СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

27 серпня 2007 року
Справа № 2-27/5684-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Дугаренко О.В.,

суддів                                                                      Волкова К.В.,

Фенько Т.П.,

секретар судового засідання                                        Рєвєнко М.Ю.

без участі представників сторін,

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Воронцова Н.В.) від 11 червня 2007 року по справі № 2-27/5684-2007А

за позовом           Закритого акціонерного товариства "Євпаторійський міський молочний завод" (вул. Інтернаціональна, 123,Євпаторія, Автономна Республіка Крим,97403)

до           Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим (вул. Дм. Ульянова, 2/40,Євпаторія,97416)

про визнання протиправними дій та спонукання до виконання певних дій

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 11 червня 2007 року по справі № 2-27/5684-2007А задоволено позов Закритого акціонерного товариства „Євпаторійський міський молочний завод” до Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим та визнані протиправними дії відповідача по відмові Закритого акціонерного товариства „Євпаторійський міський молочний завод” відобразити в його особовому рахунку сплату у червні 2001 року  податкових зобов’язань з  податку на додану вартість в розмірі 35500 грн., комунального податку в розмірі 1200 грн., збору за спеціальне водокористування загальнодержавного значення в розмірі 3149,65 грн., плати за придбання  торгового патенту на здійснення роздрібної торгівлі юридичними особами в розмірі 1040 грн., податку з доходів найманих працівників в розмірі 2400 грн. та податку з володільців наземних транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів (юридичних осіб) в розмірі 1800 грн., викладеній в листі за № 5685/10/19-1-05 від 28 березня 2007 року, а також зобов’язано відповідача внести зміни до особового рахунку Закритого акціонерного товариства  “Євпаторійський міський молочний завод” шляхом відображення в ньому сплати  податку на додану вартість в розмірі 35500 грн. за платіжними дорученнями № 1021 від 18 червня 2001 року на суму 13000,00 грн., № 1032 від 19 червня 2001 року на суму 8000,00 грн., № 1038 від 19 червня 2001 року на суму 7000,00 грн., № 1041 від 21 червня 2001 року на суму 7500,00 грн., комунального податку в розмірі 1200,00 грн. за платіжним дорученням № 1035 від 19 червня 2001 року на суму 1200,00 грн., збору за спеціальне водокористування загальнодержавного значення в розмірі 3149,65грн. за платіжним дорученням № 1037 від 19 червня 2001 року на суму 3149,65 грн., плати за придбання  торгового патенту на здійснення роздрібної торгівлі юридичними особами в розмірі 1040 грн. за платіжними дорученнями № 988 від 14 червня 2001 року на суму 400,00 грн., № 989 від 14 червня 2001 року на суму 320,00 грн., № 990 від 14 червня 2001 року на суму 320,00 грн., податку з доходів найманих працівників в розмірі 2400 грн. за платіжними дорученнями № 1022 від 18 червня 2001 року на суму 1200,00 грн., № 1039 від 21 червня 2001 року на суму 1200 грн., податку з володільців наземних транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів (юридичних осіб) в розмірі 1800 грн. за платіжним дорученням № 1036 від 19 червня 2001 року на суму 1800,00 грн.

Постановлено також стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 6,80 грн. державного мита.

Постанова суду мотивована тим, що перераховані позивачем у червні 2001 року до бюджету платежі по сплаті податків і зборів через  АК АПБ “Україна” не надійшли за призначенням з вини вказаного банку, в той час як позивач свої зобов’язання перед бюджетом  виконав належним чином, оскільки відповідно до пункту  22.4 статі 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні»при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. Дата прийняття  розрахункового документу на виконання фіксується банком.

Відповідно до положень підпункту  16.5.1 пункту 16.5 статті 16 Закону України «Про порядок погашення  зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами»при наявності вини банку платник податків звільняється від будь-якої відповідальності за несвоєчасне або неповне зарахування платежів до бюджету.

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем були заявлені кредиторські вимоги на всю суму перерахованих Закритим акціонерним  товариством “Євпаторійський міський молочний завод” платежів до бюджету та Державної податкової інспекції в місті  Сімферополі визнана кредитором АК АПБ “Україна” по цим платежам в повному обсязі, про що свідчить Лист Регіонального представника ліквідатора банку “Україна” по Автономній Республіці Крим від 18 лютого 2005 року за № 11/2-04/08.

Не погодившись з постановою суду, Державна податкова інспекція  в місті  Євпаторії звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим та в позові відмовити.

Апеляційну скаргу відповідач мотивує неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права і вважає, що Закон України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” передбачає лише звільнення суб’єктів підприємницької діяльності від нарахування пені і штрафних санкцій за несвоєчасне зарахування з вини банку грошових коштів в бюджет, але не звільняє платника податків від обов’язку сплатити основну суму податкового зобов’язання. При цьому також вказує, що відповідно до пункту 5.3 розділу 5 Інструкції № 276 від 18 липня 2005 року „Про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за стягненням яких здійснюється органами Державної податкової служби України” данні про находження платежів до бюджету відображаються в особових рахунках платників податків та в реєстрі надходжень в день отримання від Державного казначейства відомостей про зарахування платежів у вигляді електронного реєстру розрахункових документів. Відповідно до виписок Державного казначейства з рахунків у вигляді електронного реєстру розрахункових документів станом на 14 травня 2007 року спірні суми оплати податкових зобов’язань по Закритому акціонерному товариству „Євпаторійський міський молочний завод” до бюджету на надходили та відповідно у картках особових рахунків не відображені.

Відповідач також зазначив, що за позивачем рахується податковий борг в загальному розмірі 10629,75 грн., який виник у зв’язку з банкрутством АК АПБ „Україна”, в результаті часткової сплати, а також оплати поточних нарахувань.

Будь-які інші обґрунтування вимог заявник апеляційної скарги про скасування постанови суду першої інстанції із зазначенням того, в чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права в апеляційній скарзі відсутні.

Проміж тим, відповідно до частини 1 статті  195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з’явились, про час та місце розгляду справи сповіщались, причини неявки суду невідомі.

Як вбачається з матеріалів справи, у червні 2001 року Закрите акціонерне товариство “Євпаторійський міський молочний завод” через Євпаторійське відділення АК АПБ “Україна” здійснило перерахування податків і зборів на суму 45089,65 грн., в тому числі:

- податок на додану вартість в сумі 35500 грн. за платіжними дорученнями № 1021 від 18 червня 2001 року на суму 13000,00 грн., № 1032 від 19 червня 2001 року на суму 8000,00 грн., № 1038 від 19 червня 2001 року на суму 7000,00 грн., № 1041 від 21 червня 2001 року на суму 7500,00 грн.;

- комунальний податок –1200 грн. за платіжним дорученням № 1035 від 19 червня 2001 року на суму 1200,00 грн.;

- плата за воду –3149,65 грн. за платіжним дорученням № 1037 від 19 червня 2001 року на суму 3149,65 грн.;

- плата за торговий патент –1040 грн. за платіжними дорученнями № 988 від 14 червня 2001 року на суму 400,00 грн., № 989 від 14 червня 2001 року на суму 320,00 грн., № 990 від 14 червня 2001 року на суму 320,00 грн.;

- прибутковий податок –2400 грн. за платіжними дорученнями № 1022 від 18 червня 2001 року на суму 1200,00 грн., № 1039 від 21 червня 2001 року на суму 1200 грн.;

- податок з володільців транспортних засобів –1800 грн. за платіжним дорученням № 1036 від 19 червня  2001 року на суму 1800,00 грн.

Платіжні доручення про перерахування вказаних податків та інших платежів були прийняті установою банку  до виконання. Грошові кошти, указані в платіжних дорученнях, на загальну суму 45089,65 грн. були списані з розрахункового рахунку позивача, про що свідчать відповідні відмітки банку на вищевказаних платіжних дорученнях, але кошти не надійшли за призначенням з вини обслуговуючого банку –АК АПБ «Україна»(у зв’язку з його банкрутством).

Як свідчать матеріали справи, у зв’язку з цим в особовому рахунку позивача за вищевказаними податками і зборами утворилась недоїмка, оплата якої відображалась відповідачем в порядку пункту  7.7 статті  7 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” за рахунок сплачених позивачем поточних податкових зобов’язань з цих податків і зборів.

Лютого 2005 року Закрите акціонерне товариство “Євпаторійський міський молочний завод” звернулось до Регіонального уповноваженого ліквідатора АК АПБ “Україна” в Автономній Республіці  Крим з запитом про надання інформації, з відповіді на який  за № 11/2-04/08 від 18 лютого 2005 року вбачається, що на перераховані в запиті платежі на загальну суму 52438,27 грн. Державна податкова інспекція  міста Сімферополя заявила грошові вимоги та включена до Реєстру кредиторів банку АК АПБ “Україна” до третьої черги.

З матеріалів справи вбачається, що різниця між вказаною у цій відповіді сумою сплачених у червні 2001 року платежів (52 438,27грн.) та сумою платежів, зазначеною в позові (45089,65грн.) складається за рахунок перерахованої ним у червні 2001 року через банк „Україна”, але не включеної ним до позовних вимог суми готельного збору –170 грн. та донарахувань згідно з актом перевірки  в загальній сумі 7178,62 грн.

Заявою № 234 від 19 березня 2007 року позивач просив Державну податкову інспекцію в місті Євпаторії відобразити в особовому рахунку заводу сплату податків і зборів згідно зі спірними платіжними дорученнями на загальну суму 45089,65 грн.

Листом за № 5685/10/19-1-05 від 28 березня 2007 року Державною податковою інспекцією в місті Євпаторії було відмовлено в задоволенні вимог позивача з підстави, що за даними виписок Державного казначейства з рахунків у вигляді електронного реєстру розрахункових документів станом на 28 березня 2007 року суми оплати податкових зобов’язань по податках і зборах у розмірі спірних сум до бюджету не надходили.

Судова колегія вважає апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в місті Євпаторії необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Пунктом 3 частини 1 статті  9 Закону України „Про систему оподаткування” визначає, що платники податків і зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законами терміни.

При цьому,  частиною 4 статті  9 Закону України “Про систему оподаткування” обумовлено, що обов’язок юридичної  і фізичної особи по сплаті податків і зборів (обов’язкових платежів) припиняється у зв’язку зі сплатою податку, збору (обов’язкового платежу).

В розумінні Закону України “Про платіжні системи та переказ грошей в Україні” переказ коштів –це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому в готівковій формі. Ініціатором переказу вважається особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів  шляхом формування і подачі відповідного документа на переказ або використання спеціального платіжного засобу.

Відповідно до пункту  22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні»при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. Дата прийняття  розрахункового документу на виконання фіксується банком. При цьому, під переказом розуміється рух певної  суми грошових коштів з метою їх зарахування на рахунок отримувача або видачі йому в готівковій формі (стаття  1 Закону).

Судова колегія вважає, що положенням пункту  22.4 статті  22 вказаного Закону не суперечать положення підпункту  16.5.2 пункту 16.5 статті  16 Закону України „Про  порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами”, згідно з яким днем подачі в установу банків платіжного доручення по всіх видах податкових платежів вважається день його реєстрації. Слід відзначити, що саме з поданням платником податків платіжного доручення в банк Закон пов’язує настання певних правових наслідків. Так, відповідно до підпункту  16.3.1 пункту 16.3 статті  16 цього Закону нарахування пені на суму податкового боргу закінчується в день прийняття банком, обслуговуючим платника податків, платіжного доручення на сплату суми податкового боргу. Враховуючи, що момент закінчення нарахування пені визначений датою подачі платіжного документа в банк, є підстави для висновку, що саме з цим моментом, а не з датою фактичного зарахування суми до бюджету, наведена норма пов’язує  погашення (сплату) податкового боргу платником податків.

Згідно з підпунктом  16.5.1 пункту 16.5 статті 16 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами»за порушення строків зарахування податків, зборів (обов’язкових платежів) до бюджетів і державних цільових фондів з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, а також несе іншу відповідальність, встановлену Законом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податку, збору (обов’язкового платежу) до бюджету або державного цільового фонду.

При цьому, платник податків, зборів (обов’язкових платежів) звільняється від відповідальності за несвоєчасне або неповне зарахування таких платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Проаналізувавши вимоги підпункту 16.5.1 пункту 16.5 статті  16 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами», судова колегія приходить до висновку, що при наявності вини банку платник податків звільняється від будь-якої відповідальності за несвоєчасне або неповне зарахування платежів до бюджету.

Положеннями частини 5 статті  50 Бюджетного кодексу України встановлено, що податки, збори (обов’язкові платежі) та інші доходи державного бюджету вважаються зарахованими в доход бюджету з моменту зарахування на єдиний казначейський рахунок державного бюджету. Цим Кодексом регулюються бюджетні відносини, тоді як платник податків не є безпосередньо суб’єктом бюджетних відносин і несе відповідні зобов’язання відносно платежів до бюджету і державних цільових фондів на підставі норм законодавства про оподаткування. Крім того, частиною 5 статті  50 Бюджетного кодексу України визначено момент саме зарахування відповідних сум до бюджету, і зміст цієї норми не дає підстав для ототожнення термінів “зарахування” і “сплата” податків, зборів (обов’язкових платежів).

Крім того, Державна податкова інспекція                                                                                                                                                          України, враховуючи, що з вини АК АПБ “Україна” не були перераховані відповідно до платіжних доручень клієнтів банку до бюджету податкові платежі на значну суму, своїм Розпорядженням № 227-р від 24 липня 2001 року зобов’язала в строк до 03 серпня 2001 року забезпечити відповідно до статті  89 Закону України “Про банки і банківську діяльність” пред’явлення підпорядкованими Державній податковій інспекції ліквідатору кредиторських вимог до АК АПБ “Україна” в розмірі проінвентаризованої заборгованості, нарахованої пені та іншої заборгованості установ АК АПБ “Україна” перед бюджетами.

Наданий позивачем Лист Регіонального представника ліквідатора банку “Україна” по Автономній Республіці Крим від 18 лютого 2005 року за № 11/2-04/08 вказує на те, що Державною податковою інспекцією в місті Сімферополі були заявлені кредиторські вимоги на суму 52438,27 грн., тобто на всю суму перерахованих позивачем платежів до бюджету та Державна податкова інспекція в місті Сімферополі визнана кредитором АК АПБ “Україна” по цим платежам в повному обсязі.

Позивачем заявлена вимога на суму 45089,65грн., за виключенням перерахованого у червні 2001 року через АК АПБ „Україна” 170 грн. готельного збору та 7178,62 грн. донарахувань за актом перевірки.

Таким чином, підстави для виникнення податкового боргу в розмірі спірної суми були відсутні.

За таких обставин справи судова колегія доходить висновку, що позивач належним чином сплатив у червні 2001 року спірні податки і збори на загальну суму 45089,65 грн., у зв’язку з чим суд першої інстанції правомірно визнав дії відповідача по відмові відобразити в особовому рахунку позивача їх сплату протиправними.

Судова колегія вважає безпідставними посилання відповідача в апеляційній скарзі на положення Інструкції № 276 від 18 липня 2005 року „Про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за стягненням яких здійснюється органами Державної податкової служби України”, оскільки вона набрала чинності 13 серпня 2005 року, в той час як сплата спірних сум податків і зборів через банк АК АПБ „Україна” відбулась у червні 2001 року.

Що стосується посилань відповідача в апеляційній скарзі на наявність за даними особового рахунку позивача податкового боргу в загальному розмірі 10629,75 грн., який виник у зв’язку з банкрутством АК АПБ „Україна”, в результаті часткової сплати, а також оплати поточних нарахувань, а не 45089,65 грн. недоїмки, про яку вказує позивач, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Крім того, оцінивши доводи Державної податкової інспекції в місті Євпаторії про те, що на час розгляду справи податкова заборгованість позивача складає  10629,75 грн., яка утворилась також внаслідок погашення утвореної з вини банку АК АПБ „Україна” недоїмки за рахунок сплати позивачем поточних нарахувань відповідно до пункту 7.7 статті 7 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”, судова колегія вважає такі дії також протиправними як з огляду на те, що підстав для виникнення даного податкового боргу не існувало, так і з огляду на те, що жодна норма податкового законодавства не наділяє органи державної податкової служби розпоряджатися коштами платника податків всупереч його волі, вираженій у призначеннях платежів на платіжних дорученнях, на свій власний розсуд.

При цьому, судова колегія вважає, що дія пункту  7.7 статті  7 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами», якою встановлена рівність бюджетних інтересів та передбачено, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях, поширюється передусім на платників податків, адже податкові зобов’язання згідно з вимогами пункту  1.2 статті 1 даного Закону погашає саме він, і ця норма Закон не дає права  податковим органам направляти кошти підприємства на свій розсуд.

Вказане підтверджується також положеннями  пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами», яка, визначаючи підстави для примусового стягнення активів платника податків, вказує, що активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. В інших випадках платники податків самостійно визначають черговість та форми задоволення претензій кредиторів за рахунок активів, вільних від заставних зобов'язань забезпечення боргу. У разі, якщо такого платника податків визнано банкрутом, черговість задоволення претензій кредиторів визначається законодавством про банкрутство.

Самостійне ж розпорядження органами Державної податкової інспекції коштами платника і направлення їх на погашення податкового боргу, всупереч волі платника податків, є недопустимим та суперечить також частини 2 статті 19 Конституції України, яка зобов’язує органи державної влади, органи місцевого самоврядування та їх посадових осіб діяти тільки з підстав, в межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Частина 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства  України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Натомість, доказів правомірності своїх дій відповідачем суду не надано.

За таких обставин справи,  судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. а отже, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись статтями 24, 195, 198, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 11 червня 2007 року у справі № 2-27/5684-2007А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя                                        О.В. Дугаренко

Судді                                                                      К.В. Волков

Т.П. Фенько