ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

25.09.2007
Справа №2-23/2197-2007А

Господарський суд Автономної Республіки Крим у складі

судді Іщенко Г.М.,

секретаря судового засідання Ємєльянової Г.О., розглянувши за участю представників:

від позивача – Родигіна Т.Г. - представник, дов. від 23.04.2007р. №723, Якубов Р.А.- представник, дов. від 23.04.2007р. №724,

від відповідача – Лашкова В.О. - начальник відділу організації перевірок відшкодування податку на додану вартість управління аудиту юридичних осіб, дов. від 10.02.2007р. №1628, Суглобова О.М. - заступник начальника відділу по взаємодії з структурними підрозділами аудиту юридичних осіб Державної податкової адміністрації в АР Крим, дов. від 23.07.2007р. №10471/10/10-0, Туляков І.О. – головний державний податковий інспектор, дов.№2175/10/10-0 від 17.02.2006р., Сімонова О.О. – начальник управління аудиту юридичних осіб, дов. №13316/10/10-0 від 24.09.2007р., Базілевіч Н.В. – головний державний податковий інспектор юридичного відділу, дов.№8476/10/10-0 від 11.06.2007р.

за участю прокурора – Кулібаба Є.С. – прокурор відділу прокуратури АР Крим.

у відкритому судовому засіданні справу

за адміністративним позовом Керченського учбово-виробничого підприємства українського товариства сліпих «КРИМ-ПАК», (98302, АР Крим, м. Керч, вул.Кокоріна,59),

до відповідача Державної податкової інспекції в м. Керчі АР Крим (98300, АР Крим, м. Керч, вул.Борзенко,40),

за участю прокуратури АР Крим,  (95000, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Севастопольська, 21),

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

Керченське учбово-виробниче підприємство українського товариства сліпих «КРИМ-ПАК» звернулось до господарського суду Автономної Республіці Крим з позовом до Державної податкової інспекції в м. Керчі АР Крим про визнання протиправними  та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.12.2006р.: №00003923-4/2 на суму штрафних санкцій в розмірі 52403,00грн. та №00003823-4/2 на суму штрафних санкцій  в розмірі  673101,00грн.

26.02.2007р. в господарський суд АР Крим позивач уточнив позивні вимоги, просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 18.12.2006р.:

- №00003923-4/2, яким зменшена сума бюджетного відшкодування на 129670,00грн. та нараховані штрафні санкції в  розмірі  52403,00грн.;

- №00003823-4/2, яким зменшена сума бюджетного відшкодування на 1346202,00грн. та нараховані штрафні санкції в розмірі 673101,00грн., (аркуш справи 33).

Відповідач з позовними вимогами не згоден за мотивами, викладеними у запереченнях  на позов, вказує, що не підлягає включенню платником податку на додану вартість до Розрахунку суми бюджетного відшкодування сум податку на додану вартість по податковим векселям, які погашені не грошовими коштами, (аркуш справи 38).

28.02.2007р. в господарський суд АР Крим надійшло повідомлення від прокуратури Автономної Республіки Крим про вступ в процес представника прокуратури Автономної Республіки Крим в порядку статті 60 Кодексу адміністративного судочинства України, (аркуш справи 31).

Згідно пункту 6 Закону України «Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України», до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України судочинство здійснюється відповідно до  Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження по адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, що діє на час здійснення окремої процесуальної  дії, розгляду справи.

Розглянув матеріали справи, заслухав представників сторін, прокурора, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає що, позов  підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно з статтею 2 Закону України «Про судоустрій», суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами прав і законних інтересів юридичних осіб. Частиною 3 статті 3 вказаного Закону встановлено, що судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією України та законами. Відповідно до частини 1 статті 6 цього ж Закону, усім суб'єктам правовідносин гарантується захист їх прав і законних інтересів незалежним і неупередженим судом. Згідно з частиною 3 зазначеної статті, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 року визначено, що частина 2 статті 124 Конституції України передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Суб'єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи, у разі виникнення спору, можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду для захисту своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб'єктів правовідносин, в тому числі у судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідачем проведені виїзні позапланові документальні перевірки правомірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість Керченським учбово-виробничим підприємством Українським товариством сліпих «КРИМ-ПАК» за січень 2006р. (по операціям, здійсненим у грудні 2005р.) та за лютий 2006р. (по операціям, здійсненим у січні 2006р.), за результатами яких складені акти: №453/23-4/03967808 від 17.03.2006р. та  №696/23-4/03967808 від 21.04.2006р.,  (аркуші справи 12,17).

На підставі вказаних актів перевірок інспекцією прийняті податкові повідомлення-рішення №00003823-4/0 та №00003923-4/0.

За результатами апеляційного оскарження відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення: №00003923-4/2 від 18.12.2006р., яким зменшено суму бюджетного відшкодування на 129670,00грн. та нараховано штрафних санкцій в розмірі 52403,00грн.; та №00003823-4/2 від 18.12.2006р., яким зменшено суму бюджетного відшкодування на 1346202,00грн. та нараховано штрафних санкцій в розмірі 673101,00грн., які оспорюються позивачем.

Перевіркою від 17.03.2006р. обґрунтованості визначення суми податку на додану вартість, заявленої підприємством до відшкодування з бюджету за січень 2006р. встановлене порушення підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7  Закону України «Про податок на додану вартість», що привело до завищення суми податкового кредиту за грудень 2005р. та завищення заявленої до відшкодування з бюджету України суми податку на додану вартість по податкової декларації за січень 2006р. на суму 1578,33грн. Крім того, відповідач вважає, що Розрахунок суми бюджетного відшкодування (додаток 3 до декларації за січень 2006р.) складено із порушенням чинного податкового законодавства, внаслідок чого сума дозволенного податкового кредиту, заявленого до відшкодування на розрахунковий рахунок згідно абзацу а) підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» в перевіряємому періоді складає 180378,00грн.

Перевіркою від 21.04.2006р. обґрунтованості визначення суми податку на додану вартість, заявленої підприємством до відшкодування з бюджету за лютий 2006р. встановлено, що Розрахунок суми бюджетного відшкодування (додаток 3 до декларації за лютий 2006р.) складено із порушенням, внаслідок чого, сума дозволенного податкового кредиту, заявленого до відшкодування на розрахунковий рахунок згідно абзацу а) підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» в перевіряємому періоді складає  64160,00грн.

Податковий орган прийшов до висновку, що позивачем до складу суми податку, фактично сплаченої ним у грудні 2005р. та січні 2006р. постачальникам таких товарів, включена сума податкових векселів, які погашені в грудні 2005р. та січні 2006р. шляхом заліку сум бюджетного відшкодування, затвердженого податковим органом. Проте, векселі, що не сплачені грошовими коштами неможливо включити до розрахунку сум бюджетного відшкодування, заявленого на розрахунковий рахунок платника податків на суму 1346202,00грн. за податковою декларацією  за січень 2006р. та на 129670,00грн. за податковою декларацією з податку на додану вартість за лютий 2006р., отже, «Розрахунок суми бюджетного відшкодування» (додаток №3 до податкових декларацій за січень, лютий 2006р.) складено з порушенням діючого  податкового законодавства.

Однак, Державною податковою інспекцією в м. Керчі АР Крим не враховано, що абзац а) підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не потребує при імпорті товару сплати податку на додану вартість тільки грошовими коштами, отже, прийняття спірних податкових повідомлень-рішень необґрунтовано.

Державна податкова інспекція в м. Керчі АР Крим не прийняла до уваги, що згідно пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» податковим кредитом є сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов’язання звітного періоду звітного періоду,  яка визначена  згідно даному Закону.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв’язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбання (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та /або поставці товарів(послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Державною податковою інспекцією в м. Керчі АР Крим не враховано, що сума бюджетного відшкодування прямо залежить від вірності визначення суми податкового зобов’язання  та податкового кредиту.

Наявність суми бюджетного відшкодування фактично не виплаченої підприємству, надавало можливість при ввозі імпортного товару оформлювати  сплату податку на додану вартість шляхом  пред’явлення митним органам податкового векселя. В подальшому податковий вексель погашався достроково за рахунок сум, пред’явлених до бюджетного відшкодування, але не відшкодованих на день видачі векселя. Потім погашені таким чином податкові векселя позивач відносив відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 Закону України «Про податок на додану вартість» на податковий кредит і відповідно до підпункту 7.7.4 пункту 7.7 статті 7  Закону України «Про податок на додану вартість»  мав право на бюджетне відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, прості векселя: №79, №99, №00, №01, №02, №96, №97, №98, №93, №94, №92, №57, №58, які видані за період з 08.11.2005р. по 23.11.2005р. на суму 2004011,00грн. позивачем для відстрочки сплати податку на додану вартість за строком погашення  з 07.12.2005р. по 22.12.2005р. були  відображені в податковій декларації з податку на додану вартість за листопад 2005р., яка надана до Державної податкової інспекції в м. Керчі АР Крим 07.12.2005р. Потім погашені вказані векселя були відображені у податковому кредиті в податковій декларації з податку на додану вартість за грудень 2005р. на суму 2004011,00грн., що повністю відповідає вимогам пункту 11.5 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість». По податковій декларації за грудень 2005р. від’ємне значення  склало 1528158,00грн. В податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2006р. сума в розмірі 1528158,00грн. була заявлена до відшкодування.

Як свідчать матеріали справи, прості векселя: №61, №62, №64, №59, №65, №60, №66, №67, №68, №69, №70, №72, №73, №74, №71, №75, №76, №77, №79, які видані за період з 08.12.2005р. по 30.12.2005р. на суму 659681,32грн. позивачем для відстрочки сплати податку на додану вартість  за строком погашення з 06.01.2006р. по 28.01.2006р. були відображені в податковій декларації з податку на додану вартість за грудень 2005р., яка надана  до Державної податкової інспекції в м. Керчі АР Крим 10.01.2006р. Потім погашені вказані податкові векселя були відображені відповідно до пункту 11.5 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» у податковому кредиті в податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2006р. на суму 659681,00грн. Згідно податковій декларації  з податку на додану вартість за січень 2006р. від’ємне значення склало 193830,00грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що погашення податкових векселів Керченське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих «КРИМ-ПАК» здійснювало не грошовими коштами, а шляхом зменшення сум бюджетного відшкодування, яке підтверджено податковим органом, діючи  в рамках Закону України «Про податок на додану вартість».

Отже,  враховуючи вимоги пункту 4.8 статті 4, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7, підпункту 7.7.4. пункту 7.7 статті 7, пункту 11.5 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» Керченське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих «КРИМ-ПАК» має право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість.

При винесенні спірних податкових повідомлень-рішень, які вручені позивачу 18.12.2006р., Державною  податковою інспекцією в м. Керчі АР Крим  не прийнято до уваги, що зменшення суми бюджетного відшкодування не зв’язано з оформленням податкової накладної і не є підставою для видачі податкового повідомлення-рішення, передбаченого пунктом 6.1 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», оскільки даний пункт вимагає спочатку нарахування податкових зобов’язань за порушення конкретної норми податкового законодавства, а потім нарахування штрафних санкцій при їх наявності.  Як вбачається з матеріалів справи,  згідно наданим податковим деклараціям  за січень та лютий 2006р. нарахувань податкових зобов’язань не було, тому нараховуючи штрафні санкції відповідач порушив норми пункту 6.1  статті 6 Закону України «Про порядок  погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Згідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для органів державної податкової служби таким доказом є акт документальної перевірки. Результати документальної невиїзної перевірки оформлюються в порядку, встановленому наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997року №166 «Про затвердження форми податкової декларації та Порядку її заповнення і подання» (у редакції наказу від 15.06.2005р. №213, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.06.2005р. №702/10982).

Відповідно до зазначеного Порядку, по закінченню перевірки складається акт про результати документальної невиїзної (камеральної) перевірки податкової декларації з податку на додану вартість за формою, визначеною в додатку 2 до цього Порядку.

Зазначений акт складається у двох примірниках, один з яких під підпис надається платнику податку на додану вартість і є підставою для відображення ним у власному податковому обліку, зроблених податковим органом коригувань.

Акт перевірки достовірно підтверджує наявність факту порушення, із зазначенням змісту порушень.  Лише за умови дотримання контролюючим органом зазначених вимог щодо фіксування факту  виявлених порушень є підстави  для визначення платнику податкових зобов’язань.

Як свідчать матеріали справи,  акт перевірки від 21.04.2006р. №696/23-4/03967808, висновки якого покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення  №00003923-4/2 від 18.12.2006р., яким позивачу зменшена сума бюджетного відшкодування на 129670,00грн. та застосовані штрафні санкції в сумі 52403,00грн., не підписаний посадовою особою суб’єкта господарювання - керівником Керченського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих «КРИМ-ПАК», (аркуш справи 21).

Більш того, в порушення вимог Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, який затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 21.06.2001р. №253 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 06.07.2001р. за  №567/5758 (зі змінами та доповненнями) відповідачем у спірних податкових повідомленнях-рішеннях не вказано повне найменування позивача - Керченське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих «КРИМ-ПАК».

Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності в порядку статей 69,70, 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем достатніх доказів про правомірність зменшення суми бюджетного відшкодування на 129670,00грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 52403,00грн. та на 1346202,00грн. і застосування штрафних санкцій в  сумі 673101,00грн.

Частиною 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та  законами України.

Відповідь Державної податкової адміністрації України від 07.08.2006р.№14884/7116.1517-1 на лист відповідача стосовно дій податкових органів у разі включення платником податку на додану вартість у Розрахунок суми бюджетного відшкодування сум податку на додану вартість по податковим векселям, які погашені не коштами, не розцінюються судом відповідно до вимог  підпункту 4.4.2 пункту 4.4 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»  як податкове  роз’яснення, яке обов’язкове для застосування.

Конституція України передбачає право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (статті 41,42).

Виконання конституційного обов’язку, передбаченого статтею 67 Конституції України, реалізується сплатою кожним податків і зборів в порядку і розміру, встановленому законом.

Суд приходить до висновку, що зменшення позивачу сум бюджетного відшкодування на 129670,00грн. та на 1346202,00грн. і застосування штрафних санкцій в розмірі 52403,00грн. та в розмірі  673101,00грн. згідно спірних податкових повідомлень-рішень є неправомірними і висновки актів перевірок згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України мали бути підтверджені відповідачем.

У зв’язку з цим суд дійшов висновку, що акти перевірки №453/23-4/03967808 від 17.03.2006р. та  №696/23-4/03967808 від 21.04.2006р., як докази у справі, одержані з порушенням закону.

Відповідно до частини 3 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

На підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог статей 69,70,86 Кодексу адміністративного судочинства України судом не приймаються акти перевірок №453/23-4/03967808 від 17.03.2006р. та  №696/23-4/03967808 від 21.04.2006р., як докази встановлення факту порушення позивачем вимог  абзацу «а» підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України  «Про податок на додану вартість».

Згідно зі статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому суд виходить з того, що акт перевірки є основним джерелом фіксації та закріплення доказів правопорушення, тому повинен містити вичерпні елементи його складу і підтверджуватись первинними документами. Інші докази, окрім актів перевірки, що підтверджували б факт вчинення позивачем зазначених порушень, відповідачем суду не надані через їх відсутність.

Статтею 13 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» передбачено, що посадові особи органів державної податкової служби зобов'язані дотримувати Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та  охоронюваних  законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової  служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права.

Згідно частині 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається  на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, доказів правомірності і законності обґрунтованості спірних податкових  повідомлень-рішень, якими зменшені суми бюджетного відшкодування відповідачем суду не надано. Висновки перевіряючих, що викладені у актах перевірок, не підкріплені жодними доказами і носять характер суб’єктивних припущень.

За таких умов факти вказаних порушень слід вважати неналежно встановленими, отже, зменшення  позивачу сум бюджетного відшкодування на 129670,00грн. та на 1346202,00грн. згідно спірним податковим повідомленням-рішенням неправомірно.

Таким чином, невірне застосування відповідачем норм матеріального права спричинило прийняття незаконних податкових повідомлень-рішень від 18.12.2006р. №00003923-4/2 та №00003823-4/2, що є підставою для визнання їх протиправними та скасування.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги Керченського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих «КРИМ-ПАК» є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи  та  підлягають  задоволенню.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 25 вересня 2007року.

У повному обсязі постанову складено 01 жовтня 2007року.

На підставі викладеного та керуючись статтями 94, 98, 122, 158-164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Керчі АР Крим №00003923-4/2 від 18.12.2006р., яким зменшена сума бюджетного відшкодування на 129670,00грн. та нараховані штрафні санкції в  розмірі  52403,00грн.

3.          Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Керчі АР Крим №00003823-4/2 від 18.12.2006р., яким зменшена сума бюджетного відшкодування на 1346202,00грн. та нараховані штрафні санкції в розмірі 673101,00грн.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня складення постанови у повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку, передбаченому частиною 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі неподання відповідної заяви (стаття 254 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко Г.М.