ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 серпня 2007 р.

№ 17/108/07

Вищий господарський суд України у
складі колегії  суддів:

Божок В.С.- головуючого,

Костенко Т.Ф., Коробенко Г.П..

розглянувши матеріали касаційної
скарги

Товариства з обмежено
відповідальністю науково- виробнича
фірма "Інтермет"

на постанову

Одеського апеляційного
господарського суду від 29.05.2007

у справі

господарського суду Миколаївської
області

за позовом

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

до

Товариства з обмежено
відповідальністю науково- виробнича
фірма "Інтермет"

про

стягнення збитків та моральної шкоди

в судовому засіданні взяли участь
представники:

від позивача:

СПД ФО - ОСОБА_1

від відповідачів:

не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 05.04.2004 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою від 29.05.2007 Одеського
апеляційного господарського суду рішення від 05.04.2007 господарського суду
Миколаївської області скасовано в частині відмови в стягненні збитків на суму
145333 грн., витрат зі сплати державного мита та витрат зі сплати на інформаційно
технічне забезпечення судового процесу з прийняттям нового рішення, яким позов
задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ НВФ
"Інтермет" на користь СПД ФО ОСОБА_1 - 145333,00 грн. збитків,
1453,33 витрати зі сплати державного мита, 118,00 грн. витрат зі сплати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В решті частині рішення залишено
без змін.

Постанова апеляційного суду
мотивована тим, що відповідач умови договору не виконав, в частині оплати
товару, що дало позивачу право відповідно до умов договору, ч. 1 ст. 693 та ч.3
ст.538 Цивільного кодексу України, зупинити виконання свого зобов'язання. В
силу ч. 1 ст. 334 Цивільного кодексу України, право власності у набувача майна
за договором виникає з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Не погоджуючись з постановою
апеляційної інстанції ТОВ НВФ
"Інтермет" звернулось до Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою і просить її скасувати, посилаючись на те, що судом порушені
норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 322, 334  Цивільного кодексу України, ст.ст. 42,
43, 22,  33, 34, 35, 43  Господарського процесуального кодексу
України.

Колегія суддів, приймаючи до уваги
межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального
права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить необхідним в
задоволенні касаційної скарги відмовити.

Господарським судом
встановлено,  що 08.06.2006 СПД ФО ОСОБА_1
та ТОВ НВФ “Інтермет” уклали договір НОМЕР_1
купівлі-продажу, відповідно до умов якого позивач зобов'язувався
передати у власність відповідача залізничні конструкції (вагони, які були у
користуванні) та належали позивачу, вартістю 308750,00 грн..

За умовами п.3.1. договору,
поставка вагонів повинна здійснюватись партіями після оплати відповідачем
товару, у відповідності з п.5.1. договору, яким встановлено, що умовою
гарантованої поставки товару є 45%
попередня оплата вартості товару.

Відповідач не виконав умови
договору в частині оплати 45% вартості товару, сплативши лише 110000 грн., від
суми 138750, 00 грн., яка складає 45% , тому позивач зупинив виконання свого
зобов'язання щодо передачі йому товару.

Укладеним між сторонами договором не
встановлено моменту виникнення права власності у відповідача на зазначений
товар, а тому це право, в нього могло виникнути лише з моменту передачі йому
товару, як це передбачено ч. 1 ст. 334
Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 2 п. 1 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 22 Цивільного
кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Судами встановлено, що між
сторонами мали місце договірні стосунки.

Статтею 610 Цивільного кодексу
України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне
виконання).

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст.
611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Відповідач умови договору щодо
оплати вартості товару не виконав та не довів, що в нього виникло право
власності на вказаний товар, однак він розпорядився належним позивачу товаром
(власністю) без згоди на те позивача та передачі йому товару в його
розпорядження, як це передбачено умовами договору.

Зважаючи на викладене, колегія
суддів вважає, що апеляційним господарським судом дана правильна юридична
оцінка обставинам справи, тому постанова
відповідає  чинному законодавству
України та обставинам справи і підстав для її
скасування  немає.

На підставі  викладеного, керуючись ст. 1115,
п.1 ст. 1119, ст.11111 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

В
задоволенні касаційної скарги відмовити.

Постанову
від 29.05.2007 Одеського апеляційного господарського суду зі справи № 17/108/07
залишити без змін.

Головуючий
В.С. Божок

Судді
Т.Ф.Костенко

Г.П.Коробенко