ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"13" листопада 2007 р.                                                             Справа № 403/6-06

10:40 год.

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого                                                  судді Маляренка А.В.

при секретарі                                                          Поднебес О.В.

розглянувши адміністративну справу № 403/6-06

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Івона”, м.Вишгород

до Державної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області, м. Вишгород

про скасування податкового повідомлення-рішення від 28.08.2006 року № /2 винесеного ДПІ у Вишгородському районі Київської області

Представники:

від позивача не з'явився

від відповідача Колодій О.М. (довіреність № 2551 від 22.02.2007 року)

від прокуратури Матвієць В.В. (посвідчення № 54 від 28.03.2005 року)

Обставини спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Івона” (далі - позивач)    звернулась    з    адміністративним    позовом    до    Державної податкової інспекції у Вишгородському районі (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення.

Провадження у справі було відкрите відповідно до ухвали від 04.12.2006 року за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Позовні вимоги ґрунтуються на порушенні відповідачем Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок чого відповідачем було незаконно винесено податкове повідомлення-рішення, яким позивачу було донараховано суму податку на додану вартість та штрафну санкцію.

Представник позивача без поважних причин в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується реєстрами відправки вихідної рекомендованої кореспонденції суду.

Таким чином, позивач не реалізував своє процесуальне право на участь в судовому засіданні господарського суду.

Відповідно до вимог ст. 128 КАС України, неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які прибули в судове засідання, або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті за відсутністю відповідача та його відзиву на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд,

встановив:

Відповідно до Закону України від 04.12.1990 №509-ХІІ “Про державну податкову службу в Україні” (зі змінами та доповненнями) (далі –Закон №509) основним завданням та функцією органів державної податкової служби є здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою i своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків i зборів (обов’язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством.

Зазначений контроль органи державної податкової служби здійснюють шляхом проведення у відповідності з п.1 ч.1 ст.11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні” від 04.12.1990 року №509-XII (далі - Закон №509-XII) документальних невиїзних перевірок (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також планових та позапланових виїзних перевірок своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичними особами, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами України покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), крім Національного банку України та його установ.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі направлення ДПІ у Вишгородському районі від 24.03.2006 №34 головним державним податковим ревізором-інспектором відділу відшкодування ПДВ управління контрольно-перевірочної роботи ДПА в Київській області Нижником І.Б. проведена позапланова документальна перевірка фінансово-господарської діяльності з урахуванням вимог абзацу 13 статті 111 Закону України від 04.12.1990 ”Про державну податкову службу в Україні” №509-ХІІ (зі змінами і доповненнями) та на виконання постанови слідчого ОВС СВ ПМ ДПА в Київській області Корнієнка В.М. від 08.02.2006 про призначення документальної позапланової перевірки ТОВ “Івона” () за період з 01.03.2003 по 31.03.2003, про що складено акт від 27.03.2006 №215/23-2/32201229.

За результатами перевірки ДПІ у Вишгородському районі винесено податкове повідомлення-рішення форми “Р” від  05.04.2006 №000027200/0 щодо визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі  550444,48 грн. (основний платіж 275222,24 грн., штрафна (фінансова) санкція в сумі 275222,48 грн.), яке ТОВ „Івона” отримано 11.04.2006 року.

Не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням директором ТОВ „Івона” до ДПІ у Вишгородському районі подана первинна скарга від 13.04.2006 №13/04-001 на податкове повідомлення-рішення від 05.04.2006 №/0 щодо визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість на загальну суму 550444,48 гривень.

Рішенням ДПІ у Вишгородському районі від 08.06.2006 про результати розгляду скарги №8126/7/25-010 податкове повідомлення-рішення від 05.04.2006 №/0 залишено без змін, а скаргу без задоволення та винесене податкове повідомлення-рішення форми “Р” від 19.06.2006 №/1 щодо визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість на загальну суму 550444,48 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням –рішенням директор ТОВ “Івона” звернувся до ДПА в Київській області зі скаргою від 25.07.2006 №25/07-01 на податкове повідомлення-рішення від 19.06.2006 №/1 щодо визначення та сплати штрафних санкцій з податку на додану вартість в сумі 550444,48 гривень.

Рішенням ДПА в Київській області №10005/10/25-465/144,189 від 15.08.2006 року про результати розгляду скарги податкове повідомлення-рішення від 19.06.2006 №/1 щодо визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 550444,48 грн. (основний платіж 275222,24 грн., штрафна (фінансова) санкція в сумі 275222,24 грн.) скасовано в частині застосованої відповідно до вимог підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Закону України №2181-ІІІ (зі змінами і доповненнями) штрафної санкції в сумі 137611,12 грн., в іншій частині залишено без змін, та винесене податкове повідомлення-рішення форми “Р” від 28.06.2006 №/2 щодо визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість на загальну суму 412833,36 грн.

В позові вказує, що податковий кредит у березні 2003 року формувався за рахунок того, що між позивачем та ТОВ „Рубін-2000” 03.02.3007 року було укладено договір поставки феронікелю №03/02, згідно якого позивачу було поставлено продукції (феронікелю) на суму 1794960,00 грн., в тому числі ПДВ 299160,00 грн. При цьому представник позивача наголошував, що зазначений податковий кредит підтверджується належним чином оформленими податковими накладними.

Крім того, останній в судовому засіданні вказував, що бюджетне відшкодування з податку на додану вартість у ТОВ „Івона” виникло за рахунок здійснення експортних операцій, а саме операцій з продажу злитків феронікелю підприємствам –нерезидентам “Metimo GmbH”, Німеччина (контракт від 06.02.2003 №01) та фірму “CAPRICORN STAINLESS”, Голандія (контракт від 10.02.2003 №02). Митне оформлення вантажу проведено Дніпровською регіональною митницею, та належним чином оформленими вантажно-митними деклараціями. При цьому вказує, що зазначені операції підтверджені належним чином оформленими вантажно-митними деклараціями №110003103892, 110003103912, 110003103911, 110003103976, 110003103978, 110003103977.

З огляду на зазначене, представник позивача стверджує, що контролюючий орган прийняв рішення відносно ТОВ „Івона" необґрунтовано та з порушенням норм чинного законодавства України, тому керуючись Законом України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" просить визнати нечинним.

Розглянувши матеріали справи, суд прийшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного:

суд дослідивши обставини справи, встановив, що ДПІ у Вишгородському районі надіслала позивачеві податкове повідомлення-рішення форми “Р” від  05.04.2006 №000027200/0 щодо визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі  550444,48 грн. (основний платіж 275222,24 грн., штрафна (фінансова) санкція в сумі 275222,48 грн.).

За результатами адміністративного оскарження, рішенням ДПА в Київській області №10005/10/25-465/144,189 від 15.08.2006 року про результати розгляду скарги податкове повідомлення-рішення від 19.06.2006 №/1 щодо визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 550444,48 грн. (основний платіж 275222,24 грн., штрафна (фінансова) санкція в сумі 275222,24 грн.) скасовано в частині застосованої відповідно до вимог підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Закону України №2181-ІІІ (зі змінами і доповненнями) штрафної санкції в сумі 137611,12 грн., в іншій частині залишено без змін, та винесене податкове повідомлення-рішення форми “Р” від 28.06.2006 №/2 щодо визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість на загальну суму 412833,36 грн.

Згідно ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі по тексту –КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В судовому засіданні представником Відповідача надано до суду копію вироку Вишгородського районного суду Київської області від 14.05.2007 року по кримінальній справі з обвинувачення директора ТОВ „Івона” Геллєра Артема Георгійовича за фактами вчинення злочинів передбачених ст.15, ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 Кримінального кодексу України. Згідно зазначеного вироку Геллєра А.Г. визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.367 Кримінального кодексу України та засуджено до двох років позбавлення волі.

Згідно ч.4 ст.72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Відповідно до пункту 1.3 Закону України від 03.04.1997 №168/97-ВР “Про податок на додану вартість” (зі змінами і доповненнями) платник податку –особа, яка згідно з цим Законом зобов’язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України №168/97-ВР (діюча норма на час здійснення господарських операцій) визначено, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що  підлягають амортизації.

Відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України від 03.04.1997 року №168/97-ВР “Про податок на додану вартість” не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

З матеріалів справи судом встановлено, що податковий кредит у березні 2003 року формувався за рахунок того, що між позивачем та ТОВ „Рубін-2000” 03.02.3007 року було укладено договір поставки феронікелю №03/02, згідно якого позивачу було поставлено продукції (феронікелю) на суму 1794960,00 грн., в тому числі ПДВ 299160,00 грн.

Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 14.05.2007 року встановлені обставини щодо того, що директор ТОВ „Івона” Гєллєр А.Г., Крім того, Гєллєр А.Г., маючи право на здійснення організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій по організації діяльності ТОВ „Івона", з метою привласнення коштів Державного бюджету України, в липні 2003р., умисно засвідчив своїм підписом завідомо неправдиві відомості у товарно-транспортних накладних серій 02 ААГ №798856 датовано 10.03.03: №798857 датовано 10.03.03р.; №798858 датовано 11.03.03р.; №798859 датовано 11.03.03р.; №798860 датовано 12.03.03р.; №798861 датовано 12.03.03р. Завдяки вказаним товарно-транспортним накладним, створено видимість перевезення злитків феронікелю від ТОВ «Рубін-2000»з смт.Калинівка Київської області до ТОВ «Івона»в напрямку м. Дніпропетровська. Гєллєр А.Г. умисно надав до ДПІ у Вишгородському районі завідомо неправдиві відомості щодо перевезення злитків феронікелю в числі інших документів, які використані під час позапланової перевірки ТОВ «Івона»даних податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2003 р., що призвело до безпідставного заявлення до відшкодування з Державного бюджету України ПДВ в сумі 299586,0 грн., тобто вчинив службове підроблення,, що спричинило тяжкі наслідки. Вказані порушення допущені директором ТОВ «Івона»Гєллєром А.Г. внаслідок неналежного виконання ним, як службовою особою своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжких наслідків державним інтересам. Підсудний Гєллєр А.Г. будучи директором повинен був переконатися у правильності заповнення декларацій та митних документів, та перевірити дійсність договору і виконання його умов перед тим як подавати дані до ДПІ. Але в наслідок неналежного легковажного ставлення до своїх службових обов’язків підсудний не виконав вищевказані дії, що спричинило ненадходження до державного бюджету 275222,24 гривень.

Відповідно до вимог п.п.7.7.5 п.7.5 статті 7 Закону України №167/97-ВР суми податку на додану вартість зараховуються до Державного бюджету України та використовуються у першу чергу для бюджетного відшкодування податку на додану вартість згідно  з цим Законом.

Згідно пункту 10.1 статті 10 зазначеного Закону платники податку несуть відповідальність за своєчасність обчислення та внесення податку до бюджету відповідно до законодавства України.

Підпунктом 7.7.1 пункту 7.1 статті 7 визначено, що суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов’язань, що виникли у зв’язку з будь-яким продажем товарів  (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту  звітного  періоду.

Постановою Верховного Суду України від 19.04.2005 встановлено, що відповідно до Закону України №168 “Про податок на додану вартість”  виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість передбачає обов’язкову наявність такої підстави, як сплата платником податку у звітному періоді відповідних сум податку до бюджету. Законодавцем чітко передбачено, що однією з обов’язкових підстав для включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту є сплата цих сум до Державного бюджету України.

Судом було встановлено, що бюджетне відшкодування з податку на додану вартість у ТОВ „Івона” виникло за рахунок здійснення експортних операцій, а саме операцій з продажу злитків феронікелю підприємствам –нерезидентам “Metimo GmbH”, Німеччина (контракт від 06.02.2003 №01) та фірму “CAPRICORN STAINLESS”, Голандія (контракт від 10.02.2003 №02). Митне оформлення вантажу проведено Дніпровською регіональною митницею, та належним чином оформленими вантажно-митними деклараціями. При цьому вказує, що зазначені операції підтверджені оформленими вантажно-митними деклараціями №110003103892, 110003103912, 110003103911, 110003103976, 110003103978, 110003103977.

Підпунктом 6.2.1 пункту 6.1 статті 6 Закону України від 03.04.1997 “Про податок на додану вартість”  №168/97-ВР  (зі змінами і доповненнями) (діюча норма на час здійснення господарської операції), визначено, що товари вважаються вивезеними (експортованими) платником податку в разі, якщо їх вивезення (експортування) засвідчене належно  оформленою митною вантажною декларацією. При цьому, в з наданих до суду доказів, а саме інформації Федерального кримінального відомства Посольства Федеративної республіки Німеччина щодо надання інформації про німецьку фірму  “Metimo GmbH” повідомлено, що директор цієї фірми пан Клаус Цірінгер в своїх поясненнях зазначив, що підприємство –нерезидент “Metimo GmbH” торгує лише кольоровими металами і не мало фінансово-господарських відносин ні з ТОВ “Івона” , ні з ТОВ „Бриз”. Крім того, останній вказав, що зазначені суб’єкти господарювання йому не відомі, та ніяких закупівельних операцій по 180 тонах феронікеля за участю підприємство –нерезидент “Metimo GmbH” не проводилось.

Під час дослідження в судовому засіданні вироку Вишгородського районного суду Київської області від 14.05.2007 року встановлено, що директор ТОВ „Івона” маючи право на здійснення організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій по організації діяльності ТОВ „Івона", з метою привласнення коштів Державного бюджету України, в порушення п. 1.8 ст. 1, п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5, п.п.6.1.1 п.6.1 ст.6, п.п.7.7.1 п.7.1 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», умисно засвідчив своїм підписом завідомо неправдиві дані податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2003р. щодо операцій, які оподатковуються за нульовою ставкою, що призвело до ненадходження до Державного бюджету України ПДВ в сумі 550 444,48 грн., тобто вчинив службове підроблення, що спричинило тяжкі наслідки. В даній декларації та розрахунку бюджетного відшкодування Гєллєр А.Г. засвідчив своїм підписом та печаткою ТОВ «Івона»завідомо неправдиві дані щодо сум бюджетного відшкодування, а саме, в рядок 2.1 декларації „Операції, що оподатковуються за 0% - експортні операції"" до колонки А „Обсяги продажу без урахування ПДВ" в розмірі 1 497 928,0 грн., і в рядок 23 „Сума бюджетного відшкодування, яка може бути відшкодована платнику...", до колонки Б „Сума" 299 586,0 грн., чим порушив п.1.8 ст.1, п.п.7.4.1 п.7.4. ст.7, п.п.7.7.5 п.7.7 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 р. №168/97-ВР із змінами та доповненнями. Для підтвердження заявлених до відшкодування з бюджету сум ПДВ, до ДПІ у Вишгородському районі було надано вантажно-митні декларації №110003103892, 110003103912, 110003103911, 110003103976, 110003103978, 110003103977, в яких зазначено неправдиву інформацію щодо товару, який експортувався за межі митної території України. У вказаних вантажно-митних деклараціях задекларовано товар - феронікель з вмістом нікелю 33.0-34.5%, хрому 12.7-14.1%, ТУ 2723-7-2002, виробником якого є ЗАТ «Сталеливарна компанія»(). Проте, згідно наданих до суду пояснень посадових осіб ЗАТ «Сталеливарна компанія», встановлено, що ЗАТ «Сталеливарна компанія», зазначеного у вантажно-митній декларації феронікелю ніколи не випускала.

Крім того, судом взято до уваги, що Інститутом електрозварювання ім. Патона НАН України згідно ГОСТУ 18895-81 “Сталь. Метод Фотоелектричного спектрального аналізу”  на установці ДФС-36 виконано спектральний хімічний аналіз злитків феронікелю  (замовник комісіонер ТОВ “Бріз”). З урахуванням котувань Лондонської біржі металів у березні 2003 року ціна на нікель становила max.-9060 доларів  США,  а  min.- 8065 доларів  США (стор. 10 акту). В акті перевірки вказано, що ВМД  від 13.03.2003 №103892,  №103912 від 13.03.2003,  №13977 від 14.03.2003 оформлені не належним чином, графи 8 та 50 містять інформацію, яка не відповідає дійсності.

Судом також взято до уваги, що згідно з показами свідка Грицківа Ярослава Петровича, провідного наукового співробітника Інституту електрозварювання ім. Є.О.Патона, кандидата технічних наук, які були відібрані Вишгородським районним судом під час розгляду кримінальної справи відносно директора ТОВ „Івона” Геллєра А.Г., лабораторія виконує аналізи хімічного складу металів та сплавів для технологічних підрозділів Інституту електрозварювання та підприємств, організацій м.Києва та України.

Зразки для аналізу відбирають представники замовника, які доставляють до лабораторії із супровідними матеріалами (листами). Відповідальність за достовірність проб та відповідність їх саме партіям тих металів лежить на замовнику, гак як їхні співробітники в цьому участі не приймають. В березні 2003р., дійсно, їхня лабораторія виконувала замовлення по проведенню хімічного аналізу на феронікель в злитках для ТОВ „Бріз". Дослідження зразків, за його вказівкою, проводила спектроскопіст - аналітик інженер-технолог Жанна Федорівна Дяченко. Після дослідження зразків складено висновки про хімічний склад феронікелю у зливках за такими номерами: 0303072, 0303076, 0303077, 0303081, 0303082, 0303083. Свідку Грицків Я.П., для огляду та ознайомлення, були надані: копія технічних вимог „Феросплави" ТУ У 27.3-7-2002; вантажно-митні декларації, а саме: №11000/3/103892, 11000/3/103912, 11000/3/103911, 11000/3/103976, 11000/3/103978, 11000/3/.103977 ТОВ „Івона" та висновки про хімічний склад феронікелю у зливках за номерами 0303072, 0303076, 0303077, 0303081, 0303082, 0303083. Після дослідження документів, свідок повідомив: хімічний склад досліджених матеріалів, проведених лабораторією для ТОВ „Бріз" має незначні відхилення по вмісту нікелю та хрому в сторону завищення показників, від тих які внесено до вантажно-митних декларації та зовсім не відповідає маркам феросплавів ТУ У 27.3-7-2002.

Крім того, судом взято до уваги, що довідкою виданою АКБ „ТАС-Комерцбанк", руху грошових коштів по поточному рахунку №2401/840, який належить ТОВ „Бріз" за період з 01.01.2003 р. по 01.07.2003 р. не було. Тобто, валютні кошти від реалізації феронікелю із-за кордону на банківський рахунок ТОВ „Бріз", який зазначений у вантажно-митних деклараціях, не надходило.

Відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідач довів суду ті обставини на підставі яких було визначено податкове зобов'язання та застосовано штрафні санкції в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Статтею 167 КАС України передбачено, що копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення направляється лише особі, яка бере участь у справі, але не була присутня в судовому засіданні. У разі проголошення в судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частини постанови суд повідомляє час виготовлення постанови суду в повному обсязі. Особи, які беруть участь у справі, можуть отримати копію постанови чи ухвали в суді.

Враховуючи наведене, керуючись статтею 61,124 Конституції України, ст.ст.71, 158-167 КАС України, суд –

постановив:

В позові відмовити в повному обсязі.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими статтями   185-187 КАС України.

Суддя                                                                                                 Маляренко А.В.