ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №

За позовом Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” м. Києва

до Державного акціонерного товариства “Черноморнафтогаз” м. Сімферополя

про визнання договору недійсним

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача Лебедюк Ю.А.,

від відповідача Мазакова Н.А.

СУТЬ СПОРУ :

У червні 2007 року Дочірня компанія “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” звернулася в господарський суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що 31 липня 2006 р. між ним та відповідачем було укладено договір № 2014-ПГ-2006-06/06-476 купівлі-продажу природного газу, згідно з яким відповідач зобов’язався передати йому природний газ з ресурсу червня 2006 року в обсязі 1300,007 тис.м3 вартістю 400857,16 грн. для подальшої реалізації підприємствам комунальної теплоенергетики через газорозподільну мережу ВАТ “Севастопольгаз”, а він –прийняти та до 15 серпня 2006 р. оплатити одержаний природний газ.

Посилаючись на те, що вказаний договір укладений без дотримання вимог п. 2.2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1729 від 2 березня 2006 р. “Про забезпечення споживачів природним газом” щодо ресурсів природного газу для потреб комунальної теплоенергетики, позивач на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України просив задовольнити позов та визнати цей договір недійсним.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність заявлених вимог, відповідність спірного договору вимогам чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 31 липня 2006 р. між сторонами по справі укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2014-ПГ-2006-06/06-476, згідно з умовами якого відповідач зобов’язався передати позивачу природний газ з ресурсу червня 2006 року в обсязі 1300,007 тис.м3 вартістю 400857,16 грн. для подальшої реалізації підприємствам комунальної теплоенергетики через газорозподільну мережу ВАТ “Севастопольгаз”, а позивач –прийняти та до 15 серпня 2006 р. оплатити одержаний природний газ.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями представників сторін, наявною у матеріалах справи копією згаданого договору.

Спірні відносини між сторонами по справі пов’язані з їх діяльністю у нафтогазовій галузі України.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності нафтогазової галузі України, відносини, що виникають у зв'язку реалізацією газу, незалежно від форм власності господарюючих суб'єктів - учасників таких відносин врегульовані Законом України “Про нафту і газ”.

У відповідності до вимог ст. 6 цього Закону Верховна Рада України визначає основні напрями державної політики у нафтогазовій галузі та здійснює законодавче регулювання відносин у ній. Кабінет Міністрів України та інші уповноважені на це органи виконавчої влади в межах повноважень, визначених законом, реалізують державну політику в нафтогазовій галузі та здійснюють управління нею.

У відповідності до вимог п.п. 2, 5 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 1729 від 27 грудня 2001 р. “Про порядок забезпечення галузей національної економіки та населення природним газом” в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 813 від 9 червня 2006 р., чинній на час виникнення спірних правовідносин, потреба в природному газі підприємств комунальної теплоенергетики задовольняється з ресурсів природного газу Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”. Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” здійснює реалізацію природного газу підприємствам комунальної теплоенергетики через дочірню компанію “Газ України”, дочірнє підприємство “Газ-тепло” та суб'єктів господарювання, що мають ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання природного газу за регульованим тарифом.

Умови спірного договору про продаж відповідачем природного газу, який підлягає використанню для потреб підприємств комунальної теплоенергетики, через позивача відповідають указаним вимогам законодавства.

Доводи позивача з цього приводу є безпідставними.

Доказів невідповідності спірного договору іншим вимогам чинного законодавства суду не надано.

За таких обставин у задоволенні позову відповідно до вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” м. Києва відмовити.

Суддя господарського суду міста Києва                                                               П.І.Паламар