ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.08.07р.

Справа № 25/76-07(8/33-07(39/264-06)

За позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-Інжинірингова група "Логос-Інвест", м. Дніпропетровськ

до  Закритого акціонерного товариства "ОТП Банк" в особі філії Закритого акціонерного товариства "ОТП Банк" в м. Дніпропетровську, м. Дніпропетровськ

про зобов"язання вчинити певні дії та розірвання договору

Суддя  Чередко А.Є.

Представники:

Від позивача: Ординський К.А., дор. № 184/131 від 19.06.2007р., Третяк О.М., дор. № 193/131 від 18.07.2006р.

Від відповідача: Городенко О.А., дор. б/н від 07.07.2007р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом в якому просив суд зобов’язати відповідача здійснити на зазначених в заявці на купівлю іноземної валюти № 2 від 05.07.2006 умовах купівлю іноземної валюти з метою погашення кредиту та відсотків згідно кредитному договору № 19/1-313/2004 від 11.11.2004, стягнути з відповідача збитки в сумі 26600 грн. 54 коп. та розірвати Договір про надання кредиту № 19/1-313/2004 від 11.11.2004.

16.08.2006 позивач, в порядку ст. 22 ГПК України змінив предмет позову і просив суд стягнути з відповідача суму збитків у розмірі 536103 грн. 04 коп.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2006р. у справі № 39/264-06 позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у розмірі 536103,04 грн. у зв'язку з невиконанням останнім умов кредитного договору № 19/1-313/2004 від 11.11.2004р. та діючого законодавства задоволені в повному обсягу, яке постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.10.2006р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.01.2007р. у справі № 39/264-06 рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2006р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.10.2006р. у справі № 39/264-06 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Розпорядженням голови господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2007р. справу № 39/264-06 передано для розгляду судді Дубініну І.Ю.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2007р. справу № 8/33-07 (39/264-06) передано для розгляду по суті судді Чередко А.Є. з підстав задоволення заяви Дубініна І.Ю. про самовідвід від участі у розгляді зазначеної справи.

Позовні вимоги позивача, обґрунтовані неналежним виконання відповідачам умов договору про відкриття рахунків, здійснення розрахунково-касового обслуговування та надання інших банківських послуг від 10.09.2004, стандартного договору про використання комп’ютерної Банківської Системи „Клієнт-Банк” від 17.09.2004 та кредитного договору № 19/1-313/2004 від 11.11.2004р.

Відповідач проти позову заперчує посилаючись на відсутність із його боку порушень умов укладених між сторонами договорів, порушення умов цих договорів саме позивачем та невірним тлумаченням позивачем умов кредитного договору, у зв’язку з чим просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 09.08.2007р. по 30.08.2007р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

10.09.2004 між ТОВ „Інвестиційно-Інжиніріногова група Логос-Інвест” (надалі Позивач) та Акціонерним комерційним банком „Райффайзенбанк Україна” в особі філії Акціонерного комерційного банку „Райффайзенбанк Україна” в м. Дніпропетровську, правонаступником якого є Відповідач, було укладено договір про відкриття рахунків, здійснення розрахунково-касового обслуговування та надання інших банківських послуг за № 184.

17.09.2004 сторони уклали стандартний договір про використання комп’ютерної Банківської Системи „Клієнт-Банк”.

11.11.2004 між позивачем та Акціонерним комерційним банком „Райффайзенбанк Україна” було укладено договір про надання кредиту № 19/1-313/2004, відповідно до умов якого відповідач зобов’язався надати позивачеві кредит в розмірі, що не перевищує 7 000 000 доларів США, а позивач в свою чергу зобов’язався належним чином використати надані кредитні кошти, повернути їх Банку, сплатити відповідну плати за користування кредитом, та виконати інші зобов’язання передбачені кредитним Договором.

В подальшому сторони домовилися про можливість надання кредиту як у доларах США та й в євро, про що було складено відповідну додаткову угоду № 2 від 24.06.2005.

На виконання умов кредитного договору відповідачем було надано кредитні кошти в розмірі 5 000 000 доларів США, та 1 655 355,07 євро.

31.05.2006р. позивачем на адресу філії Акціонерного комерційного банку „Райффайзенбанк Україна” в м. Дніпропетровську було направлено лист, в якому зазначено про готовність позивача здійснити дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 19/1-313/2004 від 11.11.2004.

Платіжними дорученнями № 5, 6, 7 від 05.07.2006р. позивачем, за допомогою системи „Клієнт-Банк” було ініційовано переказ грошових коштів в рахунок погашення кредиту згідно договору № 19/1-313/2004 від 11.11.2004. в розмірі 4 924 242,41 доларів США та 1 573 564,12 євро.

Також 05.07.2006 позивачем було подано заявку на купівлю іноземної валюти в сумі 64 580,23 євро, з метою погашення кредиту та відсотків за кредитним договором  № 19/1-313/2004 від 11.11.2004.

В виконанні вищевказаних платіжних документів відповідачем було відмовлено.

Мотивуючи свою відмову здійснити зарахування грошових коштів в рахунок погашення кредиту та відсотків відповідач зазначає наступне.

Згідно п. 2.2.1. кредитного договору № 19/1-313/2004 від 11.11.2004р., Банк має право не виконувати будь-які вимоги Позичальника, якщо їх виконання суперечить зобов’язанням Позивальника за кредитним договором.

Відповідно до п. 1.6.1.1. кредитного договору № 19/1-313/2004 від 11.11.2004р., повернення кредиту повинно здійснюватися 66-ю рівними частинами, пунктом 1.9.1. договору визначено, що позивач не має право здійснювати дострокове виконання боргових зобов’язань в цілому, або їх частині, на протязі 24 календарних місяців з моменту підписання кредитного договору (тобто до кінця жовтня 2006 рок).

Позивач в свою чергу зазначає, що відповідне право на дострокове погашення кредиту незалежно від умов п. 1.9.1. Договору, передбачено „Застереженням” до п. 1.9. Кредитного договору, згідно з яким Позичальник може скористатися правом проведення дострокового виконання боргових зобов’язань в цілому, або частково, не раніш 1 (одного) календарного місяця з моменту отримання Банком письмового звернення Позичальника про можливість проведення такого дострокового виконання боргових зобов’язань.

Отже, зі змісту наведеного застереження вбачається, що ним встановлюється лише порядок реалізації права на дострокове погашення боргових зобов’язань, тобто встановлюється додаткова вимога – не раніше 1 місяця з моменту отримання повідомлення при наявності підстав, передбачених п. 1.9., оскільки застереження стосується саме цього пункту договору, а не встановлюється право Позичальника на дострокове погашення боргових зобов’язань незалежно від умов п. 1.9. договору. У іншому випадку, наявність у договорі, зокрема п. 1.9.1., втрачає сенс.

При цьому, суд враховує, що направивши відповідачу 31.05.2006р. лист про готовність позивача здійснити дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 19/1-313/2004 від 11.11.2004р.. відповідач додав до нього проект додаткової угоди, який передбачав зміну саме п. 1.9. договору, тобто позивач усвідомлював неможливість дострокового погашення боргового зобов’язання без внесення відповідних змін до п. 1.9. зазначеного кредитного договору.

27.07.2006р. між сторонами було підписано додаткову угоду до договору про надання кредиту  № 19/1-313/2004 від 11.11.2004р., якою було припинено дію цього договору та встановлено порядок виконання позивачем своїх боргових зобов’язань по договору.

Таким чином, за умов того, що у позивача були відсутні правові підстави для дострокового повернення всієї суми кредиту та відсотків, відповідач правомірно відмовив йому у виконанні відповідних платежів на погашення кредиту та заяви на купівлю іноземної валюти, яка мала цільове призначення –погашення кредиту та відсотків згідно кредитного договору № 19/1-313/2004 від 11.11.2004р.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, зокрема банківської виписки по рахунку позивача станом на 05.07.2006р.на рахунках позивача були відсутні у повному обсязі грошові кошти для виконання банком платіжних доручень позивача № 5, 6, 7 від 05.07.2006р. про переказ грошових коштів в рахунок погашення кредиту згідно договору № 19/1-313/2004 від 11.11.2004. в розмірі 4 924 242,41 доларів США та 1 573 564,12 євро та заяви на купівлю валюти від 05.07.2006р., а їх виконання банком за межами залишків коштів на рахунках позивача на початок операційного дня суперечило б вимогам п. 4.6., 4.7. Постанови НБУ № 82 від 05.03.2005р. „Про затвердження положення про оформлення та подання клієнтами платіжних доручень в іноземній валюті або банківських металах, заяв про купівлю або продаж іноземної валюти або банківських металів до уповноважених банків і інших фінансових установ та порядок їх виконання”.

За п.п. 2.1.2.1. договору про відкриття рахунків, здійснення розрахунково-касового обслуговування та надання інших банківських послуг  № 184 від 10.09.2004р., банк виконує розпорядження клієнта по перерахуванню з рахунку коштів у національній валюті з урахуванням сум, що надходять на рахунок клієнта протягом операційного часу, який встановлено тарифами на банківські послуги.

Пунктом 2.2.1. цього договору передбачено, що банк має право у разі оформлення клієнтом розрахункових документів на проведення операцій з рахунком з порушенням вимог чинного законодавства, нормативних актів НБУ та внутрішніх правил банку відмовити клієнту у здійсненні розрахункових операцій.

Також, оскільки на момент пред’явлення позивачем платіжних доручень  № 5, 6, 7 від 05.07.2006р. та заяви на купівлю валюти від 05.07.2006р. у позивача були відсутні валютні зобов’язання перед відповідачем по сплаті відповідних кредитних коштів у зазначених сумах іноземної валюти, то виконання банком зазначених платіжних доручень та заявки суперечило б вимогам ст.ст. 12, 13 Декрету КМ України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю” № 15-93 від 19.02.1993р. та ч. 4 глави 3 розділу 3 „Правил торгівлі іноземною валютою”, затверджених постановою правління НБУ № 281 від 10.08.2005р.

Як вбачається з пояснень позивача від 26.06.2007р., позивач просить стягнути з відповідача збитки, заподіяні йому внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов’язань, передбачених договором про надання кредиту  № 19/1-313/2004 від 11.11.2004р., що полягало у відмові здійснити зарахування грошових коштів у рахунок дострокового погашення кредиту, тому позивачем були понесені додаткові витрати у вигляді сплати процентів за користування кредитними коштами до прийняття банком 01.08.2006р. повного дострокового погашення кредиту.

Згідно наданого розрахунку, що підтверджується відповідними платіжними документами, розмір витрат позивача по оплаті процентів за користування кредитом в період із 21.06.2006 по 01.08.2006 становить 536103 грн. 04 коп.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв’язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння збитків є правопорушення, яке включає у якості складових елементів: збитки, протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки, причинний зв’язок між ними, а також вину особи, що заподіяла збитки.

Терміном “збитки” позначаються наслідки правопорушення, які виражаються у зменшенні майнової сфери потерпілого у результаті порушення належного йому права або блага. Протиправною поведінкою (дією або бездіяльністю) є будь-яка поведінка, яка суперечить правовим нормам. Причинний зв’язок –це відповідний об’єктивно існуючий зв’язок між явищами, при якому одне явище, яке передує, при відповідних умовах породжує, викликає інше явище –наступне. Відповідальність за заподіяні протиправною поведінкою збитки виникає при наявності вини особи, що заподіяла шкоду.

З огляду на вищенаведені обставини справи та надані сторонами докази, суд не вбачає в діях відповідача протиправної поведінки щодо відмови у прийнятті дострокового виконання зобов’язання позивачем по кредитному договору № 19/1-313/2004 від 11.11.2004р.

Згідно з ст. 531 ЦК України, боржник має право виконати свій обов’язок достроково, якщо  інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає з суті зобов’язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно відсутні і інші елементи, які є підставою для настання цивільно-правової відповідальності, як-то наявність вини відповідача у заподіянні збитків позивачу та існування причинного зв’язку між діями відповідача з приводу не прийняття дострокового виконання зобов’язання і не надання відповіді на пропозицію позивача щодо зміни умов кредитного договору та заподіянням позивачу збитків внаслідок продовження останнім виконання умов договору про надання кредиту під час його дії, що унеможливлює притягнення відповідача до цивільної відповідальності.

При цьому, посилання позивача на те, що відповідач в порушення вимог ст. 188 ГК не відповів на пропозицію позивача про зміну умов договору шляхом підписання відповідної додаткової угоди, що в свою чергу призвело до продовження виконання позивачем умов договору та заподіяння збитків, суд вважає безпідставними, оскільки згідно з ст. 188 ГК України зміна умов договору не є обов’язком сторони цього договору, отже при відсутності згоди, якою можливо вважати не надання відповіді на таку пропозицію, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду, що і є способом захисту порушеного права у даному випадку.

Також, суд враховує, що умовами кредитного договору № 19/1-313/2004 від 11.11.2004р. не встановлено порядку перерахування коштів за поданими позивачем платіжними дорученнями та порядку виконання заявки на купівлю іноземної валюти, порушенням умов якого позивач і обґрунтовує позовні вимоги про стягнення збитків.

З огляду на усе вищевикладене, суд не знаходить достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, отже у позові слід відмовити, а судові витрати віднести на позивача.

Керуючись ст.ст. 49,  82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя

А.Є. Чередко

Рішення підписано 07.09.2007р.