ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2007 р.
№ 35/368

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Невдашенко Л.П. –головуючий,

Михайлюка М.В.,

Дунаєвської Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу Державного підприємства "Селидіввугілля" на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 17 квітня 2007 року у справі № 35/368 Господарського суду Донецької області за позовом Відкритого акціонерного товариства "Машинобудівний завод "Тітан", м. Донецьк, до Державного підприємства "Селидіввугілля", Донецька область, про стягнення 131 898,85 грн.

за участю представників сторін:

позивача –не з'явилися;

відповідача –не з'явилися;

встановив:

У жовтні 2006 року позивач –Відкрите акціонерне товариство "Машинобудівний завод "Тітан" пред'явив у господарському суді позов до відповідача –Державного підприємства "Селидіввугілля" про стягнення 131 898,85 грн.

Вказував, що на підставі договору № 124/2000 від 18 травня 2000 року, укладеного між ним та шахтою "Росія" ДП "Селидіввугілля", позивач (підрядчик) зобов'язався поставляти комплектуючі та проводити ремонт секцій крепі згідно доданих специфікацій, а відповідач (замовник) зобов'язався прийняти та оплатити поставлену продукцію.

Посилаючись на ту обставину, що згідно акту звірки розрахунків від 29 квітня 2002 року, заборгованість відповідача перед позивачем на 1 квітня 2002 року становить 85 804 грн. і по теперішній час не погашена, позивач просить стягнути з відповідача 85 804 грн. –основного боргу, 34 673,85 грн. – інфляційних та 11 421 грн. –3 % річних. Всього на суму 131 898,85 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 19 лютого 2007 року (суддя Мальцев М.Ю.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване пропуском строку позовної давності та відсутністю поважних причин для його відновлення.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 17 квітня 2007 року (колегія суддів у складі: Скакуна О.А. –головуючого, Мирошниченко С.В., М'ясищев А.М.) рішення господарського суду скасовано.

Позовні вимоги задоволено частково.

Постановлено стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 85 804 грн., три відсотки річних у розмірі 11 252,54 грн., суму інфляційних у розмірі 34 299,56 грн.

Постанова мотивована тим, що строк позовної давності перервано, оскільки листом від 24 червня 2005 року відповідач повідомив позивача, що з 1 червня 2005 року є правонаступником шахти "Росія" по всім правам та обов'язкам, чим визнав існуючу заборгованість перед ВАТ "Машинобудівний завод "Тітан".

У касаційній скарзі ДП "Селидіввугілля", посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 17 квітня 2007 року та залишити в силі рішення Господарського суду Донецької області від 19 лютого 2007 року.

Розглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів знаходить за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Постанова апеляційного суду відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що 18 травня 2000 року між ВАТ "Машинобудівний завод "Тітан" (підрядчик)  та шахтою "Росія" ДП "Селидіввугілля" (замовник) укладено договір № 124/2000 за умовами якого позивач зобов'язався поставляти комплектуючі та проводити ремонт секцій крепі згідно доданих специфікацій, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити поставлену продукцію.

На підставі наказу Міністерства палива та енергетики № 237 від 26 травня 2005 року, ДП "Селидіввугілля" є правонаступником шахти "Росія", у зв'язку з реорганізацією шляхом приєднання.

Відповідно до п. 7.1 договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту підписання і діє до виконання сторонами своїх зобов'язань. Тобто строк оплати за поставлену продукцію не встановлено.

Пунктом 8 строк дії договору встановлений до 31 грудня 2000 року.

Під час розгляду справи судами встановлено, що факт поставки товару за договором № 124/2000 підтверджено накладними № 44 від 2 квітня 2001 року № 56 від 28 квітня 2001 року, № 57 від 4 травня 2001 року, № 62 від 17 травня 2001 року, № 66 від 30 травня 2001 року, № 184 від 30 жовтня 2001 року.

Вирішуючи спір у даній справі місцевий господарський суд виходив з того, що відповідно до ст. 165 ЦК УРСР, якщо строк виконання зобов'язання не встановлений або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час.

Боржник повинен виконати таке зобов'язання в семиденний строк з дня пред'явлення вимоги кредитором, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із закону, договору або із змісту зобов'язання.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР, ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи те, що відповідачем надана заява про застосування строку позовної давності, місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову у позові на підставі ст. 267 ЦК України.

Переглядаючи судове рішення в апеляційному провадженні судом апеляційної інстанції встановлено що позивач –ВАТ "Машинобудівний завод "Тітан" звернувся до шахти "Росія" з листом від 18 червня 2002 р. за № 02/033 з вимогою в 10-денний строк погасити заборгованість у сумі 85 804 грн. за послуги надані відповідно до договору № 124/2000, дану вимогу шахта отримала 28 червня 2002 року.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки договором прямо не передбачено строк оплати, то строк позовної давності слід рахувати від дати отримання вимоги, тобто з 28 червня 2002 року, з урахуванням вимог ст. 165 ЦК УРСР, а саме з 5 липня 2002 року по 5 липня 2005 року.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що строк позовної давності перервано, оскільки листом від 24 червня 2005 року відповідач повідомив позивача, що з 1 червня 2005 року є правонаступником шахти "Росія" по всім правам та обов'язкам, чим визнав існуючу заборгованість перед ВАТ "Машинобудівний завод "Тітан".

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 124/2000 підлягає стягненню в повному обсязі, оскільки перебіг позовної давності, згідно ст. 264 ЦК України, почався знову.

Крім того, апеляційний господарський суд правомірно виключив зайво нараховану суму санкцій з 1 квітня 2002 року по 5 липня 2002 року, оскільки як було встановлено судом, строк позовної давності відраховується з 5 липня 2002 року.

З даними висновками апеляційного суду повністю погоджується судова колегія Вищого господарського суду України, оскільки вони відповідають матеріалам справи, встановленим судом обставинам та вимогам закону.

Посилання касаційної скарги на неправильне застосування судами положень закону про позовну давність та посилання на наявність підстав до обчислення цих строків з моменту останньої проплати ДП "Селидіввугілля" тобто –29 травня 2001 року і відповідно 29 травня 2004 року строк позовної давності сплинув –є безпідставними, оскільки, як встановлено апеляційним господарським судом під час розгляду справи у апеляційному провадженні, строк позовної давності перервано, що підтверджується листом від 24 червня 2005 року яким відповідач повідомив позивача, що з 1 червня 2005 року є правонаступником шахти "Росія" по всім правам та обов'язкам, чим визнав існуючу заборгованість перед ВАТ "Машинобудівний завод "Тітан".

Інші доводи, наведені у касаційній скарзі, зводяться до намагань скаржника надати перевагу одних доказів над іншими, що суперечить вимогам ст. 1117 ГПК України, і тому до уваги не беруться.

Враховуючи те, що у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, прийнята постанова відповідає нормам чинного законодавства та підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Селидіввугілля" залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 17 квітня 2007 року у справі № 35/368 залишити без змін.

Головуючий                                                          Л. Невдашенко

Судді:                                                                         М. Михайлюк

Н. Дунаєвська