ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

14.05.07                                                                                           Справа№ 2/305-28/106 А

14 год. 35 хв.

За позовом: Санітарно-епідеміологічної станції Галицького району міста Львова, м. Львів

до відповідача: Державної інспекції з контролю  за цінами  у Львівській області, м. Львів

про визнання нечинним рішення  про застосування  економічних санкцій за порушення  державної  дисципліни цін Державної інспекції з контролю  за цінами  у Львівській області №137 від 27.10.2006 року.

Суддя   Морозюк А.Я.

Секретар судового засідання

Онишко І.Р.

м. Львів, вул. Личаківська,128,

Зал судового засідання № 302.

Представники сторін

Від позивача: Винар Л.В. - представник

Від відповідача: Грицак О.О. –завідувач юридичного сектору

Позов заявлено Санітарно-епідеміологічною станцією Галицького району міста Львова до Державної інспекції з контролю  за цінами  у Львівській області про визнання нечинним рішення  про застосування  економічних санкцій за порушення  державної  дисципліни цін Державної інспекції з контролю  за цінами  у Львівській області №137 від 27.10.2006 року.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, наведених в позовній заяві,  позивач  просить задоволити позовні вимоги. Позивач не погоджується із висновком відповідача про те, що тарифи, встановлені Постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2006 року № 662 набрали чинності з моменту прийняття цієї постанови. При цьому позивач зазначає, що Постанову  Кабінету Міністрів України від 11.05.2006 року № 662 опубліковано лише 31.05.2006 року в офіційних виданнях - «Офіційному віснику України»та газеті «Урядовий кур’єр». Нормативні акти набирають чинності з моменту їх прийняття, але не раніше дня їх опублікування. Таким чином, висновок відповідача про завищення тарифів на роботи і послуги у сфері забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення, що надаються Галицькою СЕС за період з 11.05.2006 року-31.05.2006 року є необґрунтованими та незаконними.

Відповідач проти позову заперечив  з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, просить в задоволенні позову відмовити повністю. Вважає, що Постанова Кабінету Міністрів України від 11.05.2006 року № 662 набирає чинності з моменту її прийняття.

В судовому засіданні було досліджено письмові докази, які наявні в матеріалах справи (рішення, акт перевірки та інші наявні в матеріалах справи письмові докази).

Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV, справу розглянуто в порядку, встановленому цим Кодексом.

В судовому засіданні 14.05.2007 року відповідно до ч.3 ст.160 КАС України проголошено вступну і резолютивну частину постанови, повний текст постанови складено 21.05.2007 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Державною інспекцією з контролю за цінами у Львівській області складено Акт перевірки СЕС Галицького району м.Львова від 19 жовтня 2006 року. Перевіркою встановлено завищення тарифів на роботи і послуги у сфері забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення, що надаються Галицькою СЕС за період з 11.05.2006 р.-31.05.2006 року, чим було порушено вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.03р. № 1351 із змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від  11.05.2006р. № 662, якою затверджено тарифи(прейскурант) на роботи і послуги. Сума необгрунтованої виручки за період з 11.05.2006 р. по 31.05.2006 р. склала 1928,05 грн.

27.10.2006 року Державною інспекцією з контролю за цінами у Львівській області прийнято Рішення № 137 про застосування  економічних санкцій за порушення  державної  дисципліни цін, яким керуючись ст.14 Закону України «Про ціни і ціноутворення»вирішено вилучити у СЕС Галицького району м.Львова в дохід Держбюджету 5784,15 грн.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про ціни і ціноутворення» від 3 грудня 1990 року № 507-XII(із змінами), вся необгрунтовано одержана підприємством, організацією  сума виручки  в  результаті  порушення  державної  дисципліни цін підлягає вилученню в доход бюджету, крім того стягується штраф у двократному розмірі необгрунтовано одержаної суми виручки.

Відповідно до п.3 ст.116 Конституції України, до повноважень Кабінету Міністрів України належить проведення цінової політики, яке в свою чергу реалізовано в Законі України „Про ціни та ціноутворення", згідно із яким Кабінет Міністрів України забезпечує здійснення державної політики цін, визначає перелік продукції, товарів і послуг, державні фіксовані та регульовані ціни (тарифи), на які затверджуються відповідними органами державного управління.

Відповідно до ст. 35 Закону України „Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" від 24 лютого 1994 року № 4004-XII, з метою забезпечення фінансування установ, закладів, частин і підрозділів санітарно-епідеміологічної служби за рахунок спеціального фонду державного бюджету, кошти до якого відраховуються за виконання робіт і надання послуг у сфері забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя, що не відноситься до медичної допомоги населенню, Кабінету Міністрів України надано право визначати перелік та тарифи на платні послуги, які надаються закладами санітарно-епідеміологічної служби.

Стаття 35 цього Закону знаходиться у розділі IV Закону „Державна санітарно-епідеміологічна служба України" і стосується виключно діяльності закладів санітарно-епідеміологічної служби, тоді як права та обов'язки громадян окремо визначені в ст.ст. 4, 5 Розділу II цього Закону.

Відповідно до ст. 35 згаданого Закону та на реалізацію права закладів санітарно-епідеміологічної служби надавати платні послуги з метою одержання коштів до спеціального фонду державного бюджету, Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 27.08.03 року № 1351 "Про затвердження тарифів на роботи та послуги, що виконуються та надаються за плату установами і закладами державної санітарно-епідеміологічної служби", а також Постанову від 11.05.2006 року № 662, у відповідності до яких заклали санітарно-епідеміологічної служби зобов'язано надавати послуги по конкретно визначених розмірах тарифів.

Відповідно до п.5 Указу Президента України „Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правих актів та набрання ними чинності" від 10 червня 1997 року № 503/97(із змінами), нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо більш пізній строк набрання ними чинності не передбачено в цих актах. Акти  Кабінету Міністрів України, які визначають права та обов’язки громадян, набирають чинності не раніше дня їх опублікування в офіційних друкованих органах.

Враховуючи те, що  Постанова Кабінету Міністрів України від  11.05.2006р. № 662 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 15 жовтня 2002 року № 1544 і від 27 серпня 2003 року № 1351»не визначає прав та обов’язків громадян, і в ній не зазначено більш пізнього строку набрання нею чинності, дана Постанова  набрала чинності з моменту її прийняття, 11 травня 2006 року.

До аналогічного висновку дійшло і Міністерство юстиції України, яке у своєму листі від 06.07.2006 року № 34-26.2336 повідомило Міністерство охорони здоров’я, що Постанова  Кабінету Міністрів України від  11 травня 2006р. № 662 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 15 жовтня 2002 року № 1544 і від 27 серпня 2003 року № 1351»набрала чинності з моменту її прийняття, 11 травня 2006 року.

Безпідставним є посилання позивача на п. 3 Указу Президента України „Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правих актів та набрання ними чинності", оскільки пункт 3 містить загальну норму про те, що акти Кабінету міністрів України мають бути опубліковані або доведені до відома, а пункт 5 цього Указу, власне, встановлює момент набрання ними чинності.

Так (як уже зазначалося вище), згідно із п. 5 Указу передбачено, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України набирають чинності з моменту їх прийняття, якшо більш пізній строк набрання ними чинності не передбачено в цих актах.

Таким чином, не підлягають застосуванню нормативно-правові акти, які взагалі не були оприлюднені (відповідає викладеному в п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 року № 9 „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя").

Постанова Кабінету Міністрів України від 11.05.2006р. № 662 була опублікована 31.05.2006р. в газеті „Урядовий кур'єр" за №100 та в Офіційному віснику України за № 20.

Пункт 1.8 «Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами», затвердженої спільним наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України та Міністерства фінансів України від 03.12.2001р. №298/519 (зареєстрована у Міністерстві юстиції України 18.12.2001р. за № 1047/6238) передбачає, що факти завищення цін і тарифів суб'єктами господарювання, які встановлені самостійно, у разі повернення суб'єктами господарювання суми необгрунтовано отриманої виручки споживачам або перерахування її в дохід відповідного бюджету до початку перевірки, як порушення державної дисципліни цін, не розглядаються (початком перевірки вважається дата, яка зазначена в акті).

Перевірка СЕС Галицького району м. Львова проводилась та Рішення про застосування економічних санкцій приймалось у жовтні 2006 року.

Відтак, у Позивача було достатньо можливостей для приведення своїх дій за період з 11.05.2006р. по 31.05.2006р. у відповідність до діючого законодавства в частині застосування тарифів, встановлених постановою КМУ від 11.05.2006р. № 662 (розмір яких по окремих позиціях встановлений нижчий, ніж попередньо діючі згідно із постанови КМУ від 27.08.2003р. №1351), шляхом повернення замовникам платних послуг зайво стягнутих коштів або самостійного перерахунку цих коштів до відповідного бюджету до початку перевірки Державною інспекцією з контролю за цінами у Львівській області.

Враховуючи наведене вище, встановивши факт завищення тарифів на платні послуги, що надавались СЕС Галицького району м. Львова в період з 11.05.2006р. по 31.05.2006р., чим було порушено вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2003р. № 1351, із змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від  11.05.2006р. № 662, що згідно із п. 1.4 «Інструкції про порядок застосування економічних та штрафних (фінансових) санкцій органами державного контролю за цінами»є порушенням порядку застосування регульованих тарифів, Державна інспекцією з контролю за цінами у Львівській області правомірно прийняла Рішення від 27.10.2006 року № 137 про вилучення у СЕС Галицького району м. Львова 5784,15 грн, а тому відсутні підстави для визнання цього рішення нечинним.

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Судові витрати у вигляді судового збору  3 грн. 40 коп покладаються на позивача.

На підставі вищенаведеного, керуючись п.2-1, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень та ст.ст. 69-71, 86, 87, 94, 158, 160, 162, 163, 167  Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV (із змінами та доповненнями), суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя