ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12.04.2007р.
м.Київ
№ 29/17-А

За позовом             Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрінфоконсалт"

Державна податкова інспекція у Печерському районі м.Києва

До                           Державна податкова інспекція у Печерському районі м.Києва

Предмет
адміністративного
позову
визнання нечинним рішення

Суддя

Секретар судового засідання М.В. Вознюк

Обставини справи :

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі м. Києва №/0 від 10.01.2007.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при нарахуванні штрафних санкцій в сумі 4145,00 грн. за порушення ст. 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" відповідачем не враховано той  факт, що під час поставки частина вантажу на суму 2880,36 євро була зіпсована, про що складено Акт КТПП. Відповідно, вказана частина вантажу направлена для заміни та перемістилась на митно-ліцензійний склад.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що згідно ВМД від 11.08.2006 №030519 (типу ІМ. 74) по контракту №2-06 від 30.06.2006 на територію України надійшов товар на суму 9632,04 євро. В подальшому в частині товару було виявлено дефекти механічного характеру на суму 2880,36 євро, в зв’язку з чим станом на 22.12.2006 виникла дебіторська заборгованість в сумі 2880,36 євро, що в еквіваленті складає 18434,30 грн. Таким чином відповідачем правомірно, відповідно до норм діючого законодавства нараховано позивачу пеню в сумі 4145,00 грн. за прострочку 75 днів недопоставленої продукції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Печерському районі м. Києва прийняте податкове повідомлення-рішення №/0 від 10 січня 2007, яким до позивача за порушення ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»від 23.09.1994 №185/94 та згідно ст. 4 Закону України „Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” застосовано суму штрафних санкцій в сумі 4145,00 грн.

Спірне повідомлення-рішення винесено податковим органом на підставі акту документальної перевірки №467/22-216/32827159 від 22.12.2006, яким встановлено наступне:

ТОВ «Укрінфоконсалт»уклало імпортний контракт  №2-06 від 30.06.2006 із нерезидентом –фірмою «Gimenez collection»(Іспанія). Предмет контракту –імпорт меблів, умови поставки FCA м. Неаполь, загальна сума контракту –9632,04 євро. На виконання умов даного контракту, відповідно до банківських документів на рахунок нерезидента ТОВ «Укрінфоконсалт»перерахувало валютні кошти на загальну суму 9632,04 євро. Граничний термін надходження товару –08.10.2006. Згідно ВМД від 11.08.2006 №030519 по контракту №2-06 від 30.06.2006 на територію України надійшов товар на суму 9632,04 євро. В частині товару виявлено дефекти механічного характеру на суму 2880,36 євро. Відповідно до ВМД від 12.09.2006 №018818 на адресу ТОВ «Укрінфоконсалт»надійшов товар на загальну суму 6751,68 євро без порушення законодавчо встановлених термінів розрахунків. Станом на 22.12.2006 по даному контракту встановлено дебіторську заборгованість в сумі 2880,36 євро. Неповернення валютних цінностей на територію України в сумі 2880,36 євро (18434,30 грн.). Індивідуальної ліцензії НБУ на продовження термінів розрахунків по вищезазначеним контрактам підприємство не має. Документ уповноваженого органу країни, підтверджуючий виникнення форс-мажорних обставин по зазначеному контракту відсутній.

Позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:

30.06.2006 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрінфоконсалт»та фірмою «Gimenez collection S.L.»(Іспанія) був укладений контракт №2-06, згідно умов якого продавець продає, а покупець купує меблі, вказані у додатку №1 даного договору. Поставка спеціальних автомобілів замовнику здійснюється на умовах FCA м. Неапіль (Італія). Загальна вартість договору –9632,04 Євро.

На виконання укладеного контракту була здійснена оплата за товар на підставі рахунку нерезидента в сумі 9632,04 євро 10.07.2006 року, що підтверджується платіжним дорученням (копія в справі), та не заперечується в акті перевірки.

За перераховані валютні кошти на адресу позивача надійшов імпортний товар (меблі) згідно ВМД на загальну суму 9632,04 Євро у встановлені чинним законодавством терміни, що також встановлено в акті перевірки та не заперечується відповідачем.

Як свідчать матеріали справи, в частині товару виявлені механічні пошкодження, що підтверджується актом експертизи Київської торгово-промислової палати №БИ-43 від 02.08.2006.

Вартість пошкоджених меблів складає 2880,36 Євро.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, керівництвом були проведені переговори з фірмою «Gimenez collection S.L.»(Іспанія) про повернення пошкоджених меблів, їх ремонт та поставку. Також про це свідчить лист від 07.09.2006 (копія в справі). Повернення пошкоджених меблів відбулося з митно-ліцензійного складу, при цьому вартість контракту не змінювалась.

З вищенаведених доказів, які є в матеріалах справи, зокрема ВМД, вбачається, що товар на суму 2880,36 євро був доставлений позивачу  в терміни, передбачені чинним законодавством, однак через наявність пошкоджень був повернутий постачальнику –нерезиденту. Факт пошкоджень підтверджується Актом торгово-промислової палати.

Суд не погоджується з висновком відповідача, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.2 Закону України „Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” від 23.09.1994р. №185/94-ВР імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 90 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують індивідуальної ліцензії Національного банку України.

Статтею 4 Закону № 185/94-ВР передбачено, що порушення резидентами термінів, передбачених статтями 1 і 2 Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (митної вартості недопоставленої продукції) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

Державні податкові інспекції вправі за наслідками документальних перевірок безпосередньо стягувати з резидентів пеню, передбачену цією статтею.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» №959-ХІІ від 16.04.1991 (зі змінами та доповненнями)  імпорт (імпорт товарів) - купівля (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності в іноземних суб'єктів господарської діяльності товарів з ввезенням або без ввезення цих товарів на територію України, включаючи купівлю товарів, призначених для власного споживання установами та організаціями України, розташованими за її межами. Момент здійснення експорту (імпорту) - момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.

Термін „Момент перетину митного кордону України” визначено Митним Кодексом України. Зокрема, п. 1 ст. 15 Митного Кодексу визначає термін ввезення в Україну та вивезення з України, як фактичне переміщення через митний кордон України товарів чи інших предметів.

Пунктом 3 ст. 15 зазначеного Кодексу  „переміщення через митний кордон України” визначається як ввезення на митну територію України, вивезення з цієї території або транзит через територію України товарів.

Відповідно до ст. ст. 21, 24 Митного Кодексу товари переміщуються через митний кордон України під митним контролем, і період перебування під митним контролем товарів, що ввозяться на митну територію України з метою вільного використання, визначається з моменту ввезення і до пропуску через митний кордон України.

Момент перетину товаром митного кордону України також конкретизує поняття „пропуск через митний кордон України”, яке означає дозвіл митниці на використання товарів на митній території України або за межами цієї території з метою, заявленою митницею (п. 4 ст. 15 Митного Кодексу України).

Статтею 37 Митного Кодексу встановлено, що переміщення через митний кордон України товарів підлягає митному оформленню, яке здійснюється службовими особами митниці з метою забезпечення митного контролю та для застосування засобів державного регулювання ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через територію України товарів та інших предметів.

Відповідно до Положення про вантажну митну декларацію, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.1997р. №574 ВМД є заявою, що містить відомості про товари та мету їх переміщення через  митний кордон України або зміну митного режиму щодо цих товарів.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що оформлена ВМД не являється єдиним документом, яким засвідчується факт та дата фактичного переміщення через митний кордон товарів, а є документом, який є заявою, що містить відомості про товари та мету їх переміщення через митний кордон України і засвідчує надання суб’єкту зовнішньоекономічної діяльності права на розміщення товарів у визначений митний режим і підтверджує, а не встановлює права і обов’язки, зазначених у ВМД осіб щодо здійснення ними відповідних правових, фінансових, господарський операцій.

Таким чином, перебування під митним контролем товарів неможливо без їх фактичного ввезення в Україну, і при цьому первинним є фактичне переміщення товарів через митний кордон України, підставою для якого в режимі імпорту є наявність на вантаж товаросупровідного документа (CMR), проставлення на якому відбитка штампа „під митним контролем” з відповідною датою засвідчує факт і дату перетину митного кордону України.

За таких обставин, датою імпорту є не дата оформлення ВМД, а дата фактичного перетину митного кордону.

З вищенаведеного, зокрема з ВМД, які додані до матеріалів справи, вбачається, що товар за договором поставки №2-06 від 30.06.2006 в повному обсязі фактично надійшов на територію України, про що свідчать відтиски «під митним контролем». Цей факт також підтверджується Актом експертизи Київської ТПП №БИ-43 від 04.08.2006, з якого вбачається, що експертиза була проведена на складі тимчасового зберігання ЗАТ авіакомпанії «АероСвіт»в аеропорті Бориспіль.

З огляду на вищевикладене, донарахування позивачу штрафних санкцій за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД  з моменту перетину товаром митного кордону є неправомірним та суперечить нормам чинного законодавства.

За таких обставин,  у відповідача не було підстав нараховувати позивачу штрафні санкції за порушення термінів розрахунків, передбачених ст. 2 Закону в розмірі 4145,00 грн.

Щодо факту повернення товару, суд вважає, що вказане є господарськими відносинами між підприємствами, що регулюються відповідним цивільним законодавством та договором та не підпадають під компетенцію Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього кодексу.  Відповідач не довів суду правомірність своїх дій щодо визначення позивачу штрафних санкцій у сфері ЗЕД.

Враховуючи всі наведені обставини в їх сукупності, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.  94 КАС України судові витрати позивача підлягають відшкодуванню йому з Державного бюджету України відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, сума державного мита в розмірі 3,40 грн. підлягає відшкодуванню позивачеві за рахунок бюджетних коштів.

Керуючись ст.ст. 71, 72, 94, 97, 158-163 КАС України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва №/0 від 10.01.2007.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінфоконсалт» (м. Київ, вул. Кіквідзе, 13, рахунок відсутній, ідентифікаційний код 32827159) судові витрати в сумі 3,40 грн.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.  ст.  185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

Суддя                                                                          І.В. Усатенко

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі –29.03.2007.