СУД
ПОСТАНОВА

03.09.07р.

Справа № А9/130-07

За позовом  Прокурора Саксаганського району м.Кривого
Рогу Дніпропетровської області

в інтересах держави в
особі Дніпропетровського обласного відділення

Фонду соціального захисту
інвалідів, м.Дніпропетровськ

до   Комунального підприємства
"Житлово-комунальна контора№ 27",

м.Кривий Ріг
Дніпропетровської області

про
стягнення 6701 грн. 89 коп.

Суддя  Подобед І.М.

При секретарі Фуркаленко І.Л.

Представники сторін:

Від позивача - Григорук О.О. - пров. спеціаліст, довіреність №03-06/0994
від 08.08.07р.

Від відповідача - Чернеш Д.С. -
адвокат, довіреність від 12.01.07р.

В судовому засіданні прийняли
участь - Кузьменко С.В. - прокурор відділу прокуратури

області, посвідчення № 57
від 10.05.07р.

СУТЬ
СПОРУ:

Прокурор Саксаганського району
м.Кривого Рогу Дніпропетровської області
звернувся у червні 2007 року із позовом в інтересах держави в особі
Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до
КП „Житлово-комунальна контора №27”, в якому просить господарський суд стягнути
з відповідача на користь позивача суму 6701,89 грн. адміністративно-господарських
санкцій за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів у 2006 році.

Відповідач позов не визнає,
посилаючись на відсутність у підприємства прибутку, за рахунок якого, згідно
ст. 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів”, мають бути
сплачені фінансові санкції. Вважає, що застосування до КП „Житлово-комунальна
контора №27” адміністративно-господарських санкцій за період  2006 року в порядку, який встановлений
постановою Кабінету Міністрів України №70 від 31.01.2007р. не є правомірним,
оскільки цей нормативний акт не має зворотної дії в часі згідно ст. 58
Конституції України. Вказує також на відсутність у Положенні про
Дніпропетровське обласне відділення фонду соціального захисту інвалідів, прав
на звернення Позивача до адміністративного суду.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, дослідивши надані
докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство
"Житлово-комунальна контора № 27" (далі -Відповідач) -є суб'єктом,
який використовує працю найманих працівників.

На підставі статті 19 Закону
України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” від 21.03.91р.
(зі змінами і доповненнями) для підприємств (об'єднань), установ і організацій
незалежно від форм власності і господарювання (далі -підприємства)
встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування
інвалідів у розмірі 4 відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо
працює від 8 до 25 чоловік -у кількості одного робочого місця. Виконанням
нормативу робочих місць у визначеній кількості вважається працевлаштування
підприємством, у тому числі підприємством громадської організації інвалідів,
фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце
роботи є основним.

У відповідності до ч. 9 ст. 19
вищевказаного Закону підприємства, у тому числі підприємства громадських
організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8
і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту
інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про
зайнятість та працевлаштування інвалідів.

У відповідності до ст. 20 Закону
України „Про основи соціальної захищеності інвалідів”, підприємства, у тому
числі підприємства громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих
інвалідів менша, ніж встановлено нормативом, передбаченим ст. 19 Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві. Для
підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15
осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене
для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських
організацій  інвалідів, у фізичної особи,
яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства,
установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного
або місцевих бюджетів. Адміністративно-господарські санкції розраховуються та
сплачуються підприємствами, у тому числі підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в ч.1 ст. 20
вказаного Закону, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в
якому відбулося  порушення нормативу.

З даних, наведених відповідачем у
Звіті про зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2006 рік” (форма 10-ПІ річна, затверджена Наказом Мінпраці
України від 29.12.04р. №338), видно, що середньооблікова чисельність штатних
працівників на цьому підприємстві -53 осіб; середньооблікова чисельність
інвалідів -штатних працівників, які повинні працювати на підприємстві відповідно
до 4% нормативу -2 особи; за даними розділу 1 звіту на підприємстві Відповідача
у 2006 році працював 1 інвалід; сума штрафних санкцій за цим звітом -6701,89
грн.

Отже Відповідач зобов'язаний був
створити 2, але створив у 2006 році лише 1 місце для працевлаштування
інвалідів.

Оскільки Відповідач вимог
вищевказаного Закону не виконав, Позивач самостійно нарахував Відповідачу за
вищевказаним звітом (форми 10-ПІ річна) суму 6701,89 грн.
адміністративно-господарських санкцій, виходячи із половини середньої річної
заробітної плати на підприємстві Відповідача у 2006 році.

Зазначені штрафні санкції за
нестворені в 2006 році робочі місця для працевлаштування інвалідів Відповідачем
добровільно не сплачені, що стало приводом для звернення прокурора в інтересах
держави в особі Позивача до суду про їх примусове стягнення.

Відповідно до ст. 18 вищевказаного
Закону, працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої
влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.

Отже, чинне законодавство України
покладає на зазначені органи обов'язок по працевлаштуванню інвалідів за умови
інформування їх про вільні робочі місця та вакантні посади на підприємстві.

Відповідно до частини 1 статті 218
Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової
відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у
сфері господарювання. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що учасник
господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської
діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського правопорушення.

Як вбачається із встановлених
обставин, Відповідач робоче місце для інваліда не створив, уповноважені органи
про це не повідомив чим порушив вищевказані приписи Закону України „Про основи
соціальної захищеності інвалідів в Україні”, а тому має нести встановлену цим
законом відповідальність у вигляді сплати адміністративно-господарських
санкцій.

Відповідно до пункту 2 Порядку
сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та
пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України „Про реалізацію статей 19 і
20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в
Україні" від 31.01.2007р. №70, Роботодавці сплачують суму
адміністративно-господарських санкцій відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів (далі - відділення Фонду) за місцем їх державної реєстрації як
юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців на балансовий рахунок 3510 в
установах Національного банку, відкритий
в  органах Державного
казначейства, або на балансовий рахунок 2510 в установах комерційних банків до
15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося  порушення
нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів. Обчислення суми
адміністративно-господарських санкцій проводиться роботодавцями самостійно
згідно з порядком заповнення звіту про зайнятість і працевлаштування  інвалідів, затвердженим

Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Відповідно до пункту 3
вищевказаного Порядку, у разі коли роботодавець не одержує прибутку, сума
адміністративно-господарських санкцій сплачується за рахунок інших джерел
відповідно до законодавства.

З дати набрання чинності зазначеним
Порядком (31.01.2007р.) Позивач і Відповідач зобов'язані використовувати його
положення у своїх правовідносинах, зокрема, в частині порядку та строків, які
встановлюються до 15.04.2007р. для сплати адміністративно-господарських санкцій
за 2006 рік.

Згідно з ч. ч. З і 4 ст. 20 Закону
України "Про основи соціальної захищеності інвалідів України" сплата
штрафних санкцій за нестворені робочі місця для інвалідів проводиться
підприємствами (об'єднаннями), установами і організаціями відповідно до закону
за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх
податків і зборів (обов'язкових платежів). У разі відсутності коштів штрафні
санкції можуть бути застосовані шляхом звернення стягнення на майно
підприємства (об'єднання), установи і організації в порядку, передбаченому
законом.

Доводи відповідача про відсутність
у підприємства прибутку за підсумками роботи у 2006 році не можуть бути
прийняті судом до уваги, як підстави для звільнення від сплати зазначених
адміністративно-господарських санкцій і як підстави для відмови у позові,
оскільки зі змісту вищенаведених норм Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів України" випливає, що цей Закон не
ставить в залежність обов'язок щодо сплати санкцій від наявності чи відсутності
прибутку, а вказує лише джерело сплати, тобто, сплачені чи стягнуті за рішенням
суду штрафні санкції не можуть бути віднесені підприємством на собівартість
продукції чи надані послуги.

Щодо решти доводів відповідача, то
вони також спростовуються наступним.

Як зазначається у статті 8 Закону
України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” державне
управління в галузі забезпечення соціальної захищеності інвалідів здійснюється
центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики,
Міністерством охорони здоров'я України та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 1 Положення
про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2002 року № 1434, Фонд соціального захисту
інвалідів є урядовим органом державного управління, який діє у складі Мінпраці
та підпорядковується йому.

Згідно до пункту 9 цього ж
Положення, для реалізації покладених на Фонд завдань за погодженням з Мінпраці
утворюються територіальні відділення Фонду в межах граничної  чисельності його працівників.

За змістом статті 20 Закону України
“Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, саме Фонду соціального
захисту інвалідів надано право на стягнення адміністративно-господарських
санкції за недодержання законодавчо встановленого нормативу робочих місць для
забезпечення працевлаштування інвалідів.

Як зазначено в підпунктах 3 і 4
пункту 4 Положення про Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів, Позивач здійснює контроль
за виконанням підприємствами нормативу робочих місць для
працевлаштуванні інвалідів та за своєчасним перерахуванням
адміністративно-господарських санкцій і пені, що надходять від підприємств за
недодержання ними цих нормативів, а також вживає заходів щодо стягнення
адміністративно-господарських санкцій у разі їх несплати в установленому
законодавством терміни та порядку , в тому числі судовому.

Пункт 4 статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України визначає, що до компетенції
адміністративних судів відносяться спори за зверненням суб'єкта владних повноважень
у випадках, встановлених законом.

Таким чином, Позивач у даній справі
наділений правом на звернення до суду із позовними заявами розгляд і таких спір
підвідомчий адміністративним судам.

На підставі викладеного позовні
вимоги прокурора в інтересах держави в особі Позивача про примусове стягнення з
Відповідача суми 6701,89 грн. адміністративно-господарських санкцій за
нестворені в 2006 році робочі місця для інвалідів -є обґрунтованими і їх
слід задовольнити.

Судові витрати у справі з Відповідача
не стягуються, згідно ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Керуючись ст. ст. 5, 7-12, 19,
69-71, 87, 104, 163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А
Н О В И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального
підприємства "Житлово-комунальна контора № 27" на користь
Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів
суму 6701 грн.  89 коп.
адміністративно-господарських санкцій.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути
оскаржена у порядку та строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя

І.М. Подобед

Повний
текст постанови підписаний -07.09.07р.