ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
РІШЕННЯ

"28" серпня 2007 р.

справа № 20-5/257

За позовом: Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1(АДРЕСА_1)

до Підприємства „Будівельне
управління Чорноморського флоту
Міністерства оборони Російської Федерації” (99011 м. Севастополь,
пл. Нахімова, 13)

про стягнення  заборгованості в розмірі 266033,00 грн.

Суддя Євдокимов
І.В.

Представники сторін:

Позивач - ОСОБА_2, представник,
довіреність НОМЕР_1,      СПД ОСОБА_1;

Відповідач
- Нікулічев Андрій Миколайович, представник, довіреність № б/н від
24.07.07,      Підприємство
"Будівельне управління Чорноморського флоту" МО РФ;

Суть спору:

Позивач - СПД ОСОБА_1, звернувся до
суду з позовом до відповідача - Підприємства „Будівельне управління Чорноморського
флоту Міністерства оборони Російської Федерації, про стягнення  заборгованості за договорам поставки НОМЕР_1
та НОМЕР_2 в розмірі 266033,00 грн.., з яких: 220880,02 грн. -основний борг,
23385,82 грн. -пеня, 17599,43 -збитки від інфляції, 4167,73 грн. -3% річних.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги
тим, що відповідачем належним чином не виконувались обов'язки щодо оплати  поставлених товарів.

В процесі розгляду справи позивач
уточнив позовні вимоги, та просить стягнути з відповідача заборгованість в
розмірі 225118,36 грн., з яких: 194089,87 грн. -основний борг, 14551,17 грн.
-пеня, 12562,07 грн. - збитки від інфляції, 3915,25 грн. -3% річних.

Відповідач позовні вимоги визнав
лише на суму основного боргу.

Згідно зі статтями 20, 22
Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні
представникам сторін роз'яснені їх процесуальні права та обов'язки.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані докази,  суд

ВСТАНОВИВ:

06.05.2005 та 10.01.2007 між
позивачем та відповідачем були укладені договори поставки  № НОМЕР_1 таНОМЕР_2 відповідно.

Відповідно до умов договорів
позивач прийняв на себе зобов'язання з постачання будівельних матеріалів.

Відповідач, в свою чергу, прийняв
на себе зобов'язання здійснити розрахунок за поставлені матеріали.

Зобов'язання по постачанню товару
позивачем виконувались належним чином, та
своєчасно, але оплата за надані послуги відповідачем здійснювалась
несвоєчасно та не повному об'ємі, у зв'язку його заборгованість перед позивачем
склала 194089,87 грн., крім того, сторони підписали акт звірки
взаєморозрахунків на цю суму.

Суд вважає позовні вимоги такими,
що підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Згідно положень  статті 193 Господарського кодексу України №
436-ІV від 16.01.2003 та статей 525, 526
Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 зобов'язання повинні
виконуватись належним чином  відповідно
до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна  його умов не
допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 173
Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що
виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у
сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один
суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну
дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого
суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію
тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому
числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 175
Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських
відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана
сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або
утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які
виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 265
Господарського кодексу України  за
договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити
за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 Господарського
кодексу України  реалізація суб'єктами
господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про
договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 692
Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання,
то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін)
виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати,
підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його
виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання
не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення суми боргу обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та
підлягають задоволенню.

Суму основного боргу позивач
просить стягнути з урахуванням пені.

Згідно з п. 6.1 договору № НОМЕР_1
від 06.05.2005, та п. 7.1 договору НОМЕР_2 за прострочення платежу відповідач
сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку
України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від несплаченої суми за
кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 3 Закону України
“Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” розмір
пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за
який сплачується пеня.

Згідно статті 230 Господарського
кодексу України № 436-ІV від 16.01.2003 та статті 546 Цивільного кодексу
України № 435-ІV від 16.01.2003 виконання зобов'язань може забезпечуватися
пенею.

Позивачем нарахована  пеня в сумі 14551,17 грн., яка підлягає
стягненню.

Суму основного боргу в розмірі
194089,87грн. позивач просить стягнути з урахуванням  збитків від інфляції та 3% річних.

Згідно ст. 611  Цивільного кодексу України  у разі порушення зобов'язання настають  правові
наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час прострочення,
а також три відсотку річних
від  простроченої  суми,
якщо  інший  розмір процентів не встановлений договором
або законом.

15.07.2005 Інформаційним листом №
3.2.-2005 Верховний Суд України виклав правову позицію про природу трьох
процентів річних та індексу інфляції, що передбачені
статтями 214 ЦК УРСР та 625 ЦК України, згідно з якими боржник, що прострочив
виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не
встановлений інший розмір процентів; грошовими зобов'язаннями боржника перед
кредитором є грошова сума, що визначена з урахуванням встановленого індексу
інфляції та трьох процентів річних; оскільки інфляційні втрати пов'язані з
інфляційними процесами в державі та за своєю правовою природою є
компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а
три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно
сплачені боржником, то ні три проценти річних, ні індекс інфляції не можна
розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов'язань та в зв'язку з
цим відносити до санкцій.

Відповідно наданому позивачем
розрахунку, якій перевірений судом, сума 3% річних складає  3915,25 грн., збитків від інфляції - 12562,07
грн.

Таким чином, з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню 225118,36 грн., з яких: 194089,87 грн.
-основний борг, 14551,17 грн. -пеня, 12562,07 грн. -збитки від інфляції,
3915,25 грн. -3% річних.

Згідно ст.  ст. 44, 49 Господарського процесуального
кодексу України витрати на сплату державного мита в сумі 2251,18 грн.  і інформаційне -технічне забезпечення
судового процесу в сумі 118,00 грн. покладаються  на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 22, 49,   82 -85, 115, 116
Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В
:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Підприємства
„Будівельне управління Чорноморського флоту
Міністерства оборони Російської Федерації”(99011 м. Севастополь, пл.
Нахімова, 13,  , п/р 6051 в СФ КБ
„Приватбанк”, МФО 324935) на користь Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1(АДРЕСА_1,  ідентифікаційний
код  НОМЕР_3, ІНФОРМАЦІЯ_1)
заборгованість в сумі  225118,36 грн., з
яких: 194089,87 грн. -основний борг, 14551,17 грн. -пеня, 12562,07 грн. -збитки
від інфляції, 3915,25 грн. -3% річних,
витрати по сплаті державного мита в сумі 2251,18 грн., а також  витрати на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу в сумі 118,00 грн.

Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Суддя
І.В.  Євдокимов

Рішення
оформлено

згідно
з вимогами

ст.
84 ГПК України

та
підписано

31.08.2007

Розсилка:

1.          СПД ОСОБА_1   (АДРЕСА_1)

2.          Підприємство „Будівельне управління
Чорноморського флоту  Міністерства
оборони Російської Федерації”(99011 м. Севастополь, пл. Нахімова, 13)

3.          Справа

4.          наряд