ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2007 р.
№ 19/360

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:
судді:
Полякова Б.М.
Катеринчук Л.Й. (доповідач)
Мамонтової О.М.

розглянувши касаційну скаргу
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Селідове

на рішення
та постанову
господарського суду Донецької області від 22.11.2005
Донецького апеляційного господарського суду від 07.02.2006

у справі
господарського суду
№ 19/360
Донецької області

за позовом
Управління Пенсійного фонду України в м. Селідове

до
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Селідове

про
стягнення суми витрат в розмірі 4 860,29 грн.

в судовому засіданні взяли участь  представники :

від позивача
Не з’явились

від відповідача
Не з’явились

В С Т А Н О В И В  :

У вересні 2005 року Управління Пенсійного фонду України в м. Селідове (далі –УПФУ) звернулося до господарського суду Донецької області  з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Селідове (далі - ВВД Фонду соціального страхування), в якому просило зобов’язати відповідача включити спірну суму до акту щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих та стягнути суму витрат в розмірі 4 860,29 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 22.11.2005 (суддя Дучал Н.М.) позов задоволено, зобов’язано відповідача включити спірну суму до акту щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих та стягнути суму витрат в розмірі 4 860,29 грн.

Не погоджуючись з прийнятим у справі рішенням, ВВД Фонду соціального страхування звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення господарського суду Донецької області від 22.11.2005 та прийняти нове рішення  про відмову у задоволенні позову.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 07.02.2006 апеляційну скаргу ВВД Фонду соціального страхування залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції було залишено без змін.

Не погодившись з постановою Донецького апеляційного господарського суду від 07.02.2006, ВВД Фонду соціального страхування подало касаційну скаргу, в якій просило скасувати зазначені рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій, аргументуючи порушенням норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 2,7,21 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ст. 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку  на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ясинувата підлягає задоволенню частково.

Як вже було зазначено вище, УПФУ звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до відділення виконавчої дирекції ВВД Фонду соціального страхування про зобов’язання відповідача включити спірну суму до акту щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих та стягнути суму витрат в розмірі 4 860,29 грн. Рішення Господарського суду Донецької області у даній справі прийнято 22.11.2005. Постанова Донецького апеляційного господарського суду у даній справі прийнята 07.02.2006.

01.09.2005 набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Компетенцію адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ визначено статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно пункту 1 частини 1 якої компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У пункті 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що справа адміністративної юрисдикції –це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Пунктом 7 статті 3 цього Кодексу вичерпно визначено коло суб’єктів владних повноважень, до яких віднесено органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Позивачем у даній справі є Управління Пенсійного фонду України в м. Селідове, яке у спірних правовідносинах виступає не як суб’єкт господарської діяльності, а як суб’єкт владних повноважень.

Враховуючи, що позивач є суб’єктом владних повноважень і позивач оскаржує бездіяльність відповідача - суб’єкта владних повноважень, то даний спір підлягає вирішенню за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, який як вже було зазначено набрав чинності 01.09.2005.

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що обраний у цій справі спосіб захисту (відновлення) порушеного права колегія суддів вважає частково таким, що не відповідає змісту прав Управління ПФУ щодо відшкодування понесених ним витрат.

Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 4 березня 2003 р. № 5-4/4, не врегульовує спірних відносин, які виникли у даному випадку, оскільки встановлене ним правило підписання актів звірки розрахунків розраховано на відсутність спору.

У разі незгоди на підписання актів з боку Фонду соціального страхування від нещасних випадків вимоги про стягнення мають вирішуватись у судовому порядку в судах адміністративної юрисдикції, а не шляхом пред'явлення вимог про підписання актів звірки.

Згаданий Порядок визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які призначені особам, що застраховані згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (крім осіб, зазначених у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому числі добровільно застраховані, та потерпілим особам, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше   було   встановлено   згідно   із   законодавством   СРСР   або   законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків (з такими висновками погодився Верховний Суд України в постанові №21-1087во06 від 20.03.2007).

Оскільки дану справу господарськими судами першої та апеляційної інстанцій розглянуто після набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України за правилами господарського судочинства, що є порушенням приписів Господарського процесуального кодексу та Кодексу адміністративного судочинства України, то прийняті у даній справі судові рішення господарського суду першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню.

Враховуючи, що дана справа є адміністративною справою, то відповідно до приписів пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України вона підлягає розгляду господарським судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, дана справа підлягає направленню до господарського суду першої інстанції для її розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України або передачі для розгляду до окружного адміністративного суду у випадку його створення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115,,1117,1119,11111,11112 ГПК України Вищий господарський суд України –

П О С Т А Н О В И В :

1.          Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селідове задоволити частково.

2. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 07.02.2006 та рішення господарського суду Донецької області від 22.11.2005 скасувати, справу №19/360 направити до господарського суду Донецької області на новий судовий розгляд.

Головуючий                                                                             Б. Поляков

Судді                                                                                                 Л. Катеринчук

О. Мамонтова