ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2007 р.
№ 18/207 (1/662/06)

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого –судді
Грека Б.М. –(доповідача у справі)

суддів :
Жаботиної Г.В.
Стратієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Страхового товариства з додатковою відповідальністю “Гарантія”

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 14.08.07

у справі
№ 18/207

господарського суду
м. Києва

за позовом
Закритого акціонерного товариства “Возко”

до
Страхового товариства з додатковою відповідальністю “Гарантія”

про
стягнення 164 667,99 грн.

за участю представників від:

позивача
Гуцелюк Л.І. (дов. від 15.01.07)

відповідача
Голою Д.М. (дов. від 10.05.07),
Собур А.К. (дов. від 22.10.07)

В С Т А Н О В И В :

ЗАТ “Возко” звернулося до суду з позовом про стягнення з Страхового товариства з додатковою відповідальністю “Гарантія”164667,99 грн. страхового відшкодування.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 30.05.07 (суддя Мандриченко О.В.) в позові відмовлено з тих підстав, що договором не передбачено страхового відшкодування у випадку крадіжки застрахованого майна. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.08.04 (колегія суддів у складі: головуючого-судді Андрієнка В.В., суддів: Малетича М.М., Студенця В.І.) рішення місцевого суду скасоване, позов задоволено повністю. В обґрунтування постанови суд послався на те, що страховим сертифікатом передбачене страхування від крадіжки.

Не погоджуючись з постановою, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, рішення місцевого господарського суду залишити без змін. Касаційна скарга мотивована тим, що постанова прийнята без участі представника відповідача, який не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи  касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм  матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судових актах, та вбачається з матеріалів справи, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.07 розгляд апеляційної скарги позивача призначено на 14.08.09. Відповідач знав про дату засідання, що вбачається із його клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 14.08.07 відповідач не з’явився, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання мотивоване тим, що відповідач не отримував копії апеляційної скарги. З цього приводу апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що у разі відсутності у відповідача копії апеляційної скарги, він  не був позбавлений права ознайомитись з матеріалами справи до судового засідання 14.08.07, крім того у клопотанні про відкладення розгляду справи відповідач не зазначив про намір  подати додаткові докази (не наголошує на цьому відповідач і при зверненні до Вищого господарського суду України), суд порахував за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що вказана скаржником у касаційній скарзі обставина (розгляд справи без участі відповідача) не може бути підставою для скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 14.08.07. Так,  відповідно до ст. 11110 Господарського процесуального кодексу України, порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду. В даному випадку відповідач був повідомлений про час та місце судового засідання, що вбачається із клопотання (а.с. 72), але не з'явився в судове засідання з суб'єктивних причин.

Що стосується правильності застосування судом норм матеріального права, то як встановлено в судових актах, 01.11.04 між сторонами укладений генеральний договір добровільного страхування вантажів № 0031, згідно з яким, відповідач за умовами Правил страхування вантажів МС №019 страхує вантаж позивача на час перевезення, включаючи перевантаження та зберігання на складах у пунктах перевантаження в розмірі 100% його фактичної вартості, на випадок загибелі або пошкодження, спричинених внаслідок страхових подій, передбачених Правилами страхування.

Позивач листом №1803-119 від 03.10.06 повідомив відповідача про те, що в ніч з 02.10.06 на 03.10.06 в результаті перевезення шкіртовару з Вознесенського складу готової продукції на філію складу ЗАТ „Возко”, була здійснена крадіжка шкіртовару на суму 164667,99 грн.

Спір у даній справі виник у зв’язку із тим, що відповідач листом №838 від 12.12.00  відмовив позивачеві у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що ризик „крадіжка” згідно з умовами генерального договору добровільного страхування вантажів №0031 від 01.11.04 не входить в об'єм відповідальності страховика.

Задовольняючи позов, апеляційний суд вказав на те, що з наявного матеріалах справи страхового сертифікату №003102 до договору страхування вантажу № 0031 від 01.11.04 вбачається, що страхування передбачало також страхування на випадок крадіжки.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з даною правовою позицією апеляційного суду, оскільки відповідно до ст. 1 Закону України „Про страхування", страхування –це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Частиною 2 статті 8 вказаного Закону передбачено, що страховий випадок –це  подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої, виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Пунктом 19.3. Правил страхування вантажів та багажу № 019, зареєстрованими Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 02.10.03 №0903393, передбачено, що на вантажі, що страхуються за генеральним договором, розповсюджуються всі положення даних правил, якщо в генеральному договорі не висловлене інше. Казанківським РВУ МВС України в Миколаївській області була порушена кримінальна справа за статтею 185 частиною З КК України - крадіжка.

Як встановлено судом та вбачається  з наявного матеріалах справи страхового сертифікату  № 003102 до договору страхування вантажу № 0031 від 01.11.04, страхові умови визначені відповідно до правил страхування №019 від 02.10.03. та п. 3.1.1.

Згідно п. 3.1.1 Правил страхування вантажів та багажу  (вантажного багажу) № 019, за договором страхування, укладеним на умові “з відповідальністю за всі ризики”, в межах страхової суми відшкодовуються, при дотриманні інших умов даних Правил, збитки від втрат чи пошкодження всього чи частини застрахованого вантажу та багажу, що можуть наступити внаслідок дії небезпек та випадковостей, яким наражаються вантажі при перевезенні, за винятком випадків, зазначених у п. п. 4.1, 4.2, 4.4, 4.5, 4.6 даних Правил. Таким чином, крадіжка підпадає під поняття “втрата вантажу”.

Отже, враховуючи, що внаслідок крадіжки 03.10.06 позивач зазнав втрату частини застрахованого вантажу на суму 164667,99 грн., а крадіжка не віднесена до випадків, зазначених у п. п. 4.1, 4.2, 4.4, 4.5, 4.6 Правил страхування вантажів та багажу  (вантажного багажу) № 019, відмова відповідача від виплати страхового відшкодування на вказану суму є неправомірною. Тому суд апеляційної інстанції дійшов правомірно висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 164667,99 грн. страхового відшкодування  є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Отже, постанова Київського апеляційного господарського суду від 14.08.07 є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування господарський суд касаційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115 , 1117, 11111 Господарського  процесуального кодексу  України,  Вищий    господарський    суд   України

П О С Т А Н О В И  В   :

Касаційну скаргу Страхового товариства з додатковою відповідальністю “Гарантія” залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.08.07 у справі № 18/207 залишити без змін.

Головуючий - суддя                                                                      Б. Грек

Судді                                                                                                    Г. Жаботина

Л. Стратієнко