ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"15" серпня 2007 р.
справа № 20-8/013-7/068-11/290-7/256

За позовом:          Громадської організації

„Севастопольська асоціація соціальної підтримки

та захисту колишніх співробітників спецслужб України „КОРС”

(вул. Михайлівська, 5-50, місто Севастополь, 99002)

до відповідачів:          Фонду комунального майна Севастопольської міської Ради

(вул. Леніна, 3 місто Севастополь, 99011)

Всеукраїнського комітету оборони прав людини

(м. Київ, вул. Хрещатик, 15/5)

про          визнання недійсним договору оренди нерухомого майна №194-02 від 28.08.2002 з застосуванням наслідків недійсності правочину;

визнання недійним рішення міської комісії з оренди комунального майна, оформленого протоколом № 1 від 19.07.2002, в частині надання Севастопольському відділенню Всеукраїнського комітету оборони прав людини в оренду вбудованого приміщення загальною площею 21,94 м2, розташованого в цокольному поверсі за адресою: м. Севастополь, вул. Леніна, 33 - 10;

визнання недійсним наказу начальника Управління з питань майна комунальної власності Севастопольської міської державної адміністрації №314 від 22.07.2002 в частині надання Севастопольському відділенню Всеукраїнського комітету оборони прав людини в оренду вбудованого приміщення загальною площею 21,94 м2, яке знаходиться в цокольному приміщенні за адресою: м. Севастополь, вул. Леніна, 33 - 10;

визнання позивача орендарем всього нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Севастополь, вул. Леніна, 33-10, шляхом зобов’язання відповідача укласти відповідну додаткову угоду до договору оренди від №190-02 від 28.08.2002;

в порядку ст.22 ГПК України, змінено предмет спору:

про          визнання недійсним договору оренди нерухомого майна №194-02 від 28.08.2002 з застосуванням наслідків недійсності правочину;

визнання позивача орендарем всього нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Севастополь, вул. Леніна, 33-10, шляхом зобов’язання відповідача укласти відповідну додаткову угоду до договору оренди від №190-02 від 28.08.2002;

Суддя Г.П. Ілюхіна

Представники:

від позивача                    Жданов  Антон  Ахметович,  представник, довіреність  № б/н  від 06.02.07,

від відповідачів          не з'явився (Фонд комунального майна Севастопольської міської Ради);

не з`явився (Всеукраїнський  комітет оборони прав людини);

Суть спору:

23.01.2007 (вх.№ 180) Громадська організація „Севастопольська асоціація соціальної підтримки та захисту колишніх співробітників спецслужб України „КОРС” звернулась до господарського суду міста Севастополя з позовною заявою до Фонду комунального майна Севастопольської міської Ради про:

- визнання недійсним договору оренди нерухомого майна №194-02 від 28.08.2002 з застосуванням наслідків недійсності правочину;

- визнання недійним рішення міської комісії з оренди комунального майна, оформленого протоколом № 1 від 19.07.2002, в частини надання Севастопольському відділенню Всеукраїнського комітету оборони прав людини в оренду вбудованого приміщення загальною площею 21,94 м2, розташованого на цокольному поверсі за адресою: м. Севастополь, вул. Леніна, 33 - 10;

- визнання недійсним наказу начальника Управління з питань майна комунальної власності Севастопольської міської державної адміністрації №314 від 22.07.2002 в частини надання Севастопольському відділенню Всеукраїнського комітету оборони прав людини в оренду вбудованого приміщення загальною площею 21,94 м2, яке знаходиться на цокольному приміщенні за адресою: м. Севастополь, вул. Леніна, 33 - 10;

- визнання позивача орендарем всього нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Севастополь, вул. Леніна, 33-10, шляхом зобов’язання відповідача укласти відповідну додаткову угоду до договору оренди від №190-02 від 28.08.2002,

з посиланням на Договори оренди № 190-02 та 194-02 від 28.08.2002, статті 15, 16, 203, 215, 216, 626  Цивільного кодексу України, статтю 48 Цивільного кодексу УРСР, статтю 6 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”.

Ухвалою суду від 29.01.2007 справу прийнято до провадження суддею Ткаченко М.І. та порушено провадження по справі (а.с.1).

Розпорядженням голови суду № 16 від 16.02.2007 у зв’язку з призначенням судді Ткаченко М.І. на посаду судді Севастопольського апеляційного господарського суду на підставі Указу Президента України від 06.02.2007 № 82/2007 та з метою дотримання строків розгляду справ справа передана до провадження судді Ілюхіній Г.П. (а.с.32-34).

Ухвалою суду від 20.02.2007 справу прийнято до провадження судді Ілюхіної Г.П., залучено до участі у справі другого відповідача –Всеукраїнський комітет захисту прав людини в особі Севастопольського відділення, розгляд справи розпочато заново та справі привласнено № 20-8/013-7/068 (арк.с.35-37).

Ухвалою суду від 19.03.2007 в порядку статті 30 Господарського процесуального кодексу України викликано в  судове засідання для дачі письмових пояснень по справі посадову особу Всеукраїнського комітету захисту прав людини в особі Севастопольського відділення - Ковальова Анатолія Володимировича (арк.с.63-66).

Заявою від 05.04.2007 (вх.№11371) позивач в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України змінив предмет позову, просить визнати недійсним договір оренди нерухомого майна № 194-02 від 28.08.2002 з застосуванням наслідків недійсності правочину та визнати Громадську організацію „Севастопольська асоціація соціальної підтримки та захисту колишніх співробітників спецслужб України „КОРС” орендатором всього нежитлового приміщення за адресою: м. Севастополь, вул. Леніна, 33-10, зобов’язавши відповідача укласти відповідну додаткову угоду до договору оренди № 190-02 від 28.08.2002 (арк.с.67-69).

Ухвалою суду від 10.04.2007 судове засідання відкладено, в порядку статті 24 ГПК України замінено другого відповідача: Севастопольське відділення Всеукраїнського комітету захисту прав людини на належного –юридичну особу: Всеукраїнський комітет оборони прав людини, розгляд справи розпочато спочатку (т.1арк.с.109-112).

Розпорядженням голови суду № 55 від 19.06.2007 у зв’язку з вибуттям судді Ілюхіної Г.П. у щорічну відпустку, справа передана до провадження судді Дмитрієва В.Є. (т.2 арк.с.52-55).

Ухвалою суду від 20.06.2007 справу прийнято до провадження судді Дмитрієва В.Є., справі привласнено № 20-8/013-7/068-11/290 (т.2 арк.с.56-57).

Розпорядженням голови суду № 62 від 03.08.2007 у зв’язку з вибуттям судді Дмитрієва В.Є. у щорічну відпустку, у зв’язку з врегулюванням навантаженності суддів та з метою дотримання строків розгляду справ, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, справа передана до провадження судді Ілюхіної Г.П. (т.2 арк.с.83-84).

Ухвалою суду від 06.08.2007 справу прийнято до провадження судді Ілюхіної Г.П., справі привласнено № 20-8/013-7/068-11/290-7/256 (т.2 арк.с.85-87).

Відповідач (Фонд комунального майна Севастопольської міської Ради) в відзиві на позов та поясненні (вх.№11905, 25074) позовні вимоги не визнав по мотивам, викладеним в ньому, основні з яких полягають в тому, що передача частини приміщення в квартирі № 10 будинку № 33 по вул. Леніна в м. Севастополі Севастопольському відділенню Всеукраїнського комітету оборони прав людини не порушує його суб’єктивних прав та інтересів, в порушення статті 58 Господарського кодексу України позивач об’єднав в одній позовній заяві кілька не пов’язаних між собою вимог стосовно різних  відповідачів, які розглядаються окремо і в порядку адміністративного судочинства; 18.10.2002 Севастопольська міська комісія з оренди комунального майна (протокол № 7 (3)) у зв’язку з існуючою конфліктною ситуацією між позивачем та Севастопольським відділенням Всеукраїнського комітету оборони прав людини та неможливістю сумісно використовувати спірне приміщення, прийняла рішення про добір іншого приміщення для позивача, яке є діючим, у зв’язку з чим позивач був недопущений до користування приміщенням по договору оренди від  28.08.2002 за № 190/02, що свідчить про те, що цей договір є неукладеним; Севастопольське відділення Всеукраїнського комітету оборони прав людини фактично користується приміщенням з 09.09.2002, здійснило за свій рахунок ремонтно-будівельні роботи капітального характеру на суму більше 7500,00 грн., несе відповідні матеріальні витрати на його подальше утримання в належному стані; в договорі у зв’язку з невірним переводом помилково вказано Всеукраїнський комітет захисту прав людини (т.1 арк.с.71-72, т.2 арк.с.88).

Відповідач (Всеукраїнський комітет оборони прав людини) явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечив, вимоги ухвал суду по справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно.

Справа розглядається за наявними матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відсутність представника відповідача не перешкоджає розгляду спору по суті, тому що матеріали справи в повній мірі характеризують правовідносини сторін.

Розгляд справи відкладався, строк розгляду справи продовжувався в порядку статей 69, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши представників сторін суд, -

в с т а н о в и в:

З’ясовані наступні обставини:

09.08.1994 під № 590 зареєстровано об'єднання громадян „Всеукраїнський комітет оборони прав людини”, включено до Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України 15.06.1998 (т.1 арк.с.105-106).

09.10.1997 Радою Всеукраїнського комітету оборони прав людини (Протокол № 4) затверджено Положення про Севастопольське відділення Всеукраїнського комітету оборони прав людини, як осередку Всеукраїнського комітету оборони прав людини (т.2 арк.с.59-62).

Пунктом 1.4. Положення встановлено, що інформація про діяльність місцевого осередку і його взаємодію з Всеукраїнським комітетом оборони прав людини та іншими його місцевими осередками розповсюджується по всій правозахисній мережі України.

Згідно пункту 3.5 Положення, місцеві осередки, які не є юридичними особами, зобов’язані легалізувати свою діяльність шляхом повідомлення.

Діяльність місцевого осередку Севастопольського відділення Всеукраїнського комітету оборони прав людини, не юридичної особи, легалізована шляхом повідомлення, про що надані докази.

18.11.1997 вих.№ВЛ-131 Всеукраїнський комітет оборони прав людини повідомив Голову Севастопольської міської Ради про те, що його Севастопольське відділення, відповідно до пункту 1.5. Статуту, є місцевим осередком Всеукраїнського комітету оборони прав людини в республіці Крим; головою обрано Ковальова А.В. (т.1 арк.с.90, т.2 арк.с.63).

В Довіднику українських неурядових організацій захисту прав та інтересів громадян (видавництво Центру інновації та розвитку, 1999 рік, м. Київ) під № 222 на сторінці 106 значиться Севастопольське відділення Всеукраїнського комітету оборони прав людини, адреса: 335011, АР Крим, м. Севастополь, вул. Пушкіна, 2, а/я 147; тел.: (0692) 71-62-97; контактна особа: Ковальов А.В., голова; територія, на яку поширюється діяльність організації: м. Севастополь; опис діяльності: організація займається збором інформації про порушення прав людини, надає консультації правового характеру, захищає інтереси громадян у суді, допомога надається будь-кому, хто її потребує, допомога не оплачувана, організація належить до Всеукраїнського комітету оборони прав людини (т.1 арк.с.99-104).

15.07.2005 Протоколом № 1 звітно-виборчої конференції Всеукраїнського комітету оборони прав людини прийнято рішення про обрання Ради Комітету у складі 7 чоловік, в тому числі: Ковальова А.В. (т.1 арк.с.98).

15.08.2002 Голова Всеукраїнського комітету оборони прав людини (свідоцтво про реєстрацію об'єднання громадян від 09.08.1994 № 590) Вансовська Л.В. уповноважила Ковальова А.В. –голову Севастопольського відділення, підписати договір оренди приміщення за адресою: м. Севастополь, вул. Леніна, 33-10, та отримати один примірник цього договору; Доручення дійсне протягом одного місяця (т.1 арк.с.89).

14.01.2002, 11.02.2002 позивач звертався до Севастопольської міської державної адміністрації в міську комісію по оренді комунальної власності з заявою про оренду нежитлового приміщення по адресі: м. Севастополь, вул. Леніна, 33-10, площею 30 м2, строком на 5 років (т.1 арк.с.53, 54).

25.02.2002 Фонд комунального майна Севастопольської міської Ради давав згоду на укладення договору оренди нежитлового приміщення по вул. Леніна, 33-63  Севастопольському відділенню Всеукраїнського комітету захисту (оборони) прав людини, так як його звернення надійшло раніше звернення позивача № 78 від 18.11.1999, б/н від 09.04.2001, № 4772 від 27.11.2001 (т.1 арк.с.92, т.2 арк.с. 8, 9).

08.08.2002 позивачу повідомлено про оренду приміщення двома громадськими організаціями згідно Протоколу № 1 від 19.07.2002 і запропоновано укласти договір оренди (т.1 арк.с.76).

28.08.2002 між Управлінням з питань майна комунальної власності Севастопольської міської державної адміністрації, правонаступником якого є Фонд комунального майна Севастопольської міської Ради, та Севастопольським відділенням Всеукраїнського комітету по захисту (оборони) прав людини в особі директора Ковальова А.В. (по довіреності) по узгодженню з Фондом комунального майна Севастопольської міської Ради укладено договір оренди № 194-02 нерухомого майна: вбудованого приміщення загальною площею 21,94 м2, що знаходиться за адресою: м. Севастополь, вул. Леніна, 33-10, строком до 22.07.2007, Балансоутримувачем якого є Ремонтно-експлуатаційне підприємство № 3, для розміщення організації. Складено Акт прийому-передачі (Додаток № 2), Розрахунок орендної плати (Додаток № 3) (т.1 арк.с.17-22).

28.08.2002 між Управлінням з питань майна комунальної власності Севастопольської міської державної адміністрації, правонаступником якого є Фонд комунального майна Севастопольської міської Ради, та Громадською організацією „Севастопольська асоціація соціальної підтримки та захисту колишніх співробітників спецслужб України „КОРС” укладено договір оренди № 190-02 нерухомого майна: вбудованого приміщення загальною площею 16,21 м2, що знаходиться за адресою: м. Севастополь, вул. Леніна, 33-10, строком до 22.07.2007, Балансоутримувачем якого є Ремонтно-експлуатаційне підприємство № 3, для розміщення організації. Складено Акт прийому-передачі (Додаток № 2) (т.1 арк.с.23-25).

Фактично передачу приміщення в оренду не здійснено.

08.11.2002 Протоколом № 8 міська комісія по оренді комунального майна переглянула своє рішення по наданню спірного приміщення двом громадським організаціям і прийняла рішення запропонувати одній з організацій варіант надання та переселення в інше приміщення (т.1 арк.с.74).

10.01.2003 (вих.№03-15/71) Севастопольська міська Рада пропонувала міській комісії по оренді комунального майна розглянути питання про розірвання договору оренди з позивачем і знайти варіанти передачі йому в оренду іншого приміщення (т.1 арк.с.94).

10.02.2003 (вих.№003-АВК) голова Севастопольського відділення Всеукраїнського комітету оборони прав людини повідомив Севастопольське міське управління юстиції, Севастопольську міську Раду, Севастопольську міську державну адміністрацію про зміну юридичної адреси з вул. Пушкіна,2  на вул. Леніна, 33-10 (т.1 арк.с.91).

10.10.2003 (вих.№ 03-15/1757) Севастопольська міська Рада пропонувала позивачу звернутись до Управління з питань майна комунальної власності Севастопольської міської державної адміністрації з заявою про надання йому в оренду приміщення (т.1 арк.с.80).

Доказів такого звернення позивачем не надано у зв’язку з відсутністю, так як позивач бажає бути орендарем саме спірного приміщення.

29.03.2005 Актом комісії встановлено, що представник Севастопольського відділення Всеукраїнського комітету оборони (захисту) прав людини Ковальов А.В. зайняв все приміщення квартири, загальною площею 38,15 м2, замінив замок і відмовився впустити в приміщення позивача, здійснив перепланування приміщення без узгодження з орендодавцем та Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю, комісія дійшла висновку, що приміщення можливо використовується, як житлова однокімнатна квартира, а прихожа –для прийому відвідувачів (т.1 арк.с.75).

26.01.2006 Рішенням Ленінського районного суду м. Севастополя по справі № 2-203/2006 за позовом Громадської організації „Севастопольська асоціація соціальної підтримки та захисту колишніх співробітників спецслужб України „КОРС” до Ковальова А.В. (як фізичної особи, а не представника громадської організації) про усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням, позов задоволено, постановлено усунути перешкоди Громадській організації „Севастопольська асоціація соціальної підтримки та захисту колишніх співробітників спецслужб України „КОРС” у користуванні орендованим майном, зобов’язавши Ковальова А.В. звільнити нежитлове приміщення загальною площею 16,21 м2, розташоване в кв.10 будинку 33 по вул. Леніна в м. Севастополі. Рішення набрало законної сили 08.08.2006 (т.1 арк.с.26).

Спір виник у зв’язку з тим, що позивач вважає, що відповідач уклав договір оренди з суб’єктом, який не може бути орендарем, не має цивільної правоздатності, не є юридичною особою, що все приміщення в цілому повинно було бути передано в оренду йому, а не розподілено між двома орендарями, один з яких є неналежним.

Позивач вважає, що про підстави для визнання договору недійсним йому стало відомо тільки в 2006 році при розгляді справи по його позову до фізичної особи Ковальова А.В., про усунення перешкод в користуванні орендованим приміщенням, тому загальний строк позовної давності по вимогам не минув.

Такі доводи позивача  спростовуються наданими в матеріали справи позивачем доказами: в листі –зверненні вих.№2 від 11.02.2002 до Севастопольської міської державної адміністрації голова Громадської організації „Севастопольська асоціація соціальної підтримки та захисту колишніх співробітників спецслужб України „КОРС” Льовін А.І. в пункті 5 повідомляв та стверджував, що „Ковальов А.В. не є суб’єктом, з яким державні органи, адміністрація правомочні укладати договори оренди. Нам достовірно відомо, що Ковальов А.В. ні як адвокат, ні як керівник громадської організації не має на території м. Севастополя будь-яку реєстрацію в Управлінні юстиції, податкових, банківських, правоохоронних та міських власних структурах, а не в 2006 році при розгляді справи в Ленінському районному суді м. Севастополя (т.1 арк.с.54, т.2 арк.с.13).

Аналогічні дані містяться в службовій записці голові Севастопольської міської Ради вих.№ 258 від 03.02.2003 (т.2 арк.с.11).

Письмові заяви відповідачів про застосування строку позовної давності відсутні.

Відповідач –орендодавець вважає, що договір укладено правомірно з юридичною особою, Ковальов А.В. діяв на підставі довіреності юридичної особи.

Голова Севастопольського відділення Всеукраїнського комітету оборони прав людини –Ковальов А.В. надав документи по відділенню, однак довіреності на представництво інтересів Всеукраїнського комітету оборони прав людини не має, вважає вимоги позивача незаконними.

Правовідносини сторін регулюються статтями 48, 59 Цивільного кодексу УРСР, статтями 6, 9 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, статтею 14 Закону України „Про об'єднання громадян”.

Відповідно до статтей 48, 59 Цивільного кодексу УРСР, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Проте, якщо з самого змісту угоди випливає, що вона може бути припинена лише на майбутнє, дія угоди визнається недійсною і припиняється на майбутнє.

Згідно статті 14 „Про об'єднання громадян” № 2460-ХІІ від 16.06.21992 в редакції Закону України № 3582-ХІІ від 11.11.1993, що діяла на дату реєстрації Громадської організації „Всеукраїнський комітет оборони прав людини” передбачений був наступний порядок легалізації об'єднань громадян:

Легалізація (офіційне визнання) об'єднань громадян є обов'язковою і здійснюється шляхом їх реєстрації або повідомлення про заснування. Діяльність об'єднань громадян, які нелегалізовані або примусово розпущені за рішенням суду, є протизаконною.

У разі реєстрації об'єднання громадян набуває статус юридичної особи.

Політичні партії та міжнародні громадські організації підлягають обов'язковій реєстрації Міністерством юстиції України.

Легалізація громадської організації здійснюється відповідно Міністерством юстиції України, місцевими органами державної виконавчої влади, виконавчими комітетами сільських, селищних, міських Рад народних депутатів.

У разі, коли діяльність місцевої громадської організації поширюється на територію двох і більше адміністративно-територіальних одиниць, її легалізація здійснюється відповідним вищестоящим органом.

Місцевими органами державної виконавчої влади, виконавчим комітетом сільської, селищної, міської Ради народних депутатів реєструються в обов'язковому порядку місцеві осередки зареєстрованих всеукраїнських та міжнародних об'єднань громадян, якщо така реєстрація передбачена статутними документами цих об'єднань.

Про легалізацію (офіційне визнання) об'єднання громадян легалізуючий орган повідомляє у засобах масової інформації.

Матеріали справи, надані сторонами докази дають підстави вважати, що Севастопольське відділення Всеукраїнського комітету оборони прав людини належним чином легалізоване шляхом повідомлення в органи місцевого самоврядування, в засобах масової інформації.

Обов’язкова реєстрація місцевих осередків діючим законодавством України не передбачена.

Дані про державну реєстрацію місцевого осередку Севастопольського відділення Всеукраїнського комітету оборони прав людини відсутні, тому він не є юридичною особою, однак, при наявності Довіреності юридичної особи: Всеукраїнського комітету оборони прав людини,  на укладення договору оренди, цей факт не має значення.

За наявності належно оформлених повноважень юридичної особи керівники її відособлених підрозділів (філій, представництв, відділень) мають право укладати договори від імені юридичної особи у межах наданих повноважень.

Якщо керівник відособленого підрозділу має такі повноваження, але у тексті договору помилково відсутні вказівки на те, що договір укладений від імені юридичної особи, то тільки ця обставина не може бути підставою для визнання договору недійсним. У таких випадках договір слід вважати укладеним від імені юридичної особи (Роз'яснення Вищого господарського суду України від 30.03.95 р. N 02-5/220  „Про укладання договорів відособленими підрозділами юридичних осіб”).

Суд не встановив наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони.

Посилання позивача на статті 207, 215, 216, 626 Цивільного кодексу України безпідставне, так як недійсність угоди визначається законодавством, яке діяло на дату її укладення.

Положення та Правила Цивільного кодексу України 2003 року не поширюються на угоди, які укладені до набрання ним законної сили з 01.01.2004 в частині їх недійсності.

Посилання на статтю 48 Цивільного кодексу УРСР здійснено з додатковою вказівкою який саме закон порушено при укладенні договору оренди: статті 6, 9 Закону України „Про оренду  державного та комунального майна”, зробивши висновок, що сторона в договорі не є ні фізичною, ні юридичною особою, тому не може бути орендарем.

Такий висновок суперечить наданим доказам, що містяться в матеріалах справи і були предметом дослідження судом.

Укладання договору від імені Севастопольського відділення по Довіреності юридичної особи: Всеукраїнського комітету оборони прав людини (невірний переклад на російську мову, замість „оборони” –„захист”, що підтверджується поясненням відповідача: Фонду комунального майна Севастопольської міської Ради (т.2 арк.с.98)) є правомірним, так як договір фактично укладено з юридичною особою на підставі її повноважень. Ковальов А.В. мав належні повноваження юридичної особи на укладення договору оренди для розміщення Севастопольського відділення Всеукраїнського комітету оборони прав людини.

Сторони вільні в наданні господарському суду своїх доказів та доведенні їх переконливості.

Рішення Ленінського районного суду м. Севастополя не має преюдиціального значення для розгляду дійсного спору, так як не стосується предмету та підстав його, в ньому аналізуються та встановлюються факти та обставини, пов’язані з діями фізичної особи –Ковальова А.В., а не представника Севастопольського відділення Всеукраїнського комітету оборони прав людини.

Посилання позивача на роз’яснення Міністерства юстиції України № 32-45-833 від 06.06.2007 на запит позивача безпідставне, не має доказового значення у справі, так як містить роз’яснення понять фізичної та юридичної особи та порядок реєстрації громадських організацій з посиланням на статтю 14 Закону України „Про об'єднання громадян”, яке позивач тлумачить в свою користь.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Все вищеперелічене дає суду право для висновку, що у Ковальова А.В. були належні повноваження юридичної особи: Громадської організації „Всеукраїнський комітет оборони прав людини” на укладення угоди.

При відмові в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди, відсутні підстави для визнання позивача орендарем всього нежитлового приміщення шляхом зобов’язання Фонду комунального майна Севастопольської міської Ради укласти відповідну додаткову угоду до договору оренди від №190-02 від 28.08.2002, строк якого закінчився 22.07.2007.

22.07.2007 строк дії договорів закінчився, тому на дату прийняття рішення питання оренди вказаного спірного приміщення повинно вирішуватись у відповідності з діючим законодавством України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 48, 59 Цивільного кодексу УРСР, статтями 6, 9 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, статтею 14 Закону України „Про об'єднання громадян”, статтями 33, 34, 44, 49, 69, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,  суд,  –

вирішив:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя                                                                                            Г.П. Ілюхіна