ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"20" вересня 2007 р.
Справа № 12/113/07

Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючої судді           Ліпчанської Н.В.

Суддів                            Мацюри П.Ф.

Колоколова С.І.

При секретарі         Юзьковій І.В.

за участю представників сторін від:

позивача            –Степанова В.С. по дов. б/н від 01.03.07р.

Скиба С.Г. по дов. б/н від 28.12.06р.

відповідача           –Панченко С.В. по дов. № 09/114 від 06.08.07р.

Гуцул А.Ю. по дов. № 09/127 від 18.09.07р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ВАТ "Павлоградвугілля"

на рішення  господарського суду Миколаївської області від 16.07.2007 р.

у справі № 12/113/07

за позовом ВАТ "Павлоградвугілля"

до ДП "Миколаївський морський торговельний порт"

про стягнення 484103грн.71коп.

Розпорядженням голови суду №100 від 04.09.2007р. проведена заміна судді      Андрєєвої Е.І. на суддю Колоколова С.І.

В С Т А Н О В И В :

В березні 2007р. Відкрите акціонерне товариство „Павлоградвугілля”    (далі-Товариство) звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до Державного підприємства Миколаївський морський торгівельний порт   (далі-Порт) про стягнення збитків в сумі 484103,14грн.

В процесі розгляду справи позивач змінив суму позову, просить суд стягнути з відповідача збитки розміром 459571,22грн.посилаючись на норми статтей 1166; 1192 ЦК України, згідно яких шкода, заподіяна майну юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла, а розмір збитків, які підлягають стягненню для відшкодування заподіяної шкоди на момент розгляду справи, становить 459571,22грн..згідно розрахунку вартості вугілля.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Товариство посилається на контракти від 26.04.2004р. та 28.05.2004р. укладені з компанією "Jediburg Development Limited", згідно яких за період з 10.05.2004р. по 22.07.2004р. було відвантажено кам’яне вугілля в кількості 80478тонн на умовах СРТ порт Миколаїв (Інкортермс -2000).

В листопаді 2004р. Товариство отримало від Порту акти за № 02/10/22/1 від 02.10.2004р. та № 02/10/22/2 від 02.10.2004р., згідно яких з документального обліку Порту списано 1685,263тонн вугілля, як природна втрата, яка виникла в результаті перевезення вантажу залізничним транспортом та зв’язку із знищенням, в результаті самозаймання.

Позивач вважає, що своїми діями по безпідставному списанню та зняттю з документального обліку 1685,263тонни вугілля вартістю 484103,71грн., відповідач заподіяв йому шкоду, яка повинна бути відшкодована.

В запереченнях на позов, Порт вважає вимоги Товариства необґрунтованими, які не підлягають задоволенню.

На думку відповідача, прийом вантажу здійснював експедитор, зазначений у залізничних накладних, а саме ТОВ „Консалтенс –Україна”, а не представники Порту.

Згідно ст.93 Статуту залізниць України Порт зобов’язаний здійснювати перевалочні роботи та приймати усі вагони, що надходять до перевалки. Порт прийняв на документальний облік вантаж за вагою, вказаною у залізничних накладних.

Про умови організації на виконання операції з перевалки в Порту та відвантаження на експорт вугілля між вантажовласником компанією „Santolina Consultans Inc” та Портом був укладений договір № 47/04 від 22.07.2004р.

Щодо посилання позивача на безпідставне списання Портом 1685,263тонн вугілля, то на думку відповідача воно не заслуговує на увагу, оскільки списання оформлювалось актами, які підписані представником вантажовласника та ніяких зауважень і претензій не надходило.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 16.07.2007р. (суддя А.К. Семенов) в позові Товариству відмовлено в повному обсязі.

Мотивуючи дане рішення місцевий господарський суд дійшов до висновку про недоведеність позивачем вини Порту у нестачі вантажу кам’яного вугілля а також те, що при перевезенні вантажу мало місце розкрадання, або пошкодження вагонів у шляху слідування.

Суд відхилив посилання позивача стосовно того, що він є власником товару та має речове право на чуже майно (компанії Jediburg Development Limited) і як володілець відповідно до статтей 395; 396; 397;  Цивільного Кодексу України та ч.5ст48 Закону України „Про власність” має право на захист, порушених інтересів.

Суд зазначив, що посилання позивача на статтю 87 Митного Кодексу України є необґрунтованими, оскільки норми даної статті вказують лише на право позивача бути декларантом товару (у даному випадку на виконання зобов’язань за договорами № PJ/YED-02/1311-BE-ПУ від 26.04.2004р. та № PJ/YED від 28.05.2004р. та СРТ Інкотермс-2000) але не доводить його право власності на товар або володіння товаром.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Товариство звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог та стягнення збитків в сумі 459571,22грн. для відшкодування заподіяної шкоди (упущеної вигоди).

Товариство вважає, що рішення господарського суду винесено з порушенням норм матеріального права а висновки суду не відповідають обставинам і матеріалам справи, та нормам діючого законодавства.

Своїми діями по списанню 1368,126 тонн вугілля відповідач порушив припис договору № 47/04 від 22.07.2004р. (додаток №1) та приписи п.7 додатків № 3 і №7 до контрактів.

Згідно листа головного управління МНС України в Миколаївській області від 03.08.2006р. № 69/5305 за період знаходження вугілля на території порту, пожеж не зафіксовано та підрозділи МНС для ліквідації не залучались. В порушення приписів „Порядку обліку пожеж та їх наслідків” Порт не складав актів про пожежу, в результаті якої згоріло 317,137 тонн вугілля.

Господарський суд прийшов до хибного висновку про те, що за контрактами позивача з фірмою "Jediburg Development Limited" право власності на поставлене вугілля виникає з моменту надходження вугілля в порт, і позивач не має права вимагати відшкодування збитків.

Статтею 11 Цивільного Кодексу України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов’язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідач своїми діями по списанню 1685,263тонн концентрату задав позивачеві майнову шкоду. Позовні вимоги ґрунтуються не на умовах договору, а на положеннях статті 1666 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу, Порт вважає, що господарським судом Миколаївської області прийнято законне та обґрунтоване рішення, яке слід залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем та компанією "Jediburg Development Limited" були укладені контракти № PJ/YED-02/1311-BE-ПУ від 26.04.2004р. та № PJ/YED-04 від 28.05.2004р. (з додатками) згідно яких за період з  10 травня по 22 липня 2004р. у Порт Миколаїв було відвантажене вугілля кам’яне енергетичне в кількості 80478тонн. (т.1 а.с. 20-37)

За умовами контрактів, Товариство прийняло не себе зобов’язання продати (поставити) компанії вугілля (товар), а вона в свою чергу зобов’язалась його прийняти та оплатити.

Пунктом 4.2 контрактів обумовлено, що оплата повинна здійснюватись прямим банківським платежем у послідуючому порядку і об’ємах: 50% протягом 3-х банківських днів, після поставки товару вантажоодержувачу в Порт, а залишок суми в продовж 5-х банківських днів після одержання Покупцем (Компанією) факсимільної копії ВТД на товар. Повна оплата товару повинна здійснюватись не пізніше 40 календарних днів від дати поставки товару в Порт.

Товар, вважається зданим Продавцем і прийнятим Покупцем за вагою, вказаною у залізничній накладній, виданій на станції відправлення. Покупець, має право провести контрольне переважування вагонів на станції призначення. У випадку виявлення нестачі товару у вагонах в порівнянні з вагою, зазначеною в залізничній накладній (за винятком випадків кражі товару або пошкодження вагонів на шляху слідування) Покупець має право виставити рекламацію по факту нестачі товару в вагонах (на підставі складених комерційних актів за встановленою формою).

Із наявних матеріалів справи, вбачається що Покупець не скористався зазначеним правом і товар (вугілля) був прийнятий за вагою, вказаною в залізничних накладних, у кількості 80478тонн.

Згідно п.3.9 вищезгаданих контрактів сторони визначили, що вантажовідправник, вантажоотримувач та портовий експедитор Покупця зазначаються у додатках до контрактів, які є їх невід’ємною частиною.

Як зазначено в залізничних накладних, що містяться в матеріалах справи, вантаж призначений для компанії „Santolina Consultans Inc”, а експедитором у Порту зазначено „ТОВ Пен. Вес. Консалтенс Україна”.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про транспортно-експедиторську діяльність” експедитор–суб’єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування.

21.07.2004р. за вих. № 21/07 компанія "Santolina Consultans Inc" звернулась з листом до Начальника Миколаївського морського торгового порту з проханням про укладення договору на перевалку вугілля із щомісячним об’ємом 100000тонн та із зазначенням експедитором в порту ТОВ „Українська транспортно-експедиційна компанія” (т.4 а.с. 15).

22.07.2004р. між Портом та вантажовласником товару (вугілля) компанією „Santolina Consultans Inc” був укладений договір № 47/04 про умови організації та виконання операції з перевалки в Порту та відвантаженням на експорт вугілля.

Відповідно до умов даного договору, Порт здійснює вивантаження вугілля та бере на облік вагою, заявленою відправником або за заявкою вантажовласника, виконує 100% переважування. Також, за заявкою вантажовласника відвантаження на судна вантажу, Порт виконує за вагою, визначеною за осадкою судна біля причалу. Окрім цього, сторонами у п.2.2.6 договору передбачено, що „за різницю між вагою взятою на облік вантажу і вагою, визначеною за осадкою судна при відвантаженні вантажу, яка виникла у зв’язку з різними способами визначення ваги, Порт відповідальності не несе.

Різниця між вагою, взятою на облік і відвантаженого вантажу, оформлюється актом загальної форми з обліком норм природного збитку і знімається з обліку Порту, без відповідальності Порту.

У разі виявлення недостачі вантажу, Порт застосовує норми природного збитку, згідно Додатку № 1, який є невід’ємною частиною договору. Норми природного збитку розраховуються на кожну конкретну суднову партію з оформленням попереднього попереджувального акту загальної форми, підписаного обома сторонами.

Зняття з обліку різниці ваги вантажу оформлюється по закінченню штабелю виконавчим актом загальної форми з урахуванням попередньо–попереджувальних актів. (т.4а.с.7-13).

Згідно Постанови Держпостачання СРСР від 29.03.1989р. за № 21 „Про норми природної втрати антрацитів, кам’яних і бурих вугіль всіх марок при морських перевезеннях і вантажно-розвантажувальних роботах в порту”, при складанні акту № 02/10/22/1 від 02.10.2004р. були застосовані норми природної втрати, які виникли в результаті перевезення вантажу залізничним транспортом, перевантаженні з вагонів на склад та перевантаження зі складу на судно, що становлять 1368,126тонн.

Матеріали справи містять численні листи-звернення Порту на адресу компанії "Santolina Consultans Inc" про те, що згідно п.4.1 договору № 47/04 від 22.07.2004р. Порт здійснює зберігання вантажу (вугілля) терміном не перевищуючим 30 днів з моменту надходження вантажу. Однак, в порту числиться за документальним обліком станом на 14.09.2004р. 24816,496тонн вугілля, понад обговорений договором термін. (т.4.а.с.21-26).

Крім цього згідно листа Порту № 2377 від 22.09.2004р. вбачається, що в  результаті затримки вивезення вантажу (вугілля) по причині довготривалого збереження його на складах, сталось самозаймання вугілля в окремих дільницях штабелю.

Порт своїми силами (відділенням відомчої пожежної команди порту) приймав заходи щодо зниження температури вугілля шляхом поливу водою. Вугілля з основного насипу перелопачувалось і перевантажувалось грейфером в окремі насипи та від пожежного автомобіля поливалось водою, з метою зниження температури. Відкритого горіння вугілля не було. Внаслідок самозаймання, яке мало місце 18.-19.09.2004р.  Портом списано з документального обліку 317,137тонн, що підтверджується актом № 02/10/22/2 (т.4а.с.19).

Крім цього слід зазначити, що акти про зняття з документального вугілля яку належало компанії „Santolina Consultans Inc”  були складені із залученням представника вантажовласника, фірми–експедитора ТОВ „Українська транспорто-експедиторська компанія”, яка діяла від імені вантажовласника компанії „Santolina Consultans Inc”.

Таким чином, посилання скаржника на безпідставне списання Портом 1685,263тонн вугілля не можуть бути взяті до уваги, оскільки Порт здійснював зберігання, відвантаження і списання вугілля на судна у відповідності умов договору та за згодою вантажовласника компанії "Santolina Consultans Inc".

Відповідно до ст.33ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Змінюючи предмет позову, позивач посилається на норми ст. 1166 ЦК України, оскільки на його думку списання з документального обліку Порту 1685,263тонн вугілля, завдало йому позадоговірну шкоду у вигляді упущеної вигоди.

Позадоговірна шкода (збитки) у вигляді не отриманих доходів повинна підтверджуватись угодами (договорами), які були укладені позивачем з іншими контрактами, докази про виконання цих угод(договорів), повинен бути доведений передбачувальний розмір неотриманих доходів, які позивач одержав би з врахуванням конкретних особливостей господарської діяльності та інші докази існування вигоди, яку він упустив.

Як встановлено матеріалами справи, позивачем не надано належних та беззаперечних доказів на підтвердження позовних вимог з обґрунтованим розрахунком заподіяної шкоди у вигляді упущеної вигоди.

На підставі викладеного судова колегія вважає, що рішення господарського суду прийнято при повному з’ясуванні обставин справи з правильним застосуванням норм матеріального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись  ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального Кодексу України,  суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ВАТ „Павлоградвугілля” залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської  області від 16.07.2007р. у справі № 12/113/07 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом одного місяця.

Головуючий суддя                                                             Н.В.Ліпчанська

Судді                                                                                 П.Ф.Мацюра

С.І. Колоколов