ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про   повернення  подання про продовження терміну застосування адміністративного арешту активів

02.08.07р.

Справа № П38/15

Суддя  Бишевська Н. А., розглянувши матеріали подання

Податкового органу:  Центральної міжрайонної податкової інспекції у м.Кривому Розі, м. Кривий Ріг  Дніпропетровської області

до платника податків:  Товариства з обмеженою відповідальністю «Платан Гейм», м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про продовження терміну застосування адміністративного арешту активів

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до ч.2 п.п.9.3.3 п.9.3. ст. 9  Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000р. №2181-ІІІ (надалі –Закон №2181-ІІІ) та  пункту 12.2 розділу 12  Наказу Державної податкової адміністрації України від 25 вересня 2001 року N 386 «Про затвердження Порядку застосування адміністративного арешту активів платників податків»(надалі –Наказ №386) керівник відповідного податкового органу (його заступник) має право  звернутися до суду з поданням про продовження строку арешту активів  платника податків за наявності достатніх підстав вважати, що звільнення   активів   з-під  адміністративного  арешту  може загрожувати  їх  зникненням  або знищенням.

Керівником податкового органу подано відповідне подання з додатками до нього.

Вказане подання не містить відомостей про підстави, за яких податковий орган вважає, що   звільнення   активів   з-під  адміністративного  арешту  може загрожувати  їх  зникненням  або знищенням.

Так зазначено, що підставою для застосування адміністративного арешту активів є абзаци «д»та «г»п.9.1.2 ст.9 закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№2181-ІІІ від 21.12.2000р.

Однак, податковим органом при накладенні арешту не враховано положень Наказу Державної податкової адміністрації України від 25 вересня 2001 року N 386 «Про затвердження Порядку застосування адміністративного арешту активів платників податків»відповідно до якого викладено розширене тлумачення обставинам, при яких застосовується адміністративний арешт активів.

Так, норми даного наказу (п.5.4 та п. 5.5) встановлюють наступне:

Арешт активів може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин

Платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб податкового органу до обстеження приміщень, що використовуються для одержання доходів

У разі виникнення такої обставини слід установити факт відмови платника податку від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення, зафіксувати його Актом відмови, який складається оперативним працівником податкової міліції за місцезнаходженням такого платника податку, підписується працівником податкової інспекції, який повинен проводити перевірку, та понятими особами, а в разі незнайдення платника податку обов'язково скласти акт про факт його незнайдення.

Законні підстави проведення документальних перевірок Право на проведення документальних перевірок органами податкової служби передбачено Законом України "Про державну податкову службу", Указом Президента України від 23.07.98 N 817/98 "Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності", постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 619 "Про затвердження Порядку координації проведення планових виїзних перевірок органами виконавчої влади, уповноваженими здійснювати контроль за нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів)"

Відповідно до ст. 9 Закону адміністративний арешт не може бути накладено, якщо платник податку відмовляється допустити працівника контролюючого органу до документальної або матеріальної перевірки у зв'язку з відсутністю у такого працівника контролюючого органу підстав для її проведення, визначених законодавством, а також до обстеження приміщень, що використовуються для одержання доходів або пов'язані з отриманням інших об'єктів оподаткування, електронних контрольно-касових апаратів, комп'ютерних систем, що застосовуються для розрахунків за готівку або з використанням карток платіжних систем, вагокасових комплексів, систем та засобів штрихового кодування.

Так, в матеріалах подання відсутні докази на підтвердження повноважень на проведення перевірки, плану-графіку проведення перевірок, Акту відмови від проведення перевірок (натомість міститься акт перевірки) та інші посилання на наявність вимог, встановлених Наказом N 386

2. Відсутні свідоцтва про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності, спеціальні дозволи (ліцензії) на її здійснення, торгові патенти, сертифікати відповідності електронних контрольно-касових апаратів, комп'ютерних систем.

У разі виникнення зазначеної обставини слід установити:

а) за ознакою "відсутні свідоцтва про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності" необхідно з'ясувати: чи суб'єкти підприємницької діяльності, створені і зареєстровані в установленому Законом порядку, а також здійснюють підприємницьку діяльність у відповідності до законодавства України;

б) за ознакою "відсутні спеціальні дозволи (ліцензії) на її здійснення" слід з'ясувати: чи має платник податку, який здійснює господарську діяльність, що ліцензується, відповідну ліцензію.

При цьому слід знати, що реалізацію державної політики у сфері ліцензування здійснює Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважений орган з питань ліцензування, а також органи виконавчої влади, визначені Кабінетом Міністрів України, спеціально уповноважені виконавчі органи рад, уповноважені провадити ліцензування певних видів господарської діяльності.

Згідно із законодавством України орган ліцензування, яким є центральний орган виконавчої влади, приймає рішення про видачу ліцензії або про відмову в її видачі в строк не пізніше ніж десять робочих днів з дати надходження заяви про видачу ліцензії та документів, що додаються до заяви, якщо спеціальним законом, що регулює відносини в певних сферах господарської діяльності, не передбачений інший строк видачі ліцензії на окремі види діяльності.

Орган ліцензування може делегувати повноваження своїм структурним територіальним підрозділам. Повноваження органу ліцензування не можуть бути делеговані іншим особам, у тому числі створеним органом ліцензування;

в) за ознакою "відсутні торгові патенти" з'ясовується: чи платник податку дотримується вимог Закону України від 23.03.96 N 98/96-ВР "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" (із змінами і доповненнями), який визначає порядок патентування торговельної діяльності у сфері торгівлі іноземною валютою, діяльності з надання послуг у сфері грального бізнесу та побутових послуг, що провадиться суб'єктами підприємницької діяльності;

Так позивачем не додано жодних доказів на підтвердження фактів перевірки відсутності відповідних документів, які передбачені Наказом N 386

Крім того, заявником не подано належних доказів надсилання на адресу відповідача за поданням вказаного подання та доданих до нього документів. Або копії подання з додатками.

Більш того, подання не містить належного обґрунтування продовження терміну застосування адміністративного арешту на вказаний строк, та яким чином факт отримання ліцензії повинен впливати на факт звільнення активів з під арешту.

Таким чином, у поданні не вказано обставин, на яких ґрунтуються вимоги про продовження терміну адміністративного  арешту активів.

Крім того, відповідно до п.4 ч.1 ст.17 компетенція адміністративних судів поширюється на  спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Аналіз чинного законодавства свідчить, що подання вказаної категорії не підлягають розгляду господарським судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України з огляду на наступне.

Так, частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що:

-          завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,  прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі  законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень;

-          до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 статті 3 вказаного Кодексу визначено, що справа адміністративної юрисдикції –це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів віднесено усі публічно-правові спори, в яких позивачами є особи, на захист прав, свобод та інтересів яких подано адміністративний позов до суб'єкта владних повноважень щодо оскарження будь-яких його рішень, дій чи бездіяльності.

Наведені положення дозволяють зробити беззаперечний висновок про те, що метою зазначеного Кодексу є виключно захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі  законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Правовідносини, пов’язані з поданням СДПІ не є спором за своєю правовою природою.

Суд зазначає, що згідно з приписами п.п.8,9 ст.3, п.4 ч.1 ст.17, ч.4 ст.50, ст.104 КАС України до компетенції адміністративних судів віднесено не усі спори, де позивачами є суб’єкти  владних повноважень.

Зокрема, статтею 50 КАС України встановлено вичерпний  перелік позовів, за якими юридичні та фізичні особи, що не є суб’єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами у справах за позовами суб’єктів владних повноважень.

Так, частиною 4 цієї статті визначено, що громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень:

1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з  України;

4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо);

5) в інших випадках, встановлених законом.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 162 КАС України в разі задоволення  адміністративного позову суд може прийняти постанову про:

1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;

2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача коштів;

5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав,  свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, розгляд подання СДПІ про продовження терміну застосування адміністративного арешту активів не віднесено до компетенції адміністративних судів.

Випадок, який передбачено даним позовом підпадає під випадок, встановлений Законом України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”від 21.12.2000р. №2181-ІІІ.

Однак вимоги, передбачені даним Законом для подачі подання до суду позивачем не виконані в зв’язку з тим, що відсутні суттєві підстави для звернення з даним поданням до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.17, п.1 ч.1, ч.ч. 2-5 ст. 109, ст. 165, п. 6 Розділу VІІ Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву про продовження терміну застосування адміністративного арешту активів за №19209/10/100 від 01.08.07р. та додані до нього матеріали повернути без розгляду.

Суддя

Н.А. Бишевська