ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2007 р.
№ 8/89-07 (7/13 (8/424)-07

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т.Б. Дроботової - головуючого
Н.О. Волковицької
Л.І. Рогач

за участю представників:

позивача
не з’явився (про час та дату судового засідання повідомлений належним чином)

відповідача

третіх осіб
не з’явився (про час та дату судового засідання повідомлений належним чином)
не з’явилися (про час та дату судового засідання повідомлені належним чином)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги
Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛЗПС” та
Товариства з обмеженою відповідальністю "Янат"

на рішення
господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2007 р.

у справі
№ 8/89-07(7/13(8/424)-07) господарського суду Дніпропетровської області

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛЗПС”

до

третя особа без самостійних вимог

третя особа без самостійних вимог

третя особа з самостійними вимогами

Приватного сільськогосподарського підприємства “Заготзерно”

Товариство з обмеженою відповідальністю “Агровис”

Відкрите акціонерне товариство АКБ “Автокразбанк”

Товариство з обмеженою відповідальністю “Янат”

про
визнання договорів купівлі-продажу недійсними та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “ЛЗПС” звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу хлібоприймального пункту, розташованого за адресою Дніпропетровська область, Софіївський район, станція Лошкарьовка, вул. Привокзальна, 5, укладеного 22.06.2005р. Приватним сільськогосподарським підприємством “Заготзерно” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Агровис”, з огляду на його невідповідність вимогам чинного законодавства: продаж комплексу особою, що не є його власником.

Також 30.01.2006р. позивач доповнив позовні вимоги, звернувшись з заявою про визнання за ним права власності на комплекс хлібоприймального пункту, розташованого  за адресою Дніпропетровська область, Софіївський район, станція Лошкарьовка, вул. Привокзальна, 5, вказавши, що таке право виникло у нього на підставі договору від 19.10.2004р. з Товариством з обмеженою відповідальністю “Агровис” про викуп частки учасника у статутному фонді, за умовами якого оплату викупленої частки здійснено шляхом передачі позивачу у власність майна Товариства з обмеженою відповідальністю “Агровис”: комплексу хлібоприймального пункту, розташованого за адресою Дніпропетровська область, Софіївський район, станція Лошкарьовка, вул. Привокзальна, 5.

В ході судового розгляду справи Товариство з обмеженою відповідальністю “Янат” звернулось з самостійними вимогами на предмет спору та подало заяву про визнання за ним права власності на комплекс хлібоприймального пункту за адресою Дніпропетровська область, Софіївський район, станція Лошкарьовка, вул. Привокзальна, 5 та про визнання недійсними договору купівлі-продажу від 22.06.2005р., укладеного ТОВ “Агровис” та Приватним сільськогосподарським підприємством “Заготзерно”, та іпотечного договору від 25.07.2005р. № 03/ю060-з4/05, укладеного між Приватним сільськогосподарським підприємством “Заготзерно” та ЗАТ “Акціонерний комерційний банк “Автокразбанк”.

В обґрунтування своїх вимог заявник послався на право власності   на спірне майно, що виникло на підставі договору купівлі-продажу № 1 від 01.03.2005р., укладеного з  Товариством з обмеженою відповідальністю “ЛЗПС”, неможливість  розпорядження цим майном іншою особою.

Відповідач ПСП "Заготзерно" відхилив позовні вимоги та вимоги третьої особи повністю, вказавши, що укладений ним договір купівлі-продажу з ТОВ "Агровис" відповідає приписам чинного законодавства, продане майно дійсно належало продавцю, умови договору купівлі-продажу виконано в повному обсязі.

Третя особа ТОВ "Агровис" позовні вимоги та вимоги третьої особи заперечив повністю, посилаючись на документально підтверджене право власності на відчужене майно на момент укладення спірного договору купівлі-продажу, скасування судових рішень, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області (суддя Дубінін І.Ю.) від 02.07.2007р. виключено зі складу третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Агровис"; в позові Товариству з обмеженою відповідальністю “ЛЗПС” відмовлено; в позові Товариству з обмеженою відповідальністю “Янат” відмовлено.

Судове рішення вмотивовано встановленими обставинами справи щодо факту ліквідації Товариства  з обмеженою відповідальністю "Агровис", державну реєстрацію припинення якого, як юридичної особи, посвідчено записом                             № 9000003; скасуванням рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2005р. за нововиявленими обставинами рішення  господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2004р. у справі № 32/151 про визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю “ЛЗПС” права власності на нерухоме майно –комплекс хлібоприймального пункту за адресою с. Лошкарьовка, вул. Привокзальна, що спростовує доводи позивача та третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору щодо приналежності даного майнового комплексу, прийняттям рішення господарського суду по справі № 8/134 про визнання права власності за ТОВ "Янат" на той момент, коли не було встановлено в судовому порядку відсутність права ТОВ "ЛЗПС" на відчуженню об'єкту нерухомого майна.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач та третя особа зі самостійними вимогами на предмет спору звернулися до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами, в яких просять скасувати рішення місцевого господарського суду та задовольнити їх вимоги у повному обсязі, мотивуючи касаційні скарги доводами про порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, вважають, що судом всупереч приписам частини 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України не прийнято до уваги факти, встановлені рішенням господарського суду Дніпропетровської області по справі № 9/439-06 від 05.12.2006р., яким встановлено періоди виникнення та припинення права власності на хлібоприймальний пункт, та по справі № 8/195 від 23.05.2005р., яким було зобов'язано підприємство технічної інвентаризації зареєструвати право власності на комплекс хлібоприймального пункту за ТОВ "ЛЗПС"; господарський суд не дослідив у повному обсязі обставини справи, чим порушив статтю 43 Господарського процесуального кодексу України; судом порушено положення статей 321, 328 Цивільного кодексу України та статей 2, 26 Закону України "Про власність".

Також заявники в касаційних скаргах зазначають, що висновок місцевого господарського суду про виключення з числа третіх осіб у даній справі ТОВ "Агровис" є передчасним, оскільки на дату прийняття оскаржуваного рішення ТОВ "Агровис" не є ліквідованим.

Інші учасники судового процесу відзив на касаційну скаргу не подали; сторони не скористались правом на участь представників у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як встановлено місцевим господарським судом, загальними зборами засновників ТОВ "Агровис" було прийняте рішення, оформлене протоколом № 3 від 19.10.2004р., про продаж долі ТОВ "ЛЗПС" в статутному фонді в розмірі 99,9% самому товариству на підставі відповідної угоди та про його вихід зі складу засновників товариства; того ж дня сторонами було підписано договір про викуп долі учасника у статутному фонді, відповідно до умов якого ТОВ "ЛЗПС" передає ТОВ "Агровис", а ТОВ "Агровис" викупає у ТОВ "ЛЗПС" його частку у статутному фонді, здійснюючи оплату шляхом передачі права власності на 99,9% належного йому майна, а саме комплекс хлібоприймального пункту, розташованого за адресою Дніпропетровська область, Софіївський район, селище Лошкарьовка.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.03.2005р.  право власності на долю в статутному фонді ТОВ "Агровис" 99,9% на суму 442282грн. визнано за Бабенковим І.Ю. та зобов'язано державного реєстратора Солонянської районної державної адміністрації внести відповідні зміни до статутних документів ТОВ "Агровис".

16.05.05р. відбулись загальні збори учасників (засновників) ТОВ "Агровис", рішенням яких скасоване рішення від 19.10.04р. про продаж частки ТОВ "ЛЗПС" у статутному фонді.

Вказані обставини справи встановлені рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2005р. по справі № 32/515, залишеним без змін постановами   апеляційної та касаційної інстанцій; вищевказаним рішенням переглянуто за нововиявленими обставинами та скасовано рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2004р. у справі № 32/515 про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛЗПС” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Агровис” про визнання права власності на комплекс хлібоприймального пункту, розташованого за адресою Дніпропетровська область, Софіївський район, селище Лошкарьовка.

01.03.2005р.  Товариство з обмеженою відповідальністю “ЛЗПС” продало спірне майно Товариству з обмеженою відповідальністю "Янат" за договором купівлі-продажу № 1; рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2005р. у справі № 8/134 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Янат" до Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛЗПС” вказаний договір було визнано дійсним.

Також 22.06.2005р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Агровис" та приватним сільськогосподарським підприємством "Заготзерно" було укладено договір купівлі-продажу, що є предметом оскарження у даній справі, за яким ТОВ "Агровис" продало підприємству "Заготзерно" комплекс хлібоприймального пункту, розташованого за адресою Дніпропетровська область, Софіївський район, станція Лошкарьовка, вул. Привокзальна, 5.

Відмовляючи у задоволенні позовної заяви та у задоволенні заяви третьої особи зі самостійними вимогами на предмет спору, господарський суд дійшов висновку, що позивачем та третьою особою не доведено у встановленому порядку належними доказами тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, тобто, право власності позивача на спірний майновий комплекс, та, відповідно, відчуження його за оспорюваною угодою неправомочною особою.

Судова колегія вважає  висновок місцевого господарського суду передчасним та таким, що не ґрунтується на повному, всебічному та об'єктивному дослідженні обставин справи в їх сукупності, з наступних підстав.

Відповідно до приписів статей 1 та 2 Господарського процесуального кодексу України, підприємства установи, організації звертаються до господарського суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів; вказані норми кореспондуються з способами захисту особами своїх прав та інтересів за статтею 16 Цивільного кодексу України, статтею 20 Господарського кодексу України.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, господарський  суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Вказані обставини належить з'ясувати на момент укладення угоди, проаналізувавши норми відповідних нормативних актів та статутних документів позивача.

Також розгляд справи повинен відбуватись з додержанням принципів диспозитивності та змагальності учасників судового процесу, передбачених статтею 129 Конституції України, статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до підстав та предмету поданого позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, позивач та третя особа посилались на порушення своїх майнових прав щодо комплексу хлібоприймального пункту та обґрунтовували свої доводи про недійсність договору купівлі-продажу, виходячи з права власності позивача на спірне майно.

За статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому правочини, щоб підтверджувати правомірність набуття права власності, повинні відповідати вимогам чинного законодавства, зокрема, бути укладеними у формі, необхідній для даного виду договорів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд встановив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджували б підстави набуття ним майнових прав на спірний комплекс відповідно до Цивільного кодексу України.

Однак позовна заява та матеріали справи містять посилання як на підставу виникнення права власності у позивача на спірний майновий комплекс на правочин: договір про викуп господарським товариством "Агровис" у учасника ТОВ "ЛЗПС" його долі (частки) у статутному фонді товариства від 19.10.2004р. з додатком до нього.

Таким чином висновок суду першої інстанції про наявність чи відсутність підстав набуття майнових прав позивачем на майновий комплекс повинен ґрунтуватися також на оцінці даного договору (чи є він належним та допустимим доказом у даній справі, чи укладено цей договір у належній формі, чи є він чинним відповідно до приписів цивільного законодавства України, чи породжує він будь-які правовідносини сторін, яким чином ці правовідносини є припиненими у разі їх виникнення).

У рішенні господарського суду у даній справі зазначено про скасування загальними зборами засновників ТОВ "Агровис" 16.05.2005р. попереднього рішення цих зборів від 19.10.2004р. про викуп частки у позивача, однак не надано жодної правової оцінки укладеному на підставі скасованого рішення договору від 19.10.2004р., як підстави виникнення взаємних прав та обов'язків сторін, на якому ґрунтуються позовні вимоги.

При цьому судом також не з'ясовано, чи встановлено рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2005р. по справі № 32/515, будь-які факти щодо чинності договору від 19.10.2004р., та наслідки розгляду позовних вимог у справі № 32/515 за резолютивною частиною рішення від 14.06.2005р. щодо визнання права власності.

Відповідно до роз’яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями, рішення є законним  тоді,  коли  суд,  виконавши  всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини,  вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і   правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Прийняте у справі рішення вказаним вимогам не відповідає з вказаних вище підстав.

З огляду на межі повноважень касаційної інстанції, визначені статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України, рішення місцевого господарського суду підлягають скасуванню, а справа -  направленню на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Під час розгляду  справи  суду слід взяти до уваги наведене, вжити передбачені законом заходи для всебічного, повного і об’єктивного встановлення обставин справи та вирішити  спір відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 43, 1115, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського  процесуального кодексу України, Вищий  господарський  суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛЗПС” та Товариства з обмеженою відповідальністю "Янат" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2007 року у справі № 8/89-07 (7/13(8/424)-07 господарського суду Дніпропетровської області скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий                                                                                   Т. Дроботова

Судді:                                                                                              Н. Волковицька

Л. Рогач