ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

02.10.07                                                                                           Справа  № 4/1695-12/305

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді                                                                      Бонк Т.Б.

суддів                                                                                          Марко Р.І.

Бойко С.М.

з участю представників:

від позивача  Працьовита С.М. –предст.

від відповідача  не з”явився

розглянувши апеляційну скаргу  Відритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Львівгаз” від 10.07.2007р. №06-4902

на рішення Господарського суду  Львівської області від 14.06.2007р.

у справі №4/1695-12/305

за позовом  Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, м.Київ

до Відритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Львівгаз”, м.Львів

про стягнення 3622876,43 грн. заборгованості і штрафних санкцій

ВСТАНОВИВ:

рішенням Господарського суду Львівської області від 14.06.2007р. у справі №4/1695-12/305 задоволено  позов Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, м.Київ, та стягнуто з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Львівгаз”, м.Львів, заборгованість за відпущений природний газ, в т.ч. фінансові санкції, в розмірі 3622876,43 грн.

ВАТ “Львівгаз” в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити  в задоволенні позову, посилаючись на те, що місцевий господарський суд зробив невірну юридичну оцінку обставин справи та наявних у справі доказів, а також те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, зокрема, ст.11 ЦК України та ст.42 ГПК України. Скаржник апелює тим, що він виконав належним чином свої обов”язки по договору, посилаючись на постанову КМУ від 27.05.2000р. за №840, постанову НКРЕ від 12.07.2000р. за №759 та постанову КМУ №1729 від 27.12.2001р. На думку відповідача, п.5.1 договору суперечить згаданим вище нормативним актам в частині проведення розрахунків за спожитий газ, оскільки згідно затвердженого постановою НКРЕ за №759 від 12.07.2000р. алгоритму розподілу коштів, що надходять на розподільчі рахунки, єдиним джерелом покриття витрат з постачання природного газу для потреб населення магістральними газопроводами є кошти, які надходять на розподільчий рахунок.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти апеляційної скарги та зазначає, що визначений нормами чинного законодавства порядок розподілу грошових коштів, що надходять на розподільчі рахунки газозбутових підприємств НАК Нафтогаз України” за поставлений природний газ, не впливає на домовленість сторін за договором щодо остаточних строків розрахунків, а тому зобов”язання щодо оплати природного газу за договором не припиняються і повинні виконуватися відповідно до договірних зобов”язань.

Представник скаржника в судове засідання не з“явився, хоч був належним чином повідомлений про день і час розгляду апеляційної скарги, у зв”язку з чим, апеляційна скарга розглядається за наявними матеріалами у справі.

Оцінивши наявні письмові докази у даній справі, оскаржуване рішення та апеляційну скаргу відповідача, а також приймаючи до уваги доводи повноважного представника позивача і практику Верховного суду України у справах зі спорів, пов”язаних з розрахунками за природний газ та послуги з його транспортування, суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Як вбачається із матеріалів справи, 24.12.2004р. між ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” та ВАТ “Львівгаз”  укладено договір купівлі-продажу природного газу за №06/04-1372, умовами якого було передбачено, що позивач –Продавець, зобов”язується продати в січні 2005р., а Покупець –відповідач купити природний газ для потреб населення. Оплата за газ проводиться Покупцем грошовими коштами на підставі акту приймання-передачі газу. Остаточний розрахунок за газ здійснюється до 10 числа наступного за звітним місяця (п.5.1 Договору).

В порушення умов договору, відповідач виконав свої договірні зобов”язання частково, сплативши за природний газ суму –14964061,23 грн., сума недоплати становить –2550880,21грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, з нарахуванням відповідних фінансових санкцій за прострочку платежу, відповідно до п.п.6.1-6.3 договору.

Правовідносини між сторонами у даній справі ґрунтуються на згаданому вище договорі купівлі-продажу природного газу від 24.12.2004р. за №06/04-1372, яким сторони передбачили взаємні права та обов”язки.

Заборгованість відповідача перед позивачем підтверджується  актом звірки взаєморозрахунків від 30.06.2006р., у відповідності до якого заборгованість складає 2550880,22 грн. Зазначений акт підписаний сторонами та скріплений печатками.

Відповідно до ст.625 ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004р., боржник, який прострочив виконання зобов”язання, за вимогою кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також річні простроченої суми боргу.

Відповідно до ст.4 ЦК України в редакції 1963 року та ст.11 ЦК України, який вступив в силу 01.01.2004р., цивільні права та обов”язки сторін виникають в силу закону або договору, а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов”язки можуть виникати на підставі судового рішення. Крім того, права та обов”язки сторін можуть виникати на підставі спеціальних правових норм, якщо вони відповідають чинному законодавству України.

Загальна сума заборгованості, згідно розрахунків, доданих позивачем до позовної заяви, становить - 3622876,43 грн., яку позивач у даній справі просить стягнути з відповідача в повному розмірі.

Відповідно до ст.526 ЦК України в редакції 2003 року, який вступив в силу з 01.01.2004р., зобов”язання по договору повинно виконуватися належним чином, відповідно до його умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Щодо заперечень відповідача  про невідповідність п.5.1 договору постанові КМУ від 27.05.2000р. за №840 та постанові НКРЕ від 12.07.2000р. за №759, слід зазначити наступне:

На виконання постанови КМУ і НБУ за №1785 від 13.11.1998р., Національною комісією регулювання електроенергетики України була прийнята постанова за №759 від 12.07.2000р. “Про затвердження алгоритму розподілу коштів, що надходять на розподільчі рахунки газозбутових підприємств НАК “Нафтогаз України”, якою було розроблено алгоритм, який визначає послідовність дій підприємств та банків, що їх обслуговують, при надходженні коштів за поставлений природний газ, на розподільчі рахунки цих підприємств.

Розроблений та затверджений постановою НКРЕ алгоритм розподілу коштів, жодним чином не забороняє сторонам укладати договори щодо строків оплати вартості поставленого природного газу, а також не припиняє зобов”язання боржника по уже укладеному договорі щодо оплати боргу кредитору, що дає право кредитору реалізувати свої вимоги шляхом стягнення боргу за поставлений природний газ в судовому порядку, в тому числі застосувати до боржника фінансові санкції за порушення договірних зобов”язань.  Розроблений алгоритм визначає послідовність дій підприємств та банків, що їх обслуговують, при надходженні коштів на розподільчі рахунки підприємств за поставлений природний газ. Цей алгоритм не впливає на домовленість сторін за договором щодо строків оплати вартості поставленого природного газу, не припиняє зобов”язання боржника по оплаті боргу кредитору, в т.ч. шляхом реалізації свого права на стягнення боргу із споживачів природного газу.

Отже, посилання скаржника на те, що він не мав права визначати порядок, розміри та строки розрахунків з позивачем за отриманий природний газ, є необґрунтованим, оскільки це не відповідає постанові КМУ і НБУ від 13.11.1998р. за №1785 “Про вдосконалення розрахунків за спожитий газ” та суперечить вимогам цивільного законодавства, яке такої заборони не містить. Порядок забезпечення галузей національної економіки та населення природним газом не визначає остаточних строків, в межах яких повинні розраховуватись між собою газозбутова організація та постачальник газу за укладеними між ними договорами, а також не впливає на домовленість сторін за договором щодо строків оплати поставленого природного газу.

Отже, встановлена п.5.1 договору умова про те, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки, а остаточний розрахунок за фактично спожитий газ здійснюється до 10 числа місяця, наступного за звітним, не суперечить законодавству та є обов”язковою до виконання для сторін.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, апеляційний господарський суд вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві України, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.91, 101-105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Львівської області від 12.06.2007р. у справі №4/1695-12/305 залишити без зміни, апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Львівгаз”, м.Львів,  - без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя                                                                      Бонк Т.Б.

Судді                                                                                          Марко Р.І.

Бойко С.М.