ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"12" жовтня 2007 р.
Справа №  4/284

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І. розглянув у судовому засіданні справу  №  4/ 284

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Тридента агро", м. Київ

до відповідача: Дочірнє підприємство “Дочірнє сільськогосподарське  підприємство  “Лікарівка-2”  с. Лікарівка Олександрійського району Кіровоградської області

про стягнення   18529 грн. 17 коп. заборгованості за отриманий товар

Представники сторін :

від позивача: участі не брали. В судовому засіданні  20.09.2007 року  Грищенко О.М.  довіреність від  01.08.2007 року .

від відповідача: участі не брали. В судовому засіданні  20.09.2007 року  Ковальов  А.І.  довіреність  від 20.09.2007 року.

Сторони  повідомлені  про оголошення  перерви по справі  до  14 год 30 хв.  12.10.2007 року.

СУТЬ  СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з Дочірнього підприємства “Дочірнє сільськогосподарське підприємство  “Лікарівка-2” заборгованості за отриманий товар в розмірі  18529 грн. 17 коп., з яких 13583 грн. 23 коп. сума основного боргу, 2966 грн. 58 коп. пені (за уточненими позивачем розрахунками пеня в розмірі  1640 грн. 77 коп.),  проценти річних в розмірі  303 грн.03 коп., втрати від інфляції 691 грн. 70 коп., штраф в сумі  984 грн. 63 коп.  і судових  витрат на користь  товариства з обмеженою відповідальністю "Тридента агро", м. Київ.

Відповідач  позовні вимоги не визнає, посилаючись на ту обставину, що   позивачем  фактично в  односторонньому порядку  змінено умови договору та проведено поставку  товару препарату Хормоні у кількості 2 кг на суму 509 грн.04 коп.  поставка якого не передбачалась умовами укладеного між сторонами договору.

Крім того, відповідач вважає  нарахування до стягнення пені в розмірі   2966 грн. 58 коп. необгрунтованим, оскільки поняття недоїмка   включає в себе  штраф  або пеню, а нарахування до стягнення штрафу і пені не передбачене   законом.  Нарахування пені проведено в розмірі, що перевищує   встановлений  Законом України  “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” розмір.

В судове засідання  20.09.2007 року  позивачем подано   пояснення та уточнення  щодо визначення розміру пені, яким фактично  задоволено частково  претензії відповідача щодо   врахування вимог Закону України  “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” та  проведено розрахунок пені в розмірі   1640 грн. 77 коп.

По справі оголошувалась  перерва  до 14 год 30 хв.  12.10.2007 року.

Дослідивши  матеріали  справи та  правовідносини  між учасниками спору і  надавши  їм правову оцінку, господарський  суд

ВСТАНОВИВ :

Між сторонами спору  10.06.2006 року укладено договір купівлі- продажу товару на умовах відстрочення платежу № 62-01.2006 ( в  подальшому  договір)   предметом  якого визначено проведення   господарських операцій по передачі, прийманню   та оплаті  вартості  засобів  захисту рослин. Згідно до  розділу 2  договору (п.п.2.1, 2.2, 2.3) асортимент товару, його кількість, термін оплати та поставки, місце передачі товару, ціна визначаються   в додатках, рахунках та накладних документах, що є невід'ємною частиною договору. Всі рахунки та накладні документи, що виписані в період дії  договору є його невід'ємною частиною.  При укладанні  договору  сторони  згідно п.5.3 погодили  проведення оплати отриманого товару в строк до  01.11.2006 року.

На виконання умов  договору, по видатковій накладній №РН-КИ00689 від 15.06.2006 року  через представника  Карепіна  А.В. за довіреністю  ЯМВ №174284 від  10.06.2006 року  позивач поставив  відповідачу  20 л.  засіб захисту рослин Тренд (прилипач) на суму 480 грн. з ПДВ.Крім того, продовжуючи  проведення господарських операцій по видатковій накладній №РН-КИ 00813 від 29.06.2006 року   відповідач  через  свого представника Карепіна  О.В. за довіреністю  ЯМВ №174295 від  23.06.2006 року   отримав  у  позивача   засоби захисту  рослин: Центуріон 25,4% к.е в кількості  18 л та  Аміго прилипач в кількості  54 л на загальну суму  5802 грн. 19 коп., а  згідно до видаткової накладної  №РН-КИ 01021 від  12.09.2006 року  на  підставі  довіреності  ЯМВ № 175691 від  12.09.2006 року   позивач   через   повноважного представника Карепіна А.В. передав   відповідачу   засоби захисту  рослин  Раксіл  Ультра 120 т.к.с. в кількості  15 л. на суму 7272 грн.  з ПДВ.

Поставка засобів захисту рослин за вказаними видатковими накладними проведена у  відповідності до  додатків №1 та №3, які  були погоджені сторонами при укладанні договору та  підписані без зауважень і  доповнень.

Однак, за  фактичним погодженням між сторонами, в період дії  договору за  видатковою накладною  №РН-КИ00873 від 14.07.2006 року  за довіреністю серії  ЯМВ № 175658 від 13.07.2006 року  через повноважного представника Карепіна  О.В.  відповідач отримав від позивача 0,2 кг препарату  Хармоні 75% в.р.г на суму  509 грн.  включаючи ПДВ.

Відповідач прийняв поставлену продукцію повністю без зауважень,  факт  прийняття  продукції  завірив своїм підписом на видаткових  накладних. Прийняття  продукції  відповідачем не оспорюється.

Однак, в свою чергу, відповідач не виконав умови п. 5.3 договору, а саме не здійснив оплату  отриманого товару в строк до  01.12.2006 року , провівши в цей термін лише перерахування  08.06.2006 року  480 грн. на розрахунковий рахунок  позивача, чим  оплатив  у вигляді попередньої оплати  вартість  отриманого   за довіреністю  ЯМВ №174284 від  10.06.2006 року та  по видатковій накладній  №РН-КИ00689 від 15.06.2006 року   20 л  засобу  захисту рослин Тренд (прилипач) на суму  480 грн. з ПДВ.

Заборгованість за поставлені три партії товару в розмірі 13583 грн. 23 коп. залишилась непогашеною і  після спливу терміну для оплати повинна рахуватись  боргом.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши  правовідносини, що  виникли між  учасниками  спору, господарський суд приходить до переконання, що  позовні вимоги  підлягають  до  повного   задоволення, оскільки,  є  обгрунтованими  вимоги  про стягнення  суми основного боргу в розмірі   13583 грн. 23 коп.

Такий   висновок  господарський  суд зробив  на підставі  наступного.

Господарський суд вважає, що   викладені   умови  договору, права та обов'язки  сторін, порядок виконання договору, дають підстави вважати, що фактично сторонами укладено  договір купівлі-продажу.

За приписом ст. 265 Господарського кодексу України до правовідносин поставки,  які не  врегульовані цим  кодексом, застосовуються відповідні  положення  Цивільного  кодексу  України про  договір  купівлі-продажу.

Таким чином, господарський суд вважає, що між сторонами виникли  правовідносини, що  підпадають  під  дію  глави  54  Цивільного  кодексу  України.

Так, згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки  продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку  діяльність зобов'язується  передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для  використання його у підприємницькій  діяльності  або в  інших  цілях, не  пов'язаних  з особистим, сімейним або іншим подібним використанням,  а  покупець зобов'язується  прийняти  товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки  застосовуються  загальні  положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено  договором,  законом  або не випливає  з  характеру  відносин  сторін.

Одержання відповідного товару підтверджується також підписом  відповідача на видатковій накладній, що в відповідності до Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей № 99 від 16.05.1996р. є належним доказом підтвердження отримання товару.

Як вбачається  із  матеріалів  справи,   відповідач   прийняв поставлений товар    повністю, але не  виконав  свої  зобов'язання  по  оплаті   поставленого  партіями  товару.

Суд вважає, що між сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, наявні договірні відносини у відповідності до вимог ст.ст. 11, 639,655,691 ЦК України  підтверджують що це  саме  договір купівлі-продажу. Специфікація товару, ознаки, якість, ціна, вартість - визначені в   видаткових  накладних  (а.с. 18, 20, 22,24).

На користь відносин купівлі-продажу свідчить і застереження в документах на отримання  товару  про ціну з ПДВ.

Згідно ст.526 ЦК України зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк. Саме невиконання умов договору з боку відповідача і стало причиною звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного  законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його  прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати пені за  несвоєчасне виконання  грошового  зобов'язання.

Спір  фактично виник  через  небажання    відповідача  провести  оплату  поставлених  позивачем  партій товару   на суму 13583 грн. 23 коп.

Укладений   між сторонами  договір та  норми   діючого  законодавства  не містять підстав для  звільнення   відповідача від  обов'язку  виконати  зобов'язання  по  оплаті  поставленого  та  отриманого  товару.

Позивач правомірно просить стягнути основний борг  в  розмірі 13583 грн. 23 коп.  з відповідача на підставі ст. 526 ЦК України, зобов’язання має бути виконано в натурі.

Крім цього, п. 8.2 договору передбачено, що за прострочення  виконання зобов'язання покупець сплачує на користь продавця пеню у розмірі 0,08 % від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення. За розрахунками  позивача сума пені за  трьома  поставками починаючи з  02.12.2006 року  по  06.09.2007 року  тобто за  263 дні   виходячи з розміру облікової ставки НБУ 8,5%  до 31.05.2007 року та   8% з 01.06.2007 року   складає 1640 грн. 77 коп.

Господарський суд приймає до уваги, що при  нарахуванні  пені  позивач   врахував вимоги ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України про порядок застосування  штрафних санкцій за приписом якої  нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється  через шість місяців  від дня, коли зобов'язання мало бути виконане. Отже, визначальним при визначенні періоду за який можливе нарахування та стягнення пені є п. 8.3 договору згідно до якого при укладанні  договору сторони домовились про те, що нарахування штрафних санкцій  за невиконання зобов'язань за даним договором здійснюється без обмеження строку (а.с.15 зворот)

Господарський суд не погоджується з запереченнями відповідача про необгрунтованість  вимог  щодо стягнення пені  також  враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).

Згідно ч. 2 ст. 4 Цивільного кодексу України основним актом   цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).

Згідно ч. 6 ст. 4 Цивільного кодексу України цивільні відносини регулюються однаково на всій території України.

Статтею 1          Господарського кодексу України визначено, що цей Кодекс визначає  основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини,  що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між  суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом. Отже, норми Господарського кодексу є спеціальними щодо встановлення відповідальності по грошових зобов’язаннях суб’єктів господарювання.

Частина 1 ст. 231 Господарського кодексу України має імперативний характер і встановлює, що законом щодо окремих видів зобов'язань  може  бути визначений розмір штрафних санкцій,  зміна  якого  за  погодженням сторін не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 343 цього ж кодексу платник грошових коштів сплачує на користь одержувача  цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі,  що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного   банку   України,   що  діяла  у  період,  за  який сплачується пеня.

Окрім того, згідно ст. 1 спеціального Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 10.01.2002 р. № 9221-ІІІ), який регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники  грошових  коштів  сплачують  на  користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню  в  розмірі,  що встановлюється за згодою сторін.  В той же час, стаття 3 Закону, яка також носить імперативний характер, вводить певні обмеження щодо меж згоди сторін, а саме: розмір пені, передбачений  статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За таких обставин, зміст пункту  8.2 договору купівлі- продажу   № 62-01-2006 від 10.06.2006 року, який передбачає наслідки несвоєчасної оплати продукції покупцем та встановлює пеню у розмірі 0,08 % від несплаченої суми за кожний день прострочки, є таким, що суперечить чинному законодавству.  Однак, господарським судом приймається до уваги, що позивач  в  додатку до пояснення №632-01 від 20.09.2007 року   врахував вказані вимоги законодавства  та   провів  розрахунок пені на суму 1640 грн. 77 коп.  замість заявлених в позовній заяві до стягнення пені в сумі   2966 грн. 58 коп.

Таким чином, на думку господарського суду  до стягнення  може бути визначена лише пеня, яка   нарахована  у  відповідності  до вимог вказаних  нормативних актів, тобто виходячи  з розміру, що не перевищує подвійну облікову ставку  НБУ, тобто 17% та  16% річних у відповідні періоди.

При цьому господарський суд враховує, що в період коли  позивачем заявлено вимоги про  стягнення пені згідно до Постанови НБУ від 06.06.2006 року  №14-011/1373-6039 була визначена  облікова ставка в розмірі  8,5%, а з  01.06.2007 року  залишилась сталою в розмірі  8%.

Господарський суд погоджується з запереченням відповідача щодо   безпідставного  нарахування до стягнення пені одночасно з нарахуванням  штрафу  враховуючи  наступне.

Відповідальність за неналежне виконання  грошових зобов’язань регулюється  спеціальним законом, який  передбачає стягнення лише пені, розмір якої  обмежений подвійною обліковою  ставкою Національного банку України. З даною нормою Закону кореспондується  стаття 343 Господарського кодексу України, згідно з пунктом 2 якої платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня,  та  стаття 231 Господарського кодексу України, пунктом 6 якої встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Господарський суд вважає за необхідне врахувати наведені норми  матеріального права, оскільки стягнення  з відповідача  штрафу і пені  призведе  до  безпідставного стягнення  з відповідача за одне правопорушення  2 видів  неустойки.

Таку правову позицію викладено в  Постанові  Дніпропетровського апеляційного господарського суду  від 05.06.2007 року  по справі  № 4/84.

При цьому, господарський суд  визнає правильним застосування  для розрахунку  пені розмір фактичної заборгованості на суму 13583 грн. 23 коп., враховуючи наступне.

Пояснення  відповідача про проведену поставку товару по видатковій накладній №РН-КИ00873 від 14.07.2006 року  поза умовами  договору господарський  суд не може прийняти до уваги та визнає її необгрунтованою, оскільки   вказану поставку проведено в період дії договору та  в  період коли  за умовами договору  сторони  перебували в  стадії взаєморозрахунків (п.5.3 договору  оплата до  01.11.2006 року), в порядку черговості  поставка партії була   третьою ( перша партія  товару  15.06.2006 р, а остання  12.09.2006 р.), поставку проведено за  ініціативою  відповідача, який надав  позивачу  довіреність серії  ЯМВ №175658 від  13.07.2006 р. на отримання  саме препарату Хормоні та отримав   визначений в довіреності товар:  Хармоні  75% в.р.г. на суму  509 грн. 04 коп. за видатковою накладною  №РН-КИ 00873 від 14.07.2006 року, яка мала посилання як на підставу для  поставки саме договір  №26-01-2006 від 10.06.2006 року. Тобто,  зробивши  заявку  на  проведення  поставки шляхом передачі довіреності і  отримавши  товар за видатковою накладною з визначенням умов поставки  договору   №26-01-2006 від 10.06.2006 року, відповідач  фактично взяв на себе зобов'язання про  проведення оплати  фактично отриманого товару  до 01.11.2006 року та на інших умовах, визначених договором.  Отже,  при визначенні розміру відповідальності за невиконання грошових зобов'язань приоритет надається  положенням укладеного  між сторонами договору в частині, що не суперечить вимогам закону.

Крім того, господарський суд не приймає до уваги  заперечення  відповідача  щодо необгрунтованості позовних вимог в частині стягнення  штрафних санкцій у зв'язку зі спливом строку позовної давності, оскільки  вважає, що  п.8.3 договору  сторони прийшли домовленості, що відповідно до ст. 259 ЦК України строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується  до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.  Доказів  повного виконання своїх зобов'язань по оплаті вартості отриманого товару  відповідач до суду не подав.

Господарським судом не  вбачається підстав для зменшення   розміру  штрафних санкцій, оскільки   належні до сплати  штрафні санкції у вигляді  пені не є   надмірно великими порівняно із збитками кредитора та   відповідачем не подано до суду доказів  про майновий стан сторін, які  беруть участь у зобов'язанні та  про наявність не лише майнових але й  інших інтересів сторін, що заслуговують на увагу при вирішенні питання про зменшення штрафних санкцій. При цьому господарським судом враховується, що відповідачем зовсім не виконувалось зобов'язання по проведенні оплати  вартості  отриманого за  двома поставками і  використаного на свій розсуд товару, тобто ступінь виконання зобов'язання,  який  суд  може взяти  за  підставу  для зменшення розміру штрафних санкцій  фактично  є  нульовим.

Крім того,  у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, що складає:  проценти річних за період з  02.11.2006 року  по 01.08.2007 року , тобто за  273 дні,  в розмірі 303 грн. 03 коп. та втрати від інфляції за період з  грудня  2006 року по  червень 2007 року  включно  в розмірі  691 грн. 70 коп.

Суми, що підлягають до стягнення   перебувають в межах позовних вимог.

Господарським судом приймається до уваги, що сторонами не виконано вимоги суду щодо проведення звірки  взаємних розрахунків згідно до ухвали суду  від  17.08.2007 року, оскільки  до суду не подано   акт звірки. Однак, позивач  подав  складений ним в односторонньому порядку  акт звірки взаєморозрахунків станом на  23.08.2007 року та документи, що  підтверджують отримання поштових відправлень представником  відповідача  Возним О.П.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на  відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Господарським судом приймається до уваги і задовольняється клопотання  позивача  про  визначення  правильної назви  відповідача та  враховуючи   довідку   Головного управління статистики у Кіровоградській  області №15-5547   від  27.08.2007 року   правильною назвою  відповідача   визнається   згідно  до витягу  з Єдиного  державного реєстру підприємств та  організацій України   (ЄДРПОУ):  Дочірнє  підприємство “Дочірнє сільськогосподарське  підприємство “Лікарівка – 2” ідентифікаційний код  23680894 адреса- 28032  Кіровоградська область Олександрійський район с. Лікарівка; керівник-  Карепін Олександр Васильович;  дата реєстрації- 17.09.1996 р.; № рішення   5000010.

Керуючись  ст.ст. 34,49, 82,  84, 116, 117 ГПК  України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити   частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства “Дочірнє сільськогосподарське  підприємство  “Лікарівка-2” ідентифікаційний код 23680894 с. Лікарівка Олександрійського району Кіровоградської області р/р 2001 в КРУ ПІБ "Надра" м. Олександрія МФО 323624 заборгованість за отриманий товар в розмірі  16218 грн. 73 коп., з яких   сума основного боргу  13583 грн. 23 коп., пеня  1640 грн. 77 коп., проценти  річних 303 грн. 03 коп. та втрати від інфляції в розмірі 691 грн. 70 коп.; сплачене  державне мито в розмірі 162 грн. 19 коп. та витрати на інформаційно- технічне  забезпечення  судового процесу в розмірі 103 грн. 23 коп. на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Тридента агро", м. Київ вул. Ямська 28 А ( фактична  адреса  м.Київ  вул. Шовкуненка 6) р/р 0101 в ЗАТ "ТАС-ІНВЕСТБАНК" в м. Києві, МФО 320650 .

Наказ  видати.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до Дніпропетровського  апеляційного  господарського  суду на вказане рішення через господарський суд Кіровоградської області.

Копію рішення направити сторонам,  позивачу  за  фактичною адресою  03049  м.Київ вул. Шовкуненка 6.

Суддя                                               Ю. І. Хилько