ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.10.07 р.                                                                               Справа № 10/333

Господарський суд Донецької області у складі колегії суддів

Головуючого                     О.М. Сковородіної

Суддів                                 Б.Д. Плотніцький

О.І. Склярук

при секретарі судового засідання: Бахмет А.В.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом: Цимбалюк О.В. довіреність від 12.07.05р.

від відповідача за первісним позовом: Скрипник П.Г. довіреність від 12.07.07р.

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Арм–сервіс”                             м. Сєвєродонецьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Кнауф Гіпс Донбас”              м. Соледар

про стягнення заборгованості в сумі 197842,41 грн.

та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Кнауф Гіпс

Донбас” м. Соледар

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Арм-сервіс”                        м. Сєвєродонецьк

про визнання правочинів з прийому - передачі робіт недійсними

в судових засіданнях оголошені

перерви з 12.10.-01.11.05р.,

22.12.05р.-16.01.06р.,13.02.-09.03.06р.,

09.03.-14.03.06р., 03.10.-04.10.07р.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Арм–сервіс” м. Сєвєродонецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Кнауф Гіпс Донбас” м. Соледар про стягнення заборгованості в сумі 197842,41грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач всупереч умов договору від 10.07.01р. не здійснив оплату за виконані роботи в повному обсязі. В зв’язку з цим він вимушений звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості за виконані роботи в сумі 124238,45грн., пені в сумі 8904,3грн., індекс інфляції в сумі 40195,94грн., 3 % річних в сумі 10599,41грн., витрат, пов’язаних з наданням інформаційної допомоги в сумі 5000,00грн.

13.02.07р. позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог, в якій він просить суд стягнути з відповідача заборгованость за виконані роботи в сумі 124238,45грн., пеню в сумі 8904,3грн., індекс інфляції в сумі 40195,94грн. станом на 06.09.05р., індекс інфляції в сумі 19339,73грн. станом на 12.02.07р., 3 % річних в сумі 10599,41грн., 3% річних в сумі 5350,76грн. станом на 12.02.07р., матеріальні збитки в сумі 5000,00грн.

20.09.07р. позивачем була надана заява про збільшення позовних вимог, в якій він наполягає на стягненні з відповідача заборгованості за виконані роботи в сумі 124238,45грн., пені в сумі 8904,3грн., індекс інфляції в сумі 40195,94грн. станом на 06.09.05р., індекс інфляції в сумі 19339,73грн. станом на 12.02.07р., індекс інфляції в сумі 7104,4грн. станом на 12.09.07р., 3 % річних в сумі 10599,41грн., 3% річних в сумі 2164,84грн. станом на 12.09.07р., витрати, пов’язаних з наданням інформаційної допомоги в сумі 5000,00грн.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що: 1) відносно зобов’язань за договором від 10.07.01р. відбулась новація, яка викладена мировій угоді, та відповідно до її умов борг – прощений; 2) сплинули строки позовної давності; 3) провадження у справі підлягає припиненню, оскільки в межах справи  № 15/252Б, позивач вже звертався до суду з аналогічними вимогами.

06.03.07р. відповідачем було подано зустрічну позовну заяву, в якій останній просив визнати правочини з приймання-передачі робіт недійсними, оскільки, вважає, що ці правочини не містять істотних умов, та як слід, не відповідають вимогам закону. Позивач за зустрічним позовом звертав увагу суду на те, що оспорювані ним акти  є безумовно взаємопов’язаними з первісними вимогами, і, оскільки, останні ґрунтуються саме на цих актах.

20.08.07р. позивач за зустрічним позовом подав заяву, в якій доповнював підстави позову.

31.07.07р. позивач за зустрічним позовом подав до суду заяву про зміну предмету зустрічного позову, та просив суд визнати відсутнім права позивача за первісним позовом на стягнення грошових коштів в сумі 123079,33грн.

Відповідач за зустрічним позовом заперечував проти заявлених вимог, як щодо визнання недійсними правочинів з приймання-передачі робіт, так і щодо визнання відсутнім у нього права на стягнення грошових коштів в сумі 123079,33грн., оскільки, вважає, що підписанням додаткових угод до договору від 10.07.01р. сторони підтвердили, як дійсність взаємних зобов’язань, так і наявність заборгованості позивача за зустрічним позовом за цими зобов’язаннями.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив.

10.07.01р. між позивачем та ЗАТ „Деконський гіпс” (правонаступником якого є відповідач) був укладений договір № 10-07/01, щодо виконання підрядних робіт. Факт укладання цього договору встановлений рішенням суду в межах справи  № 32/78пд.

Станом на 22.08.02р. позивачем були виконані роботи на загальну суму 1615016,11грн., з яких відповідачем було оплачено 857604,84грн. Борг, що залишився до  сплати, складав суму 757411, 27 грн.

Крім того, 30.08.02р. між позивачем та відповідачем було складено акт здачі-приймання робіт на суму 2974,18грн. (арк. справи  121 т.1).

В той же період часу між сторонами за договором відбувались наступні події.

Позивач за первісним позовом звернувся до господарського суду з заявою про порушення справи про банкрутство відносно ЗАТ „Деконський гіпс”. При чому, підставою для звернення до суду став той факт, що боржник мав прострочку з виконання зобов’язань за договором від 10.07.01р. на загальну суму 757411,27грн. (та відповідну пеню за цим простроченим зобов’язанням).

Ухвалою суду від 12.08.02р. було порушено справу № 15/252Б про банкрутство та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 03.09.02р.

27.08.02р. між сторонами було укладено угоду, відповідно до якої сторони домовились про те, що несплачена за договором № 10-07/01 сума боргу 757411,27грн. погашається боржником на умовах укладеної угоди, а саме: на протязі 30 робочих днів, починаючи з дати угоди, замовник сплачує виконавцю 250000,00грн.; залишок суми в розмірі 507411,27грн. замовник сплачує до 30.12.02р. включно.

Наступного дня, 28.08.02р. між сторонами було укладено мирову угоду, якою передбачалось, що позивач за первісним позовом прощає ЗАТ „Деконський гіпс” борг в сумі 123079,33грн., пеню, нараховану на суму боргу. Залишок основного боргу в сумі 634331,92грн. ЗАТ „Деконський гіпс” має погасити в строки, визначені п. 2.1 мирової угоди (арк. справи 156-158 т. 1).

Слід зауважити, що зазначена мирова угода первісно передбачала умови щодо затвердження її господарським судом.

Але, вже 03.09.02р. сторони змінили її зміст, уклавши доповнення до неї (арк. справи 48 т.2), згідно з яким встановили, що мирова угода від 28.08.02р. вступає в силу з дня підписання; фраза „з дня затвердження Господарським судом Донецької області” виключена з тексту мирової угоди від 28.08.02р.

На підтвердження того, що мирова угода, є новацією правовідносин між сторонами договору від 10.07.01р., набрання чинності якої (як щодо власне порядку оплати боргу, так і щодо прощення певної частини), не пов’язувалось з затвердженням цієї угоди судом, свідчить претензія позивача (арк. справи 32 т. 2).

В цій претензії він вказує, що з запропонованими ЗАТ „Деконський гіпс” новим варіантом доповнення № 2 від 03.09.02р. до мирової угоди від 28.08.02р. він не згодний, оскільки, в доповненні № 2, підписаним сторонами 03.09.02р., вказано, що мирова угода вступає в силу з дня її підписання, тобто з 28.08.02р. Строк оплати і сама оплата повинен починатися з 28.08.02р., а не з 03.09.02р. Також зазначалось, що Товариство з обмеженою відповідальністю “Арм–сервіс” дало свою згоду на умовах мирової угоди, йде на уступки  ЗАТ „Деконський гіпс” та зменшує суму заборгованості з 757411,25грн. на 634331грн., без обліку пені. Просив в трьохденний строк виправити порушення умов мирової угоди та перерахувати суму 250000,00грн. на рахунок позивача за первісним позовом. У випадку невиконання вимог позивача за первісним позовом залишає за собою право в односторонньому порядку розірвати вказану мирову угоду та звернутися повторно з позовом до господарського суду.

03.09.02р. провадження у справі про банкрутство ЗАТ „Деконський гіпс” було припинено в порядку ст. 5, п. 1 ст. 10 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ст. 80 п. 4 ГПК України, в зв’язку з тим, що заява про порушення справи про банкрутство була відкликана позивачем за первісним позовом.

На думку суду, такі дії позивача (щодо відкликання заяви у справі № 15/252Б) обумовлювались саме тим, що між ним та боржником були досягнуті нові домовленості, набуття чинності яких ніяк не пов’язувалось з діями суду, щодо затвердження цих домовленостей.

Суд одразу звертає увагу на те, що предмет спору у межах справи про банкрутство № 15/252Б та в межах данної справи не є однаковим, та як слід, клопотання відповідача про припинення провадження в порядку п. 2 ст. 80 ГПК України  – не підлягає задоволенню.

В подальшому, відповідач, на виконання зобов’язань по сплаті боргу в сумі 634331грн., передав позивачу вексель на загальну суму 634332грн. (арк. справи 129, 129 оборот т. 1). В акті прийому-передачі векселя не міститься посилання на договір, що ще раз спростовує позицію позивача про те, що вексель був переданий на виконання зобов’язань саме за договором № 10-07/01 від 10.07.01р. (а не умов мирової угоди).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що зобов’язання відповідача по сплаті на користь позивача боргу в сумі 123079,33грн. припинились, внаслідок укладення мирової угоди, як правочину, що в розумінні ст. 41 ЦК УРСР направлений на припинення зобов’язання.

Що стосується боргу в сумі 1159, 12 грн., який за думкою позивача є складовою боргу, що виник за договором № 10-07/01 від 10.07.01р., та підтверджується актом № 116/у здачі-приймання робіт від 30.08.02р. (арк. справи 121 т. 1), суд виходить з наступного.

Відповідно до умов договору (п. п. 3.5, 4.2) акт виконаних робіт та рахунок, є підставою для оплати за договором.

Наявний в матеріалах справи акт здачі – приймання робіт №116/у від 30.08.02р. про виконання робіт на суму 2974, 18 грн. містить у собі посилання на зовсім інший договір  №  02/08-01 від  02.08.02р. Рахунок-фактура № 116/у від 30.08.02р. взагалі не містить у собі будь-яких посилань на договір (арк. справи 87, т. 2).

В свою чергу, акт звірки взаємних розрахунків за договором № 10-07/01 від 10.07.01р. (аркуш справи 90 т.2), згідно з яким сума 2974,18грн. включена до складу заборгованості за договором, має оговорку, зроблену відповідачем, проте, що борг за актом № 116/у від 30.08.02р. (так і часткова оплата цього боргу) виникли за договором № 2/08-01 від 02.08.02р. (тобто, той самий номер та дата, які безпосередньо вказані в акті виконаних робіт №116/у від 30.08.02р.)

Таким чином, позивач взагалі не довів суду, що борг в сумі 1159, 12 грн. є таким, що виник за договором № 10-07/01, на якому ґрунтуються позовні вимоги.

При цьому, за інших підстав щодо виникнення боргу в сумі 1159,12 грн. позовні вимоги в цій справі не заявлені.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення боргу за договором № 10/07-01 від 10.07.01р. в сумі 123079,33грн. є безпідставними, з огляду на те, що зобов’язання в цій частині припинились внаслідок укладення мирової угоди; в сумі 1159,12 грн., необґрунтовані, як такі, що виникли саме за договором № 10-07/01 від 10.07.01р.

Як слід, нарахування пені, індексу інфляції та 3% річних щодо зобов’язання, яке припинилось є також безпідставним.

Вимоги позивача про стягнення витрат на отримання інформаційної допомоги в сумі 5000,00грн., оцінюються судом критично, з огляду на таке.

В поясненнях до суду (арк. справи 20, зворот, т. 2), позивач вказує, що заявлені до стягнення 5000,00грн. є збитками, які підлягають відшкодуванню на відновлення порушеного права позивача, пов’язаного зі стягненням заборгованості за договором № 10-07/01 від 10.07.01р.

Проте, як вказано вище, боргових зобов’язань за договором № 10-07/01 від 10.07.01р. станом вже на 30.10.02р. (дата передачі векселя в рахунок погашення боргу за мировою угодою) – не існувало.

Тому, понесення витрат за договором № 1/07 від 01.07.05р., укладеним з приватним підприємцем Цимбалюком О.В. (щодо отримання інформаційних послуг для можливості вирішення питань, пов’язаних зі стягненням заборгованості з відповідача), не є шкодою (збитками), які заподіяні неправомірними діями відповідача, та як слід, не підлягають відшкодуванню.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенню первісного позову в повному обсязі.

Та, напроти, зустрічний позов підлягає задоволенню.

Так, ст. 20 ГК України встановлений такий спосіб захисту, як визнання відсутнім права.

Матеріалами справи підтверджено (та зроблений висновок суду за первісним позовом), що відповідач за первісним позовом не має заборгованості в сумі 123079,33грн., яка первісно виникла за договором № 10-07/01 від 10.07.01р. та була прощена за мировою угодою.

Внаслідок відсутності такого боргового зобов’язання перед відповідачем за зустрічним позовом він, відповідно, позбавляється права на стягнення грошових коштів (на якому він наполягав, звернувшись до суду з первісним позовом).

Таким чином, суд вважає зустрічний позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Судові витрати підлягають віднесенню за первісним позовом на позивача, за зустрічним позовом – на відповідача за зустрічним позовом, в порядку, що передбачений ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі ст. 20 ГК України, ст.ст. 526, 530   ЦК України,  керуючись ст. ст. 22, 33, 42, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “Арм–сервіс” м. Сєвєродонецьк до Товариства з обмеженою відповідальністю “Кнауф Гіпс Донбас” м. Соледар про стягнення заборгованості в сумі 231802,11грн.

Задовольнити зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Кнауф Гіпс Донбас” м. Соледар до Товариства з обмеженою відповідальністю “Арм–сервіс” м. Сєвєродонецьк про визнання відсутнім у Товариства з обмеженою відповідальністю “Арм–сервіс” м. Сєвєродонецьк права стягнення грошових коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю “Кнауф Гіпс Донбас” м. Соледар в розмірі 123079, 33 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Арм–сервіс” м. Сєвєродонецьк (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Донецька, 37а, , п/р 0001 у СФ АКІБ „Укрсіббанк”, код банку 304568) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Кнауф Гіпс Донбас” м. Соледар (84546, Донецька область, м. Солевар, вул. Володарського, 1, , п/р 8000 Банк АТ „Каліон Банк Україна”, код банку 300379) витрати з державного мита в сумі 85,00грн., та 118,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Повний текст рішення підписаний 05.10.07р.

Рішення набирає законної сили 22.10.07р.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд  згідно розділу XII ГПК України.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                         Сковородіна О.М.

Судді           О.І. Склярук

Б.Д. Плотніцький