ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

"30" травня 2007 р.                                                                      Справа №12/40

За позовом Сторожинецької районної державної санітарно-епідеміологічної станції м.Сторожинець

до відповідача Державної інспекції з контролю за цінами в Чернівецькій області

про визнання нечинним рішення

Суддя                                                               Бутирський А.А.

Представники:

Від позивача –не з’явився

Від відповідача –Ленько В.О. –головний державний інспектор (довіреність від 05.02.2007 року)

В засіданні приймали участь

СУТЬ СПОРУ: Сторожинецька районна державна санітарно-епідеміологічна станція м.Сторожинець звернулася з позовом до Державної інспекції з контролю за цінами в Чернівецькій області про визнання нечинним рішення відповідача № 38 від 12.12.2006 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що постановою Кабінету Міністрів України №1351 від 27.08.2003 року ”Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби,, були затверджені тарифи (прейскуранти) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби. У даній постанові прямо не зазначено, що податок на додану вартість врахований в розмір затверджених нею тарифів. Статтею 3.2. Закону України „Про податок на додану вартість” визначений перелік операцій, які не являються об'єктом оподаткування згідно цього Закону і, згідно з цією нормою, види послуг, які надаються закладами державної санітарно-епідеміологічної служби, не відносяться до операцій, які не являються об'єктом оподаткування. Таким чином, вважає позивач, законодавством прямо передбачений обов'язок осіб, які отримують доходи, сплачувати встановлені законом податки і збори, сума податку у розмірі 20 % додавалась до тарифів на послуги і, саме тому, що ця сума включалась до цін на послуги саме в якості податку на додану вартість, вона була повністю перерахована до державного бюджету,

В акті перевірки відповідач зафіксував, що за перевіряємий період установою надавались платні послуги, які не передбачені Переліком робіт і послуг у сфері забезпечення санітарного і епідемічного благополуччя населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1544 від 15.10.2002 року.

Позивач вважає, що відповідач не мав права на проведення вказаної перевірки.

Відповідно до пункту З Указу Президента України № 503/97 від 10.06.1997 року "Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності” громадяни, державні органи, підприємства, установи, організації під час здійснення своїх прав і обов'язків повинні застосовувати закони України, інші акти Верховної Ради України, акти Президента України і Кабінету Міністрів України, опубліковані в офіційних друкованих виданнях або одержані у встановленому порядку від органу, який їх видав.

Відповідно до пункту 5 згаданого Указу нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо більш пізній строк набрання ними чинності не передбачено в цих актах, акти Кабінету Міністрів України, які визначають права і обов'язки громадян, набирають чинності не раніше дня їх опублікування в офіційних друкованих виданнях.

Позивач, аналізуючи зміст постанови Кабінету Міністрів України № 622 від 11.05.2006 року вважає, що сам документ не містить інформації щодо набрання ним чинності. Однак із змісту зазначеного документу можна стверджувати, що Постанова № 622 стосується прав і обов'язків громадян у стосунках з органами державної санітарно-епідеміологічної служби, тобто визначає право громадян на отримання послуг (виконання робіт) відповідно до розміру тарифів, встановлених на ці послуги (роботи) Кабінетом Міністрів України.

Постанова Кабінету Міністрів України № 622 від 11.05.2006 року ”Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 15.10.2002 року № 1544 і від 27.08.2003 року № 1351 була опублікована в газеті Урядовий кур'єр від 31.05.2006 р., а тому датою набрання нею чинності є 01.06.2006 р. - наступний день, що слідує за датою офіційного опублікування. Порушень застосування цін після цієї дати відповідачем не встановлено. До цього часу позивач застосовував ціни, що передбачені постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 11.05.2006 року.

Відповідач проти позову заперечує, виходячи з того, що регульовані тарифи встановлюються з урахуванням кінцевої вартості послуг для споживача, тому повинні включати податок на додану вартість.

Також відповідач вказує, що відповідно до розпорядження голови Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України позивач являється монополістом у сфері надання платних санітарно-епідеміологічних послуг.

Таким чином, робить висновок відповідач, позивач може надавати платні послуги виключно, які затверджені постановами Кабінету Міністрів України від 15.10.2002 року № 1544 „Про затвердження переліку робіт і послуг у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення, які виконуються і надаються за плату” та від 27.08.2003 року № 1351 „Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби”. Тобто, вартість послуг з лабораторних досліджень (на носійство кишкової інфекції, гельмінтози, наявність стафілококу тощо) затверджених Переліком необхідних обстежень лікарів-спеціалістів, видів клінічних. Лабораторних та інших досліджень, затвердженого наказом МОЗ від 23.07.2002 року № 280, відшкодовується за тарифами, встановленими обласною державною адміністрацією для лікувально-профілактичних закладів.

Проведення клінічних, лабораторних з профілактичною і діагностичною метою та інших досліджень, що необхідні для проведення обов'язкових медичних оглядів, згаданими постановами Кабінету Міністрів України не передбачені.

Крім того, відповідач вказує на те, що при наданні платних послуг в період з 11.05.2006 року по 31.05.2006 року позивач застосовував тарифи, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2003 року №1 351, яка втратила свою чинність. Застосування протягом зазначеного періоду тарифів на послуги, вільних тарифів, рівень яких не відповідає рівню тарифів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2006 року № 662, призвело до порушення державної дисципліни цін.

Ухвалою від 11.04.2007 року розгляд справи було зупинено до 10.05.2007 року.

У судовому засіданні 10.05.2007 року встановлено, що позивач свого представника у судове засідання не направив, хоча належно був повідомлений про день, час і місце вирішення спору, про що свідчить підпис у протоколі судового засідання 11.04.2007 року (а.с. 72).

За таких умов розгляд справи було перенесено на 30.05.2007 року. У цей день, позивач, належно повідомлений про день, час і місце вирішення спору (а.с. 81) повторно свого представника у судове засідання не направив, про причини неприбуття на слухання справи не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності від нього не надходила, що у відповідності до вимог пункту четвертого частини першої статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України дає суду підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись пунктом четвертим частини першої статті 155, статтею 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

УХВАЛИВ:

Залишити позовну заяву без розгляду.

Суддя
А.А. Бутирський