ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.09.07 р.                                                                               Справа № 23/240

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ”Донбаський збагачувальний комбінат” м. Торез

до відповідача: Державного підприємства ”Сніжневуглезбут” м. Сніжне

про  стягнення 7 783, 92 грн.

Суддя              Забарющий М.І.

Представники сторін:

Від позивача: не з’явився

Від відповідача: Михайлова О.Ю. - за довіреністю

СУТЬ СПОРУ:

Справа слухалась 16.08.2007р. В засіданні оголошувались перерви до 28.08.2007р., до 30.08.2007р. В засіданні,  яке відбулось 30.08.2007р. суд згідно ст. 85 ГПК України закінчив розгляд справи і оголосив перерву для підготовки тексту рішення у справі до 07.09.2007р. (вказане зафіксовано у протоколі судового засідання).

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю ”Донбаський збагачувальний комбінат” м. Торез, звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача, державного підприємства ”Сніжневуглезбут” м. Сніжне, 7 783, 92 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на:

-          укладення сторонами договору № 80/п на купівлю вугільної продукції від 01.11.2004р. у відповідача;

-          перерахування ним на рахунок відповідача за період з 02.11.2004р. по 21.12.2004р. 267 000 грн. як попередню оплату за вугільну продукцію;

-          відвантаження відповідачем позивачу продукції на суму 259 216, 08 грн.;

-          закінчення строку дії договору 31.12.2004р.;

-          акт звіряння взаємних розрахунків від 30.11.2006р.;

-          відсутність необхідності у відвантаженні вугілля за договором № 80/п від 01.11.2004р.;

-          претензію № 1-387 від 04.05.2007р., адресовану відповідачу;

-          ст.ст. 16, 525, 1212, 1213 Цивільного кодексу України (далі - ЦК);

-          ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК).

Відповідач вимоги позивача не визнав, тому що: позивач не виконав умов договору  щодо перерахування на рахунок відповідача всієї вартості товару обумовленого договором № 80/п від 01.11.2004р.; вугілля, яке можна було б поставити позивачу на суму 7 783, 92 грн. за вагою набагато менше вагонної норми, що унеможливлює поставити товар вагоном.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Сторони 01.11.2004р. уклали договір № 80/П купівлі-продажу вугільної продукції          (далі - договір № 80/П), згідно умов якого відповідач (продавець) зобов’язався передати у власність позивача (покупця) вугільну продукцію (далі - вугілля), а останній - прийняти та оплатити цей товар в обсязі 4 500т (п.1.1 договору). Загальна сума цього договору орієнтовно складала 956 185 грн. (п.1.2. договору) . Пунктом 3.2. договору сторони закріпили, що розрахунок за вугілля, яке підлягало поставці, здійснюється покупцем шляхом попередньої оплати на рахунок продавця.

За даним договором позивач у період з 02.11.2004р. по 21.12.2004р. перерахував на рахунок відповідача 267 000 грн. За цей же період відповідач поставив позивачу вугілля на суму 259 216, 08 грн. Ці факти підтверджені виписками банку, актом звірки взаємних розрахунків від 30.11.2006р.

Договір укладений сторонами до 31.12.2004р. (п. 8.2. договору). Суду не було надано представниками сторін доказів про продовження строку дії договору.

Відповідач не подав суду доказів того, що на суму 7 783, 92 грн. (267 000 грн. – 259 216, 08 грн.) він передав позивачу вугілля. Оскільки на день подання позову вугілля поставлено не було, а строк дії договору закінчився, то згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК позивач правомірно вимагає від відповідача повернення суми попередньої оплати.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на неможливість відвантаження вугілля позивачу залізницею тому, що: згідно 2-го речення п.4.1. договору передача вугілля здійснюється на станції відправлення; не наведено розрахунку, яку саме кількість вугілля можна відвантажити на суму 7 783, 92 грн.; не наведено обґрунтувань, що залізниця не може прийняти вугілля для перевезення, якщо при завантаженні у вагон вага цього вугілля буде складати вагу менше, ніж вантажопідйомність напіввагона; не наведено доказів вантажопідйомності напіввагону, в якому можна перевозити вугілля; пунктом  3.3. договору  встановлено, що витрати, пов’язані з доставкою вугілля, сплачує покупець.

Зважаючи на викладене, суд вимоги позивача задовольняє.

На підставі ст. 693 Цивільного кодексу України, ст.ст. 20, 173, 193, 264-267 Господарського кодексу України та керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, господарський суд, -

В И Р I Ш И В :

Стягнути з державного підприємства ”Сніжневуглезбут” м. Сніжне (м. Сніжне,                 вул. Леніна, 32, р/р 0738 у відділенні ПІБ м. Сніжне, МФО 334237, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю ”Донбаський збагачувальний комбінат” м. Торез (м. Торез, ГЗФ ”Червона зірка”, р/р 260053175  в АКБ ”Легбанк” м. Київ, МФО 300056, ) - 7 783, 92 грн. боргу, 102 грн. витрат на сплату держмита та 118 грн. витрат  на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Суддя