ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 р.
№ 2-7/2277-2005

Вищий господарський суд України у складі:  суддя Селіваненко В.П.- головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Україна”, с. Просторне Джанкойського району Автономної Республіки Крим (далі –Товариство)

на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.07.2005 та

постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.10.2005

зі справи  № 2-7/2277-2005

за позовом Джанкойського міжрайонного прокурора, м. Джанкой Автономної Республіки Крим (далі –Прокурор), в інтересах держави в особі Джанкойського міськрайонного центру зайнятості, м. Джанкой Автономної Республіки Крим (далі –Центр зайнятості)

до Товариства

про стягнення 57 036, 48 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2004 року Прокурор в інтересах держави в особі Центру зайнятості звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про стягнення з Товариства 57 036, 48 грн. заборгованості зі сплати страхових внесків до Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. В подальшому позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 61 782, 91 грн.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.07.2005 (суддя Дугаренко О.В.), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.10.2005 (колегія суддів у складі: Заплава Л.М. – головуючий, судді Видашенко Т.С. і Котлярова О.Л.), позов задоволено. У прийнятті зазначених рішення та постанови попередні судові інстанції виходили з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Товариство просить рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.07.2005 та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.10.2005 скасувати, в позові відмовити. Скаргу мотивовано порушенням місцевим та апеляційним господарськими судами норм матеріального та процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Прокурор і представники сторін у судове засідання не з’явилися.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо правомірності стягнення з відповідача 61 782, 91 грн. заборгованості зі сплати страхових внесків.

У зв’язку з набранням чинності Кодексом адміністративного судочинства України (далі –КАС України) з 01.09.2005 до компетенції адміністративних судів віднесено усі публічно-правові спори, позивачами в яких є особи, на захист прав, свобод та інтересів яких подано адміністративний позов до суб’єкта владних повноважень (статті 2, 3, 17, 50 і 104 названого Кодексу).

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) –це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до приписів статті 4 КАС України правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пункт 4 статті 17 КАС України визначає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Визначення суб’єкта владних повноважень наведено в пункті 7 статті 3 КАС України: це - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб’єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Правові фінансові та організаційні засади загальнообов’язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” (далі –Закон).

Відповідно до статті 34 Закону забезпечення збору страхових внесків, контроль, правильності їх нарахування та своєчасності сплати віднесено до обов’язків Фонду.

Згідно з частиною другою статті 12 цього Закону функції робочих органів виконавчої дирекції Фонду покладаються на центр зайнятості Автономної Республіки Крим, обласні, Київський і Севастопольський міські, районні, міськрайонні та районні у містах центри зайнятості.

За змістом статей 38, 39 Закону центрам зайнятості надано право контролю за належною сплатою страхових внесків і стягнення відповідної заборгованості та адміністративно-господарських санкцій.

У даному випадку Центр зайнятості виступає саме як суб’єкт владних повноважень у сфері контролю за додержанням законодавства України про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Відповідно до статті 1 Цивільного кодексу України до названих відносин  цивільне законодавство не застосовується.

Отже, даний спір є публічно-правовим та на нього поширюється юрисдикція адміністративних судів. Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 17.01.2006 зі справ № 13/189, від 24.01.2006 № 11/268 та інших.

Пунктами 6 і 7 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” (в редакції, що діяла на час прийняття апеляційним господарським судом рішення зі справи) КАС України передбачалося, що:

- до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до ГПК України, вирішуються відповідним господарським судом за правилами КАС України;

- після набрання чинності КАС України заяви і скарги у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, а також апеляційні, касаційні скарги (подання), заяви (подання) про перегляд судових рішень у зв’язку з нововиявленими та винятковими обставинами у таких справах, подані і не розглянуті до набрання чинності КАС України, розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

Абзацами першим та другим пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” (в редакції Закону України від 06.10.2005 № 2953-IV) КАС України передбачено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами КАС України. Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює Вищий адміністративний суд України за правилами КАС України.

Проте даний спір, який має публічно-правовий характер, апеляційним господарським судом в порушення вимог статей 1, 12 ГПК України після набрання чинності КАС України розглянуто в порядку господарського судочинства.

Водночас Вищий господарський суд України не має повноважень з касаційного перегляду публічно-правових спорів по суті, що знайшло відображення й у постановах Верховного Суду України від 17.01.2006 зі справи № 13/189, від 24.01.2006 зі справи № 11/268 та інших.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 27.02.2006 касаційну скаргу Товариства на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.07.2005 та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.10.2005 разом з матеріалами справи № 2-7/2277-2005 передано для вирішення до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.06.2007 відмовлено у відкритті касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою, справу повернуто до Вищого господарського суду України, що мотивовано відсутністю у Вищого адміністративного суду України повноважень з перегляду судових рішень не за правилами КАС України.

Таким чином, розгляд апеляційною інстанцією публічно-правового спору в порядку господарського судочинства унеможливив здійснення касаційної перевірки прийнятого нею рішення зі справи в порядку адміністративного судочинства, внаслідок чого зазначене судове рішення підлягає безумовному скасуванню згідно з статтею 11110 ГПК України з передачею справи апеляційному суду для розгляду за правилами КАС України.

Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 14.11.2006 зі справи № 10/153, від 13.02.2007 зі справ                    № 2-27/1828.1-2006 та № 25/162-06-4457.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Україна” задовольнити частково.

2. Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.10.2005 зі справи № 2-7/2277-2005 скасувати.

Справу передати до Севастопольського апеляційного господарського суду для розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Суддя                                                                                              В. Селіваненко

Суддя                                                                                              І. Бенедисюк

Суддя                                                                                              Б. Львов