ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.06.07 р.                                                                               Справа № 40/58пд

Суддя господарського суду Донецької області Підченко Ю.О.

При секретарі судового засідання Пальчак О.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” м.Київ, Донецької філії відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” м.Донецьк

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю „Дейта-Експрес” м.Донецьк

про переддоговірний спір

за участю:

представників сторін:

від позивача Сандул М.О. - юрисконсульт

від відповідача Іванов В.К. - генеральний директор, Ворона Ю.С. - юрисконсульт

СУТЬ СПОРУ: позивач, відкрите акціонерне товариство „Укртелеком” м.Київ в особі Донецької філії відкритого акціонерного товариства „Укртелеком”, звернувся до господарського суду з позовною  заявою до товариства з обмеженою відповідальністю „Дейта-Експрес” про врегулювання розбіжностей по спірним пунктам договору № 43-14-43 від 01.02.07р. про надання телекомунікаційних послуг на місцевому рівні.

З урахуванням складності спору за клопотанням однієї сторони погодженою з другою строк вирішення справи було продовжено на один місяць за вимогами ст. 69 ГПК України.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому:

-          згоден прийняти спірні пункти 2.2.6., 2.2.7., 2.3.10., 2.4.1.2., 2.2.3., 2.3.6., 3.2, 4.3, 4.4, 7.3.7, 8.8 та додаток № 3 в редакції позивача;

-          не погоджується з редакцією позивача пунктів 2.1.13., 3.6., 4.2., 4.3., 7.1. та додатку № 9 та просить затвердити їх у редакції товариства з обмеженою відповідальністю „Дейта-Експрес”.

З’ясувавши  фактичні  обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію  відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи представників сторін, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що за наявністю господарських правовідносин, пов’язаних з наданням телекомунікаційних послуг, позивачем на адресу відповідача було надіслано лист № 90-43/12 від 06.02.07р. разом з проектом договору № 43-14-43 від 01.02.07р. про надання телекомунікаційних послуг на місцевому рівні.

Відповідач повернув проект договору, підписавши його з протоколом розбіжностей.

На час укладення договору між сторонами виникли розбіжності по його окремим пунктам, зокрема: п.п. 2.1.13., 2.2.3., 2.2.6., 2.2.7., 2.3.6., 2.3.10., 2.4.1.2., 3.2, 3.6., 4.2, 4.3, 4.4, 7.1, 7.3.7, 8.8., додаткам № 3 та № 9.

До прийняття рішення по справі позивач, використовуючи своє право передбачене ст. 22 ГПК України, уточнив свої вимоги. Крім того сторони повідомили суд про часткове врегулювання спору, у зв’язку з чим розбіжності залишились по пунктам 2.1.13, 3.6., 4.2., 7.1. та додатку № 9.

Відповідно до ст. 649 Цивільного кодексу України та ст. 181 Господарського кодексу України позивач звернувся з позовом про вирішення переддоговірного спору.

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначаються господарським кодексом. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів відповідно до п. 7 ст. 179 ГК України.

При розгляді спору сторони частково узгодили розбіжності, залишивши неузгодженими пункти 2.1.13, 4.2, 3.6, 7.1 та додаток №9.

Протоколом розбіжностей відповідач доповнив договір пунктом 2.1.13 наступного змісту: “Провести остаточний розрахунок за телекомунікаційні послуги доступу до  телекомунікаційних мереж на місцевому рівні надані у період з 01.02.2007 року до 30.04.2007 року з урахуванням остаточно визначених розрахункових такс, в яких буде враховано собівартість завершення з’єднання від телекомунікаційної мережі Укртелекому на телекомунікаційній мережі Оператора через точки взаємоз’єднання” вважаючи, що вказані доповнення має бути, так як розрахункова такса у розмірі 0,01 грн. – це лише  мінімальна вартість послуги  доступу до мережі оператора телекомунікацій в той час, як реальна вартість такої послуги відповідно до п. 2 ст. 57 Закону України “Про телекомунікації”.

Позивач вважає, що оскільки порядок розрахунків за надані послуги передбачені пунктами 3.1.-3.8 договору та додатком №3, необхідність  доповнення пунктом 2.1.13 відсутня.

Суд розглянув вказану розбіжність і вважає, що розділом 2 договору передбачені права та обов’язки сторін, тому вказаний розділ не може бути доповненим порядком розрахунків, який пропонує відповідач у п. 2.1.13. Порядок розрахунків передбачений розділом 3 та додатком № 3, з яким сторони погодилися. Крім того, відповідач  вказаним пунктом пропонує провести остаточний розрахунок за період з 01.02.2007 року до 30.04.2007 року, в той час, як спір за даним пунктом розглядається за межами вказаного строку. Суд вважає недоцільним доповнити договір пунктом 2.1.13  і пропозиція відповідача  не приймається.

Пунктом 4.2 договору позивач передбачив відповідальність оператора (відповідача) за несвоєчасну оплату послуг у виді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, за кожний день затримки платежу, включаючи день оплати.

Відповідач протоколом розбіжностей передбачив таку відповідальність у вигляді пені в розмірі облікової ставки НБУ,  посилаючись на п.2 ст. 36 Закону України “Про телекомунікації”. Позивач вважає, що вказаною статтею передбачена відповідальність споживачів телекомунікаційних послуг, а відповідач за договором є оператором, відповідальність якого передбачена статтею 40 Закону. За порушення грошового зобов’язання відповідальність слід встановити за редакцією п. 4.2 договору.

Разом з тим, згідно Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996 року за прострочення грошового зобов’язання, суб’єктами якими є підприємства, установи та організації незалежно від форми власності та господарювання, а також фізичні особи - суб’єкти підприємницької діяльності, боржники сплачують кредиторам пеню в розмірі, що встановлена договором та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.5 ст. 231 Господарського кодексу України у разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов’язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу. Норма пункту 6 вказаної статті регулює виключно правовідносини між сторонами щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань і встановлений новий граничний розмір штрафних санкцій. Він нарахований у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ за весь час користування грошовими коштами, якщо іншій розмір не встановлений законом або договором.  А відтак, оскільки сторони пунктом 4.2. не дійшли до згоди щодо розміру пені, тому суд враховуючи вищевикладене приймає редакцію відповідача і пеня, повинна визначатися обліковою ставкою НБУ.

Пунктами договору 3.6. та 7.1 сторони не дійшли згоди до строку настання зобов’язань та строку дії договору.

Позивач пропонував пунктом 3.6. передбачити настання зобов’язань щодо надання та оплати послуг з набуттям чинності договору з 01.01.2007 року до 31.12.2007 року (п.7.1 договору), посилаючись на ч. 3 ст. 631 ЦК України та ч. 7 180 ГК України якими передбачено, що на зобов’язання, які виникли у сторін до укладання ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше.

Відповідач наполягає встановити строк з 01.02.2007 року, обґрунтовуючи це пунктом 2 ст. 631 Цивільного кодексу України, який передбачає, що договір набирає чинності з моменту його укладення.

Також в обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що проект договору разом з листом № 90-43/12 ним було отримано лише 06.02.07р. Належним чином підписаний договір з протоколом розбіжностей було надіслано на адресу позивача листом № 124/02 від 19.02.04р.

Заслухавши представників сторін, господарський  суд не може погодитися з доводами позивача, оскільки пунктом 1 ст. 640 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Частиною 2 статті 187 ГК України передбачено, що день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Пунктом 2 ст. 631 вказаного кодексу передбачено, що договір набирає чинності з моменту його укладення. Пункт 3 вказаної статті надає сторонам можливість встановити інші строки, але це   можливо за згодою сторін. В даному спорі сторони не домовилися про застосування відносин до укладення договору, тому у суду відсутні підстави для затвердження вказаного пункту в редакції позивача.

Щодо розбіжностей по додатку № 9 до укладаємого договору, то вказаний додаток в ньому відсутній. Відповідач у протоколі розбіжностей пропонував до договору додаток № 9 номерний ресурс Укртелекому, але редакція додатку відсутня. Тому вказаний додаток не може бути предметом розгляду спору. Сторони не позбавлені внести будь-які зміни до договору, укласти додаткові угоди до нього в порядку, передбаченому ст. 188 Господарського кодексу України, ст. 651 Цивільного кодексу України.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Витрати по держмиту покладаються на обидві сторони за вимогами ст. 44, 49 ГПК України.

У зв’язку з тим, що у судовому засіданні за згодою сторін було оголошено лише вступну а резолютивну частини рішення згідно частини третьої ст. 85 ГПК України, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого згідно статті 84 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись  ст.ст. 631, 640, 649 ЦК України ст.ст. 179, 180, 181, 187, 231 ГК України, ст.ст. 22, 33, 43, 44, 49, 82, 84, частиною третьою ст. 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2.Договір № 43-14-43 від 01.02.07р. про надання телекомунікаційних послуг на місцевому рівні  між відкритим акціонерним товариством “Укртелеком”, м. Київ в особі Донецької філії та товариством з обмеженою відповідальністю “Дейта-Експрес”, м. Донецьк вважати укладеним з 01.02.2007 року з врахуванням протоколу узгодження від 19.02.2007 року.

3.Пункти 3.6, 4.2, 7.1 прийняти в редакції відповідача.

4.Пропозицію відповідача щодо доповнення договору пунктом 2.1.13 та додатку № 9  – відхилити.

5.Стягнути з товариством з обмеженою відповідальністю “Дейта-Експрес”, 83048, м. Донецьк, вул. Левицького, 15, ід. код 25579900, р/р 3005 в ДРУ „Приватбанку”, МФО 335496, на користь:

- відкритого акціонерного товариства “Укртелеком” (01030, м. Київ, б. Шевченко, 18 від імені якого на підставі Положення діє Донецька філія ВАТ “Укртелеком” 83000, м. Донецьк, вул. Артема, 74, р/р № 5171 в Укрсоцбанку м. Донецька, МФО 334011, ід. код 01183764), витрати по держмиту в сумі 42 грн. 50 коп., витрати по судовому процесу в сумі 59 грн. 00 коп., видавши наказ.

6.Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя

Дата підписання рішення, оформленого у відповідності зі ст. 84 ГПК України: 20.06.07р.