ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
справа № 20-20-4/058-10/224-4/140-11/342
ПОСТАНОВА

і м е н е м     У к р а ї н и

"08" листопада 2007 р.  10:45                                                                      м. Севастополь

Господарський суд міста Севастополя в складі:

судді Дмитрієва В.Є., при секретарі: Щербань М.В.,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу

за позовом  прокурора Ленінського району м. Севастополя в інтересах держави в особі  Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Закритого акціонерного товариства громадського харчування “України”

про стягнення 3520,51 грн.

Представники сторін :

позивач –   Кухаренко В.М., довіреність № 04-02 від  10.01.2007;

відповідач –Панібог В.О., довіреність № 90 від 29.11.2007;

С у т ь    с п о р у:

Прокурор в інтересах держави в особі позивача звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про стягнення 3520,51 грн.

Прокурор вважає, що відповідачем порушені вимоги Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”.

У зв’язку з наведеним прокурор  просить позов задовольнити.

Рішенням господарського суду від 16.01.2006 в задоволенні позову було відмовлено в повному обсязі.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 20.02.2006 рішення господарського суду м. Севастополя від 16.01.2006 було залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.10.2007  рішення господарського суду м. Севастополя та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду було скасовано, справа була надіслана на адресу господарського суду м. Севастополя для розгляду за правилами адміністративного судочинства.

17.10.2007 матеріали справи надійшли на адресу господарського суду м. Севастополя.

Ухвалою суду від 18.10.2007 провадження у справі було відкрито, справу було призначено до судового розгляду.

Позивач вважає, що відповідачем порушені вимоги Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”.

У зв’язку з наведеним позивач  просить позов задовольнити.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, просить в задоволенні позову відмовити.

Згідно зі ст.ст. 27, 49, 51, 121, 130 Кодексу адміністративного судочинства України, представникам сторін та третьої особи роз'яснені їх процесуальні права і обов'язки.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, суд -

В с т а н о в и в :

Згідно з п. 4 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України до компетенції адміністративних судів входить розгляд спорів за зверненням суб'єктів владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно зі статтею 10 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875-ХІІ від 21.03.1991 (зі змінами та доповненнями) (далі –Закон) фінансування роботи по соціальному захисту інвалідів здійснюється Фондом соціального захисту інвалідів.

Відповідно до Положення про Севастопольське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів, затвердженого директором Фонду соціального захисту інвалідів 10.06.2004, це відділення є територіальним органом Фонду соціального захисту інвалідів, на яке покладений контроль за своєчасним та повним перерахуванням до бюджету штрафних санкцій підприємствами, установами, організаціями за недотримання нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, прийняття заходів по стягненню штрафних санкцій у випадках їх несплати в судовому порядку.

Частина перша статті 19 Закону встановлює для підприємств (об’єднань), установ і організацій (далі - підприємства) нормативи робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів. Так, для усіх підприємств незалежно від форми власності та господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів в розмірі 4 % від загальної чисельності працюючих, якщо кількість працюючих від 15 до 25 чоловік –встановлюється норматив в кількості 1 робочого місця.

Відповідно до пункту 5 Положення про робочі місця інвалідів та про порядок працевлаштування інвалідів (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 № 314, підприємства здійснюють заходи по створенню робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення робочих місць.

Згідно з пунктом 3 Положення робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів, атестовано спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Державного нагляду за охороною праці, громадських організацій інвалідів та введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інвалідів.

Відповідно до листа-відповіді Центральної міської медико-соціальної експертної комісії (вих. № 175 від 19.10.2004) в період з 01.01.2002 по 01.10.2004 Центральною міською медико-соціальною експертною комісією проведено атестацію робочих місць у 9 підприємств. Атестація робочих місць інвалідів Закритим акціонерним товариством громадського харчування “Україна”  сумісно з представниками Центральної міської медико-соціальної експертної комісії не проводилась.

Відповідно  до  статті 218  Господарського кодексу України підприємства зобов’язані вживати всіх залежних від них заходів для недопущення господарського правопорушення,  яким,  зокрема,  є  невиконання  нормативу  робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів. До числа  таких  заходів   відносяться  обов’язки  підприємства,  визначені  у  пунктах  3, 5  та  14 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів. Зокрема, у  пункті 14 названого  Положення   передбачено,  що  підприємства  інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Таким чином, відповідачем порушені вимоги пункту 14 Постанови Кабінету Міністрів України № 314 від 03.05.95 “Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів”, яким встановлено, що підприємства інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Згідно зі звітом про зайнятість та працевлаштування інвалідів (форма № 10-ПІ, затверджена Наказом Держкомстату України 10.01.2002 № 49) відповідача за 2003 рік норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів склав 2 місця від загальної кількості працюючих на підприємстві (39 осіб), фактично на підприємстві працював лише один інвалід. Середня річна заробітна плата на підприємстві за 2003 рік склала 3520,51 грн.

Таким чином, відповідач був зобов’язаний перерахувати на рахунок Севастопольського відділення Фонду соціального захисту інвалідів у 2003 році 3520,51 грн.

Відомості про сплату зазначених штрафних санкцій відсутні. Докази сплати цих штрафних санкцій відповідач не надав.

Відповідно до статті 20 Закону про захист інвалідів підприємства, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж встановлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 Закону про захист інвалідів, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом. Відповідно до частин третьої і четвертої статті 20 Закону, сплату штрафних санкцій за нестворені робочі місця для інвалідів підприємства (об'єднання), установи і організації провадять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів). У разі відсутності коштів, штрафні санкції можуть бути застосовані шляхом звернення стягнення на їх майно в порядку, передбаченому законом.

Штрафні  санкції,  передбачені  статтею 20 Закону, є видом  адміністративно-господарських санкцій,  правовий  режим  яких  визначено у  статтях 238 –250 Господарського кодексу України.

Статтею 250  Господарського кодексу України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом  шести  місяців  з дня  виявлення  порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності,  крім випадків,  передбачених законом.

Згідно  з  пунктом 4 Порядку суми штрафних санкцій перераховуються підприємствами в доход державного бюджету на рахунки органів Державного казначейства, відкриті в установах Національного банку за балансовим рахунком № 3510 або в установах комерційних банків за балансовим рахунком № 2510. Штрафні санкції сплачуються підприємствами самостійно не пізніше 15 квітня року, що настає за звітним.

Відповідач до 15.04.2005 не сплатив самостійно штрафні санкції, чим порушив вимоги діючого законодавства.

Оскільки адміністративно-господарських санкції може бути застосовані  не пізніш  як через один рік з дня порушення, судом зроблений висновок, що позивач пропустив передбачений статтею 250 Господарського кодексу України строк для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій, оскільки право на звернення до суду з вимогою про стягнення штрафних санкцій у нього виникло з 16 квітня 2005 року, а позов пред'явлено лише 01 липня 2005 року.

На підставі викладеного суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій за те, що кількість працюючих інвалідів в 2003 році була менша ніж встановлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 158-163, Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

2.   Копії постанови направити сторонам.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Севастопольського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя                     підпис                                                                                            В.Є.Дмитрієв

З оригіналом згідно

Суддя                                                                                                                           В.Є.Дмитрієв

повний текст постанови виготовлено 13.11.2007

РОЗСИЛКА :

1.          Севастопольське  міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів   - 99011 м. Севастополь, вул. Гоголя, 20-А

2.          Закрите акціонерне товариство громадського харчування “Україна” –99011 м. Севастополь, вул. Леніна, 23

3.          Прокурор Ленінського району м. Севастополь