ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" серпня 2007 р.

Справа  № 29/209-07-4266

За
позовом: Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1

До
відповідача: Кредитна спілка „Придунав'я”

про стягнення 8000 грн.

Суддя                     Аленін О.Ю.

Представники
сторін:

Від
позивача: ОСОБА_1.

Від
відповідача: Марінов Д.Д.

в
судовому засіданні від 01.08.2007 р. брали участь:

Від
позивача: ОСОБА_1.

Від
відповідача: не з'явився

Суть спору: СПД ОСОБА_1. звернувся
до суду з позовом до КС  „Придунав'я” і
відповідно до ст.ст. 115, 2371 КЗпП України, ст.ст. 525, 526, 530, 611, 629,
901, 1167 ЦК України України та ст.ст.. 20,24 Закону України «Про оплату
праці»просить стягнути з відповідача 8000 грн., з яких 3000 грн. заробітна
плата за контрактом від 02.04.2007р.  та 5000
грн. моральна шкода.

Позивач уточнив позовні вимоги та
відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, 611, 629, 901, 1167 ЦК України та  ст.ст.. 20,24 Закону України «Про оплату
праці»просить стягнути з відповідача 11000 грн., яких 6000 грн. заробітна плата
та 5000 грн. моральна шкода.

Відповідач надав відзив на позов в
якому проти позову заперечує з підстав того, що КС  „Придунав'я” не укладала контракт від
02.04.2007р. про надання юридичних та консультаційних послуг з СПД ОСОБА_1.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача,
оцінивши докази які мають значення для справи, - суд встановив:

За твердженням позивача між КС  „Придунав'я” та СПД ОСОБА_1. був укладений
контракт від 02.04.2007р. про надання юридичних та консультаційних послуг.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
посилається на акти приймання-передачі виконаних робіт, що передбачені умовами
договору, які ним були направлені до КС
„Придунав'я”, але вказані акти відповідачем підписані не були і
заробітну плату по цим актам позивач не отримав.

Також позивач вказує, що в зв'язку
з неотриманням заробітної плати, йому завдано моральної шкоди , яку він оцінює
в розмірі 5000 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню,
виходячи з такого.

Відповідно до умов контракту про
надання юридичних та консультаційних послуг від 02.04.2007 р. між позивачем та
відповідачем, наданого суду позивачем, цей контракт регулює трудові відносини
між сторонами (ч. ст1 Контракту).

Згідно ч.2 ст.1 Контракту робота по
цьому контракту не є основним місцем роботи для позивача, а він приймається на
роботу до відповідача за сумісництвом.

Згідно ст. 7 Контракту для
нормальної роботи позивача відповідач зобов'язується створить йому  приємні та безпечні умови праці.

Згідно ст. 8 контракту цей контракт
укладений на період з 02.04.2007 р. по 31.05.2007 р. Після закінчення строку
контракту за згодою сторін він може бути продовжений або укладений новий
контракт. Якщо по закінченню строку дії контракту трудові відносини фактично
продовжуються, та ні одна з сторін не вимагає їх припинення, дія контракту
вважається продовженою на невизначений строк.

Статтею 9 контракту передбачено, що
місце роботи позивача є офіс за адресою: АДРЕСА_1.. Перевід позивача на інше робоче
місце допускається лише за його згодою.

Згідно ст. 10 Контракту позивач
дотримується 6-добового робочого тижня.

Згідно ст. 11 контракту позивач за
свою роботу отримує заробітну плату в розмірі 3000 грн. в місяць, яка
складається з гарантованого окладу 3000 грн. Заробітна плата сплачується не
пізніше останнього робочого дня кожного місяця. За згодою сторін розмір оплати
праці може бути переглянутий.

За твердженням позивача вказаний
контракт є договором про надання послуг, а отже правовідносини сторін за цим
контрактом регулюються положеннями Цивільного кодексу України та Закону України
«Про оплату праці».

З таким твердженням суд не може
погодитись з огляду на таке.

У відповідності з ч. 1 ст.1 ГПК
України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення
юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта
підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право
звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом
заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 2 ГПК України передбачено,
що господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та
організацій, які звертаються за захистом своїх прав та охоронюваних законом
інтересів.

За приписами ст. 15 ЦК України  кожна
особа  має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа
має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

За змістом ст. 20 ГК України  держава
забезпечує  захист  прав
і  законних  інтересів суб'єктів господарювання та
споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх
прав і законних інтересів.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права
та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є:  1) договори та інші правочини;  2) створення літературних, художніх творів,
винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання
майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;  4) інші юридичні факти. 3. Цивільні права та
обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У
випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та
обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів
влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.  У випадках, встановлених актами цивільного
законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У
випадках, встановлених актами цивільного законодавства або  договором, підставою виникнення цивільних
прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до ст. 173 ГК України
господарським  визнається  зобов'язання,
що  виникає  між суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського
характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити
гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є
майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.
Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст
господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не
встановлено інше.

Згідно ст. 174 ГК України
господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого
нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту
управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать;  внаслідок заподіяння
шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна
суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на
те підстав;  у результаті створення
об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок
подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Згідно ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі
вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується
оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи наведені законодавчі
приписи ти виходячи зі змісту наданого позивачем контракту, цей контракт
не  є підставою, з якою законодавець
пов'язує  виникнення цивільних
(господарських) прав і обов'язків між позивачем та відповідачем.

Разом з цим відповідно до ст. 21
КЗпП України трудовий  договір  є
угода  між  працівником
і   власником підприємства,
установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою
працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з
підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства,
установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа
зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови
праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої
праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох
підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене
законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою
трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і
відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального
забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому
числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування
контракту визначається законами України.

Отже на думку суду, позивачем
помилково визначена правова природа зобов'язань, що виникли на підставі
вказаного контракту, а відтак вимоги позивача про стягнення вартості наданих
послуг у вигляді сплати заробітної плати та моральної шкоди, з підстав
наведених в позові, які ґрунтуються на положеннях трудового контракту є
необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 82-85,  ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення суду набирає законної сили
в порядку ст. 85 ГПК України.

Повний
текст рішення складений 03.08.2007 р.

Суддя