ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2007 р.  12:40              Справа № АС-41/127-07 (н.р. А-42/258-05)

вх. № 4066/1-41 (н.р. 7470/1-42)

Суддя господарського суду Харківської області Мінаєва О.М.

за участю секретаря судового засідання Кисильова К.В.

представників сторін :

позивача - Леженіна І.М. - дор.

відповідача - Лозова Н.В. - дор.

по справі за позовом  ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" в о. ГПУ "Шебелинкагазвидобування" с. Ч.Донець

до  ДПІ у Балаклійському районі Харківської області

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач, дочірня компанія „Укргазвидобування” НАК „Нафтогаз України” в особі філії Газопромислового управління „Шебелінкагазвидобування”, просить визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Балаклійської МДПІ Харківської області № /0 від 12.04.05 р. про визначення податкових зобов’язань по податку на прибуток в сумі 30893,47 грн. як таке, що не відповідає законодавству, посилаючись на положення законів України „Про оподаткування прибутку підприємств”, „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”. Крім того, позивач наполягає на розбіжності в акті перевірки при визначенні розміру безнадійної заборгованості.

Позивач через канцелярію суду 29.08.2007р. надав заяву про доповнення позовних вимог, а саме просить скасувати податкові повідомлення-рішення від 12.04.2005р. №/0 на суму 30893,47 грн., від 06.05.2005р. №/1 на суму 30893,47 грн., яку представник позивача підтримав в судовому засіданні.

Відповідач позовні вимоги не визнає, посилаючись на результати перевірки та інші обставини, викладені у відзиві на позов та подальших поясненнях, та надав документи стосовно реорганізації Балаклійської МДПІ у Харківській області на ДПІ у Балаклійському районі Харківської області. У відповідності цього суд змінив відповідача на ДПІ у Балаклійському районі Харківської області.

Надані документи свідчать, що підставою для прийняття оскарженого податкового повідомлення-рішення є проміжний акт від 08.04.05 р. перевірки підприємства позивача з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за 2004 р., яка проведена згідно розпорядження КМУ № 64-р від 12.03.05 р. „Про проведення перевірки фінансово-господарської діяльності підприємств державного сектору економіки”.

При вибірковій перевірці питання правильності визначення валового доходу та правильності віднесення витрат у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах до валових витрат виробництва, обігу було встановлено, що підприємство у період, що перевірявся, занизило податкові зобов’язання по податку на прибуток на 30897,47 грн. Як записано в акті перевірки, дані порушення пов’язані з тим, що підприємство зависило валові витрати на суму 123573,86 грн. списаної кредиторської заборгованості за товари (роботи, послуги), по яких минув строк позовної давності (загальна сума списаної безнадійної кредиторської заборгованості 148288,63 грн.). Дана сума визначена перевіряючими як безповоротна фінансова допомога, підприємством включена до складу валового доходу у відповідні періоди, як передбачено п. 4.1.6 ст. 4 Закону, але валові витрати не були відкориговані.

Посилаючись на приписи п. 1.22.1 ст. 1, п. 12.1.5 та п. 12.1.4 ст. 12 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, перевіряючі в акті перевірки, а відповідач у відзиві на позов, наполягають на тому, що підприємство, яке набуло право власності на передані йому товари (роботи, послуги), повинно зменшити валові витрати на суму неоплаченої вартості таких товарів (робіт, послуг), включених раніш до валових витрат, за правилами, встановленими вищевказаними нормами та повідомити орган ДПС про корегування валових витрат.

Суд вважає необхідним відмітити, що відповідно визначенням, наведеним в п. 1.22.1 ст. 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” безповоротною фінансовою допомогою є сума заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності. Відповідно п. 1.25 ст. 1 Закону безнадійною заборгованістю вважається, зокрема, заборгованість по зобов’язаннях, за якою минув строк позовної давності.

В ст. 12 Закону встановлений порядок врегулювання сумнівної та безнадійної заборгованості. Норми цієї статті, на які посилається відповідач, визначають, що (п. 12.1.4) повідомлення про збільшення валових витрат або валового доходу, з посиланням на відповідні положення п. 12.1.1 та п. 12.1.2, надає податковому органу разом з декларацією за звітний період та іншими первинними документами, які підтверджують наявність дебіторсько-кредиторської заборгованості, платник податку - продавець. Відповідно приписам п. 12.1.5 цієї статті обов’язок платника податку - покупця збільшити валові доходи на суму непогашеної заборгованості (її частини), наступає тільки щодо заборгованості, визнаної у порядку досудового врегулювання спорів або судом чи за виконавчим  написом нотаріуса. Закон таке збільшення пов’язує з податковим  періодом, на який припадає перша з подій: а) або 90-й календарний день від дня граничного строку погашення такої заборгованості (її частини), передбаченого договором або визнаною претензією; б) або 30-й календарний день від дня прийняття рішення судом про визнання (стягнення) такої заборгованості (її частини) або вчинення нотаріусом виконавчого напису. Строки, визначені абзацом „а” цього підпункту, поширюються також на випадки, коли покупець не надав відповідь на претензію, надіслану продавцем, у строки, визначені господарсько-процесуальним законодавством.

Слід відмітити, ні в акті перевірки, ні в подальших документах відповідачем не вказано які саме операції були досліджені перевіряючими, які документи використані при вибірковій перевірці, коли сплинули строки позовної давності по цим зобов’язанням і яким чином вони (строки) були встановлені, коли, ким були направлені претензії або яким судом прийняті рішення, що не відповідає вимогам Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб’єктами підприємницької діяльності - юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами, який зобов’язує перевіряючих викладати факти виявлених порушень податкового та валютного законодавства чітко, об’єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

З пояснень представників позивача, які не спростовані відповідачем, по жодній з операцій на адресу підприємства не направлялися претензії, вимоги кредиторів (продавців) не розглядалися судами (Господарським судом Харківської області). Таким чином, є помилковим посилання відповідача у відзиві, а перевіряючих в акті перевірки, на положення п. 12.1.5 ст. 12 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

Як встановлено судом з вищевказаних документів, по всіх операціях позивач був покупцем або отримувачем послуг. Оскільки приписи п. 12.1.4 ст. 12 Закону стосуються лише платників податків – продавців, то посилання відповідача на її положення також є безпідставним.

Суд вважає необхідним відмітити, що відповідно приписів п. 4.1 ст. 4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” валовим доходом є загальна сума  доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами. Валовий доход включає, зокрема, (п. 4.1.6) доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді. Ні ця, ні будь-яка з наведених норм не зобов’язує платника податку-покупця коригувати валові витрати у зв’язку з набуттям несплаченими кредиторськими зобов’язаннями статусу безповоротної фінансової допомоги.

Оскільки позивач із закінченням строку позовної давності по зобов’язанням в межах окремих цивільно-правових угод виконав вимоги п. 4.1.6 ст. 4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, у відповідача відсутні законні підстави вимагати проводити коригування валових витрат (ці вимоги є виходом за межи повноважень, оскільки не передбачені Законом), а тому є неправомірним донарахування податкових зобов’язань у зв’язку з нездійсненням такого коригування.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.12.2006р. був встановлений факт, того що позивачем за однією господарською операцією двічі віднесено до валових витрат одну й ту ж суму у різних податкових періодах, у зв"язку з чим господарським судом Харківської області було призначено судово-бухгалтерську експертизу, та поставлено наступне запитання:  чи підтверджується наданими до справи первинними документами віднесення ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" в особі ГПУ "Шебелинкагазвидобування", с. Ч.Донець, за однією господарською операцією суми 123573, 86 грн. до валових витрат підприємства двічі в різних податкових періодах, як зазначено в ухвалі ВАСУ від 07.12.2007 р. На дане запитання експертом було надано висновок, яким не встановлено віднесення до валових витрат підприємства суми 123573,86 грн. двічі в різних податкових періодах за однією господарською операцєю.

Оскільки висновки акту перевірки зроблені не на підставі норм чинного законодавства, податкове повідомлення-рішення, прийняте на підставі неправомірних висновків, є незаконним, а позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом не приймається посилання відповідача, як на підставу донарахування податку і заперечень проти позову, на Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності" затвердженого наказом Міністерством фінансів України від 31.03.1999 р. № 87.

Враховуючи, що в адміністративних справах про протиправність рішень суб”єкта владних повноважень обов”язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, а відповідач не довів правомірності донарахування позивачу податкових зобов”язань з податку на прибуток висновку про безпідставність податкового повідомлення-рішення від 12.04.2005р. №/0 на суму 30893,47 грн. і необхідність визнання його недійсним. З тих же підстав визнається недійсним податкове повідомлення - рішення ДПІ у Балаклійському районі Харківської області №/1 від 06.05.2005 р.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням  адміністративного  судочинства  є  захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,  прав  та  інтересів  юридичних осіб  у  сфері  публічно-правових  відносин  від  порушень  з боку органів державної влади,  органів місцевого самоврядування,  їхніх посадових  і  службових осіб,  інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій  на  основі  законодавства,  в  тому числі на виконання делегованих повноважень.

Задовольняючи позов, суд зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди серед іншого перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин справи.  При розгляді даної справи судом встановлено, що оскаржувані рішення прийняті без належного обґрунтування та не на підставах, передбачених чинним законодавством України.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги є законними нормативно та документально обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 8, 17, 86, 90, 94, 160 – 163  Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Балаклійської МДПІ Харківської області № /0 від 12.04.05 р. про визначення податкових зобов’язань по податку на прибуток в сумі 30893,47 грн.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Балаклійському районі Харківської області № /1 від 06.05.2005 р. про визначення податкових зобов’язань по податку на прибуток в сумі 30893,47 грн.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення такого строку.

Повний текст постанови виготовлений 02.11.2007р.

Суддя                                                                                            Мінаєва О.М.