на додану вартість” (далі „Закон-1”), норми Кодексу торговельного море плавання („КТМ”) України, Цивільного кодексу („ЦК”) України, інші нормативні акти України, договір № З-23-02 від 10.04.2003р.

Відповідач позов не визнав мотивуючі свої заперечення наступними обставинами:

-  відповідачем по даній справі є морський агент, який відповідно до вимог ст.116 КТМ діє від ім’я судновласника на підставі договору морського агентування та за винагороджування взяв обов’язки надати послуги в області торговельного мореплавства;

-  морський агент діє у межах повноважень визначених у ст. 117 КТМ, у тому числі на час здійснення оплати згідно з розпорядженням судновласника та капітана судна, пов’язаних з надходженням останнього в порт;

-   предметом спору є нарахування позивачем податку на додану вартість за надані портом послуги іноземним морським судам, тому до даних правовідносин  повинні бути застосовані норми права, які знайшли своє відображення у Законі-1, Законі "Про систему оподаткування", далі Закон-2;

-   КТМ є нормативним актом, який регулює питання морського агентування і є спеціальним по відношенню до цивільного та господарського законодавства;

-  надання послуг нерезидентам здійснювалося в іноземній валюті, тоді як позов пред’явлено у національної валюті України;

-  матеріали справи не підтверджують того, що позивачем здійснено перерахування до державного бюджету сум податку на додану вартість від вартості наданих послуг іноземним морським судам;

-  пряме відношення до предмету спору має зміст ст.1 Закону-2,в редакції від 25.06.91р. №1252, а саме до внесення змін Законом України "Про державний бюджет України на 2005р. за №2505 від 25.03.05р., далі Закон-3 до Закону-1 (до 31.03.05р) портові збори з іноземних судів підлягали оподаткуванню за нульовою ставкою;

-  підставою для такого оподаткування був п.6.2.2 Закону-1, відповідно до якого за нульовою ставкою підлягали оподаткуванню послуги, які надавалися за межами території України;

- після 31.03.2005р. та до 03.06.05р., нова редакція Закону-1( відповідно до вимог Закону-3 підтвердила інший підхід до оподаткуванню наданих послуг;

- оподаткуванню  підлягали  послуги, містом постачання яких, була територія України, при цьому ставка оподаткування становить вже 20 відсотків у всіх випадках, за винятком послуг, які складають експорт;

- нова редакція Закону-1 після 03.06.07р. звільнила від оподаткування операцій зі поставки послуг, які надаються іноземним судам та розраховуються за них відповідно законодавству України портовими зборами (підпункт 5.16 ст.5 Закону-1 відповідно до Закону України від 03.06.05р. за №2642 "Про внесення змін до деяких законів України");

-  оскільки зміни до Закону-1 відбулися у березні 2005р., то дія пункту 6.2.2 Закону –1, відповідно до якого портові збори зі іноземних судів підлягали оподаткуванню за нульовою ставкою, повинні застосовуватися позивачем і відносно іноземних судів, послуги які надавав позивач за період з 31.03.05р. до внесення змін Законом України №2642 "Про внесення змін до деяких законів України" до ст.5 Закону-1 пункту 5.16 на підставі якого було звільнено від оподаткування операції по поставці послуг, які надавалися іноземним судам та оплачувалися ними відповідно з законодавством України портовими зборами;

З’ясувавши  фактичні  обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію  відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи відповідача, суд встановив:

Позов обґрунтовано тим, що між Державним підприємством „Керченський морський торговельний порт” м.Керч та Державним Азовським Головним Агентством „Інфлот” м.Маріуполь в особі його Керченського відділення ДАГМА „Інфлот” укладено договір №З-23-02 від 10.04.2003року, строком дії до 31.12.2003р., який був письмово пролонгований сторонами до 31.12.2005р. Предметом даного договору є надання послуг суднам під українським та іноземним прапорами, що заходять в порти Керчі та знаходяться під агентським обслуговуванням Агентства „Інфлот”.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що порт зобов'язався здійснювати обслуговування суден у відповідності з  Обов'язковими постановами по  Керченському морському торговому порту, КТМ і відповідними нормативними документами.

Як вбачається із матеріалів справи, ДП “Керченський морський торговий порт” надавало послуги теплоходам:

- “Kirklaeli” (прапор Туреччини) 28.03.2005р. –31.03.2005р.;

-  “Mrinal V” (прапор Камбоджи) –01.04.2005р. - 04.04.2005р.;

-          “Nazliakar” (прапор Туреччини) –05.04.2005р. –06.04.2005р.

Вказані судна надходили до порту Керч для завантаження та перевезення транзитних вантажів, у зв'язку з чим ДП „Керченський морський торговий порт” нарахувало та пред'явило Агентству „Інфлот” до оплати  рахунки за  надані  послуги  (канальний збір, корабельний  збір, швартування, за роботу буксирів, причальний збір, послуги портового нагляду, перешвартування, адміністративний збір, прибирання сміття) на загальну суму 22559,59 доларів США, у тому числі податок на додану вартість 2695,50 доларів США.

Вказані рахунки були сплачені Агентством „Інфлот” частково за виключенням сум податку на додану вартість, що становить 10984грн.20коп.

Стаття 84 КТМ встановлені види цільових портових зборів та зазначено, що інші види зборів можуть встановлюватися законодавчими актами України.

Згідно частини 1 статті 115 КТМ із суден, що користуються послугами служби регулювання руху суден, справляється збір, порядок справляння і розмір якого встановлюються Міністерством транспорту України за погодженням з Міністерством економіки України.

Наказом Міністерства транспорту України від 27.06.1996р. № 214 (із змінами) затверджені збори і плати за послуги, що надаються судам у морських торговельних портах України та встановлено лоцманський збір, збір за користування послугами служби регулювання рухом суден, швартовий збір, плата за роботу буксирів при швартових операціях, плата за користування плавзасобами, плата за агентські послуги.

Отже, Державне Азовське Головне Агентство „Інфлот” взяло на себе зобов’язання морського агента, права і обов’язки якого врегульовані умовами договору та статтею 117 КТМ.

Транзитні послуги  (роботи) у відповідності до  частини 5 статті 1 Закону України "Про транзит вантажів", далі Закон-4 - це безпосередньо пов’язана з транзитом вантажів підприємницька діяльність учасників транзиту, що здійснюється в межах договорів (контрактів) перевезення, транспортного експедирування, доручення, агентських угод тощо.

А учасники транзиту - це вантажовласники та суб'єкти підприємницької діяльності (перевізники, порти, станції, експедитори, морські агенти,   декларанти  та  інші),  які  у встановленому  порядку  надають  (виконують) транзитні послуги (роботи) (частина 6 статті 1 Закону-4).

Таким чином, оскільки позивач відноситься до інших учасників транзиту, а послуги надані відповідачем сприяли переміщенню зазначеного вантажу транзитом до кінцевого місця споживання за межами території України, тому надані послуги є такими, що були безпосередньо пов’язані з транзитним вантажем.

Будь-які послуги, зокрема, ті, що надаються відповідним морським перевезенням, і оплачуються, у тому числі, портовими зборами –є такими, що безпосередньо пов'язані з транзитним перевезенням.

Адже, відповідне судно, що фрахтується під перевезення певного транзитного вантажу, заходить до морського порту саме з метою завантаження цим вантажем та –доставляння цього вантажу до іншого порту вивантаження.

А послуги, що надаються цим суднам та оплачуються, сприяють переміщенню зазначеного вантажу транзитом до кінцевого місця споживання за межами території України.

Загальні вимоги до оформлення документів, що фіксують виконання зобов’язань, містяться у висновках бухгалтерських служб наданих сторонами у судове засідання. Надані докази у справі оцінюються судом відповідно вимог ст.43 ГПК України.

Застосовуючи до спірних правовідносин приписи підпункту 6.2.4 пункту 6.2 статті 6 Закону–1,  суд звернув увагу на те, що  до 31.03.05р., вказана норма, зокрема її частини третя,   діяла у наступній редакції:

- операції з поставки послуг платником податку, пов'язані з перевезенням (переміщенням) пасажирів і вантажів транзитом через територію України, оподатковуються за ставкою, встановленою пунктом 6.1 цієї статті, яка має включатися до вартості послуг за транзит.

Проте, під час здійснення спірних правовідносин, зміст частини третьої підпункту 6.2.4 пункту 6.2 статті 6 Закону-1 змінено Законом-3 від 25.03.2005р.N2505-IV, який набрав чинності з 31.03.05р., а саме:

- операції з поставки послуг платником податку, пов'язані з перевезенням (переміщенням) пасажирів і вантажів транзитом через територію України, оподатковуються у порядку, передбаченому пунктом 5.15 цього Закону.

За приписами вказаного пункту, звільняються від оподаткування операції з поставки послуг з перевезення (переміщення) пасажирів та вантажів транзитом через територію  і порти України.

Стаття 5 Закону-1 була доповнена пунктом 5.15, також Законом-3 та деяких інших законодавчих актів України” від 25.03.2005 р. N 2505-IV, який набрав чинності з 31.03.05р.

Згідно частини 3 п.п.6.2.4 ст.6 Закону України “Закону-1 операції з поставки послуг платником податку, пов’язані з перевезенням (переміщенням) пасажирів та вантажів транзитом через територію України оподатковуються у порядку, передбаченому п.5.15 Закону -1.

Пунктом 5.15 ст.5 Закону-1 встановлено, що звільняються від оподаткування операції з поставки послуг по перевезенню (переміщенню) пасажирів та вантажів транзитом через територію і порти України.

До спірних правовідносин застосовуються приписи пункту 5.15 Закону України Закону -1, відповідно до якого звільняються від оподаткування операції з поставки послуг по перевезенню (переміщенню) пасажирів та вантажів транзитом через територію і порти України, оскільки надані позивачем послуги (канальний збір, корабельний збір, швартування, за роботу буксирів, причальний збір, послуги портового нагляду, перешвартування, адміністративний збір, прибирання сміття) не відносяться безпосередньо до послуг з перевезення вантажів.

Відповідно до ст.1 Закону –1, зміни  і  доповнення  до  цього Закону, інших законів України про оподаткування стосовно надання пільг,  зміни податків,  зборів (обов'язкових платежів),  механізму їх сплати вносяться  до  цього Закону, інших законів України про оподаткування не пізніше, ніж за шість місяців до  початку  нового  бюджетного  року  і  набирають чинності з   початку  нового  бюджетного року.

Це  правило  не застосовується  у випадках зменшення розміру ставок податків, зборів    (обов'язкових  платежів) або скасування  пільг   з оподаткування та інших правил,  які призводять до порушення правил конкуренції та створення податкових переваг окремим суб'єктам підприємницької діяльності або фізичним особам.

Тобто, до внесення змін Законом –3 від 25.03.2005р. до Закону України-1 (до 31.03.2005р.) портові збори з іноземних судів оподатковувалися за нульовою ставкою.

Згідно цього Закону нова редакція Закону України –1 передбачає вже, що після 31.03.2005року ставка податку складає 20 відсотків у всіх випадках, за виключенням послуг, що супроводжують експорт.

Пунктом 5.16 Закону України-1(із змінами внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законів України” №2642-1У від 03.06.2005р.) зазначено, що звільняються  від  оподаткування  операції  з поставки послуг,   що   надаються  іноземним  суднам  та  оплачуються  ними відповідно  до законодавства України портовими зборами.

Досліджені судом докази свідчать про те, що нарахування позивачем податку на додану вартість за надані фактично відповідачу послуги, пов’язані з транзитом вантажу, суперечить  вимогам  Законів України “Про податок на додану вартість” та “Про транзит вантажів”.

Слід зазначити додаткове те, що судом визначено правову природу розміру спірної суми та встановленно обґрунтованість її нарахування за вимогами законодавства.

Так, відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

У розумінні ч. 2 ст. 1 ЦК України, Цивільний кодекс не застосовується до податкових правовідносин. При цьому податкові правовідносини треба розуміти не тільки як буквально податкові, а ширше, тобто як правовідносини з приводу податків і зборів (обов’язкових платежів) як вони характеризуються в Законі України “Про систему оподаткування”.

Неправильно стягнуті або нараховані суми податків та зборів стягуються у рамках цивільних правовідносин у межах строків позовної давності. У випадку неправильного стягнення сум податків та зборів платник податку (збору) одержує також право на стягнення збитків, заподіяних неправильним стягненням, у.т.ч. бухгалтерської помилки на час проведення між сторонами господарських операцій.

Податкові відносини повністю охоплюються поняттям бюджетних відносин, які податковими не вичерпуються. Бюджетні відносини розуміються як відносини з приводу формування та використання державного та місцевих бюджетів в Україні. Доходи бюджетів формуються не тільки за рахунок податків та зборів (обов’язкових платежів”), встановлених Законом “Про систему оподаткування”, але й за рахунок інших джерел, передбачених Законом України “Про бюджетну систему України”. Серед таких джерел є й такі, які у своїй основі є цивільно-правовими.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції органи державної (в тому числі судової) влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивачем фактично заявлено до стягнення податок у розумінні ст. 14 Закону-1  від 25.06.91р. № 1251-ХІІ, хоча з  змісту позову мова йде про цивільно-правові правовідносини у вигляді стягнення заборгованості.

Відповідно до ст. 20 вказаного Закону “Про систему оподаткування” контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) здійснюється державними податковими органами та іншими державними органами в межах повноважень, визначених законами.

Крім того, слід звернути увагу сторін на те, що система оподаткування товарів на суму вартості, добавленої на кожному етапі їх виробництва, обміну або перепродажу визначає таке поняття як податок на додану вартість, далі ПДВ.

Такий податок стягується в країні на час реалізації усіх товарів, послуг та виконання робіт за винятком, зазначених у спеціальних постановах.

ПДВ включається виробником або продавцем до ціни товару, сплачується покупцем і розраховується як різниця між ПДВ, сплаченого покупцем, ПДВ, сплаченого у зв’язку зі витратами, які включено до собівартості продукції. У платіжних дорученнях ПДВ виділяється окремою графою.

Отже, до послуг, які позивач надав у спірний період, повинна застосовуватися нульова ставка портових зборів.

За такими обставинами у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з  з відповідача суми податку на додану вартість в розмірі 10984 грн. 20 коп. слід відмовити, оскільки вони не грунтуються на вимогах спеціального законодавства.

Оскільки не існує основного зобов’язання то додаткові вимоги щодо  стягнення пені в сумі 4582 грн. 89 коп., 3% річних в сумі 191 грн.89 коп. та інфляційних в сумі 2142 грн., також не підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу позивача на те, що нарахування додаткових вимог у справі здійснюється відповідно до вимог п. 4.1 договору, де сторони передбачили попередню оплату.

За приписами ст. 693 ЦК України на суму попередньої оплати не нараховуються 3 процента річних та інфляційні, а також пеня як різновид неустойки яка є мірою відповідальності у зобов’язаннях.

Крім того, за своєю правовою природою 3 процента річних та інфляційні є іншими способами захисту права, які не потрібно ототожнювати з неустойкою.

В даному випадку потрібно шукати інші способи захисту порушено права передбачені законодавством.

Відносно заперечень відповідача відносно розрахунків у іноземної валюті, то з цього приводу слід зазначити наступне:

- формування, встановлення, та застосування суб’єктами підприємницької діяльності вільних цін та території України здійснюється виключно в національної валюті зі урахуванням вимог антимонопольного законодавства;

-  однак, встановлення у договорі ціни товару і іноземної валюті не суперечить закону;

- у той же час, вираження у договорі грошових зобов’язань в іноземній валюті унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов’язаних із знеціненням валюти боргу.

У випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судових витрат зі справи, у тому числі і сум державного мита за подання заяви про перегляд рішення в апеляційному або у касаційному порядку, здійснює господарський суд, який приймає рішення, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат за приписами ст.ст. 44, 49 ГПК України.

У тому випадку коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї державне мито незалежно від результатів вирішення спору.

Витрати по державному миту в сумі 177 грн. 62 коп. та забезпеченню судового процесу в сумі 118 грн. за подання позовної заяви у справі відносяться на позивача.

Судові витрати у вигляді державного мита в сумі 88 грн.71 коп. щодо подання скарги про перегляд рішення у апеляційному  порядку відносяться на позивача.

Витрати по державному миту в сумі 88 грн. 71 коп. щодо подання скарги про перегляд рішення у касаційному порядку покладаються на позивача.

Суддя може оголосити в судовому засіданні тільки вступну та резолютивну частини рішення за наявності згоди на це представників як позивача, так і відповідача, присутніх у засіданні, а у випадку присутності представника однієї сторони за згодою цього представника. Представник відповідача надав згоду суду на оголошення скороченого  тексту рішення по справі.

Керуючись ст.19 Конституції України, 693 ЦК України, ст. ст. 42, 43, 22, 33, 34, 35, 43, 44, 46, 49, 77, 82, 84, частиною третьою ст.85, ст.11112 ГПК України, суд -

В И Р И Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Витрати по державному миту в сумі 177 грн.62 коп. та забезпеченню судового процесу в сумі 118 грн. за подання позовної заяви відносяться на позивача.

3. Витрати по державному миту в сумі 88 грн.71 коп. грн. щодо подання скарги про перегляд рішення у апеляційному  порядку відносяться на позивача.

4. Витрати по державному миту в сумі 88 грн. 71 коп. щодо подання скарги про перегляд рішення у касаційному порядку покладаються на позивача.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя

Дата підписання рішення, оформленого у відповідності зі ст. 84 ГПК України,: 12.09.07р.