ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№  6/639-7/470

27.09.07

За позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Континіум-Галичина"

до                   Товариства з обмеженою відповідальністю ТПК "Топаз"

про                 стягнення 380122,36 грн.

Суддя  Гумега О.В.

Представники:

Від позивача: Комар С. І. (довіреність № 1457 від 10.09.2007р.)

Від відповідача: не з’явилися.

СУТЬ  СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Континіум - Галичина” (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “ТПК “Топаз” (відповідача) про стягнення з відповідача 380 122,36 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу товарів № 29 від 27.08.2004р. (додаток № 12 від 17.09.2004р. та додаток № 13 від 20.09.2004р.).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.11.2006р. (суддя Ковтун С.А.) у справі № 6/639 у позові відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2007р. рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2006р. у справі № 6/639 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.06.2007р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2007р. та рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2006р. у справі № 6/639 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

В постанові Вищого господарського суду України вказано, що Вищий  господарський суд України  вважає  судові  рішення попередніх інстанцій  прийнятими за недостатньо дослідженими обставинами та матеріалами у даній справі. Зокрема, зазначено,  що цивільні права і обов‘язки виникають, крім угод, також внаслідок інших дій  організацій. Такими діями можна вважати передачу товару  позивачем  та  його  отримання  і часткову  оплату відповідачем.  За  таких  умов Вищий господарський  суд України  вважає,  що  судам  слід  було перевірити,  скільки  товару  відповідач   фактично  отримав,  та  скільки  оплатив.  В постанові  зазначено, що під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід врахувати  наведене,  дослідити належним  чином  наявні  у справі та додатково  витребувані докази та при всебічному, повному і об‘єктивному розгляді в   судовому процесі  всіх  обставин в  їх  сукупності  та  прийняти  законне  судове  рішення

Відповідно до ст. 111-12 ГПК України, вказівки, що  містяться  у постанові касаційної інстанції,  є обов'язковими для суду першої інстанції під  час  нового  розгляду справи. Постанова касаційної  інстанції  не може містити вказівок про достовірність  чи  недостовірність  того  чи  іншого  доказу,  про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято  за результатами нового розгляду справи.

Новий розгляд справи проводився Господарським судом м. Києва з врахуванням наведених обставин.

Згідно резолюції Голови Господарського суду міста Києва справу № 6/639 передано на новий розгляд судді Якименко М.М.

Ухвалою від 19.07.2007р. справу № 6/639 прийнято до провадження суддею Якименко М.М., присвоєно справі № 6/639-7/470, розгляд справи було призначено на 15.08.2007 р. о 10:00 год.

Згідно розпорядження № 15 від 15.08.2007 р. В.о. заступника Голови Господарського суду міста Києва в зв‘язку із закінченням строку повноважень судді Якименко М.М. справу № 6/639-7/470 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Континіум - Галичина” до Товариства з обмеженою відповідальністю “ТПК “Топаз” про стягнення 380 122,36 грн., передано для подальшого розгляду судді Гумезі О.В.

Ухвалою Господарського  суду м. Києва від  21.08.2007 року  справу  № 6/639-7/470   прийнято до  провадження  судді  Гумеги  О.В., розгляд справи призначено на 11.09.2007  року.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.09.2007 року, на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи  відкладено на  27.09.2007 року.

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення з відповідача 380 122,36 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу товарів № 29 від 27.08.2004р. (додаток № 12 від 17.09.2004р. та додаток № 13 від 20.09.2004р.).

До прийняття рішення по справі позивач зменшив розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача 348064,57 грн., а саме: 270163,53 грн. основного боргу; 46010,24 грн. суму індексу інфляції, 25875,22 грн. пені та три проценти річних у розмірі 6015,58 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов’язання за вищевказаним договором щодо повноти та своєчасності внесення оплати за отриманий за договором купівлі-продажу № 29 від 27.08.2004 товар (паливо-мастильні матеріали), зокрема, за додатковими угодами № 12 від 17.09.2004 та № 13 від 20.09.2004 до вказаного договору.

Відповідач надав   відзив  на  позовну  заяву,  в  якому  позовні вимоги відхилив повністю, посилаючись на те, що  заборгованість відсутня, оскільки ним сплачено коштів більше, ніж отримано товару.  В  судові  засіданні,  призначені  на 11.09.2007  року  та  27.09.2007  року,  відповідач  не  з‘явився,  витребуваних  судом  доказів  не надав.

В  судовому  засіданні,  призначеному  на  27.09.2007  року,  за  згодою  представника  позивача,  оголошено  вступну та  резолютивну частини  рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи,  суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.08.2004 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Континуум-Галичина” (позивач) продавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю “ТПК “Топаз” (відповідач) покупцем було укладено договір купівлі-продажу товарів № 29 (далі –Договір).

Відповідно до умов договору (п. 1.1) продавець зобов’язався передати у власність покупця нафтопродукти в асортименті (товар), а покупець –прийняти товар від продавця та оплатити його вартість на умовах Договору.

Асортимент та кількість товару погоджуються сторонами в прибутково-видаткових накладних, виписаних продавцем, які є невід’ємною частиною Договору (п. 2.1). Загальна  сума  договору  на день  його складання  становить   350 000,00  грн., при  цьому сторони погодили, що  сума може змінюватися на  протязі терміну дії даного договору. Про зміну загальної суми договору сторони підписують додаткову  угоду.

Розрахунки за поставлений товар покупець здійснює згідно з додатковою угодою до Договору, що є його невід’ємною частиною (п. 5.2).

Відповідно до додатку № 1 від 30.08.2004  року  до Договору № 29 від 27.08.2004 року сторони домовились, що позивач передає відповідачу партію  товару вартістю 181 265,72 грн., які відповідач оплачує протягом двох банківських днів з моменту підписання додатку.

Відповідно до додатку № 2 від 31.08.2004  року  до Договору № 29 від 27.08.2004 року сторони домовились, що позивач передає відповідачу партію  товару вартістю 274 701,94 грн., які відповідач оплачує протягом двох банківських днів з моменту підписання додатку.

Відповідно до додатку № 3 від 01.09.2004  року  до Договору № 29 від 27.08.2004 року сторони домовились, що позивач передає відповідачу партію  товару вартістю 159 365,12 грн., які відповідач оплачує протягом двох банківських днів з моменту підписання додатку.

Відповідно до додатку № 4 від 02.09.2004  року  до Договору № 29 від 27.08.2004 року сторони домовились, що позивач передає відповідачу партію  товару вартістю 137 869,76 грн., які відповідач оплачує протягом двох банківських днів з моменту підписання додатку.

Відповідно до додатку № 5 від 03.09.2004  року  до Договору № 29 від 27.08.2004 року сторони домовились, що позивач передає відповідачу партію  товару вартістю 161 477,75 грн., які відповідач оплачує протягом двох банківських днів з моменту підписання додатку.

Відповідно до додатку № 6 від 06.09.2004  року  до Договору № 29 від 27.08.2004 року сторони домовились, що позивач передає відповідачу партію  товару вартістю 327 016,82 грн., які відповідач оплачує протягом двох банківських днів з моменту підписання додатку.

Відповідно до додатку № 7 від 07.09.2004  року  до Договору № 29 від 27.08.2004 року сторони домовились, що позивач передає відповідачу партію  товару вартістю 163 603,80 грн., які відповідач оплачує протягом двох банківських днів з моменту підписання додатку.

Відповідно до додатку № 8 від 08.09.2004  року  до Договору № 29 від 27.08.2004 року сторони домовились, що позивач передає відповідачу партію  товару вартістю 40 056,18 грн., які відповідач оплачує протягом двох банківських днів з моменту підписання додатку.

Відповідно до додатку № 9 від 09.09.2004  року  до Договору № 29 від 27.08.2004 року сторони домовились, що позивач передає відповідачу партію  товару вартістю 51 864,24 грн., які відповідач оплачує протягом двох банківських днів з моменту підписання додатку.

Відповідно до додатку № 10 від 14.09.2004  року  до Договору № 29 від 27.08.2004 року сторони домовились, що позивач передає відповідачу партію  товару вартістю 210 138,66 грн., які відповідач оплачує протягом двох банківських днів з моменту підписання додатку.

Відповідно до додатку № 11 від 16.09.2004  року  до Договору № 29 від 27.08.2004 року сторони домовились, що позивач передає відповідачу партію  товару вартістю 170 514,41 грн., які відповідач оплачує протягом двох банківських днів з моменту підписання додатку.

Відповідно до додатку № 12 від 17.09.2004  року  до Договору № 29 від 27.08.2004 року сторони домовились, що позивач передає відповідачу партію  товару вартістю 285762,72 грн., які відповідач оплачує протягом двох банківських днів з моменту підписання додатку.

Відповідно до додатку № 13 від 20.09.2004  року  до Договору № 29 від 27.08.2004 року сторони домовились, що позивач передає відповідачу партію  товару вартістю 169 690,12 грн., які відповідач оплачує протягом двох банківських днів з моменту підписання додатку.

Наведене  свідчить,   що    позивач  передавав   відповідачу  партії товару  на  підставі  додатків  до договору  №№ 1-13.

Зібрані у справі докази свідчать, що позивач передавав, а відповідач приймав  нафтопродукти  на  підставі  видаткових  накладних, які не містили посилання  на  Договір № 29 від 27.08.2004 року або додатків до  нього. В той же час, в  довіреностях, на  підставі  яких  представники  відповідача  отримували товар,  зазначалося,  що цінності отримуються  за договором № 29 від 27.08.2004  року.  На підставі  видаткових  накладних позивач  передавав   відповідачу товар,  асортимент  якого було  визначено сторонами  в додатках №№ 1-13 до договору № 29 від 27.08.2007  року. Здійснюючи оплату за отримані  нафтопродукти , відповідач  також в деяких випадках зазначав, що ця оплата здійснюється  згідно рахунків-фактур або згідно договору № 29 від 27.08.2004 року. При цьому,  відповідач  не  надав суду жодних  доказів,  які б свідчили  про  передачу  йому  позивачем  товару  на іншій  підставі окрім  договору  № 29 від 27.08.2004 року та  додатків  до    нього. Крім того, судом прийнято до уваги, що асортимент товару, кількість, ціна та вартість товарних партій, що зазначені в додатках № № 1-13 до договору № 29 від 27.08.2004 року, повністю відповідає асортименту, кількості, ціні та вартості товарних партій товару, що був переданий покупцем продавцю за товарно-транспортними та видатковими накладними та частково був оплачений відповідачем згідно платіжних доручень.

Судом  також  враховано, що згідно з  п. 4  додатків  № № 1-13  до договору  № 29 від 27.08.2004 року сторони  встановили, що розрахунки за поставлений  позивачем відповідачу  товар,  відповідач  здійснює  у  вигляді  оплати на протязі   двох  банківських  днів, з  моменту  підписання  цих  додатків.

27.09.2004  року представники  позивача  та  відповідача  підписали акт звірки  взаєморозрахунків,  за яким сума боргу відповідача перед позивачем  складала  314 263,53  грн.

30.09.2004  року  відповідач  направив  позивачу  листа,  в  якому визнав  розмір  заборгованості перед  позивачем   за  передані нафтопродукти  в  розмірі 314 263,52  грн. та   обіцяв погасити  заборгованість   до 05.10.2004  року.

Статтею 43  ГПК України   встановлено,  що господарський   суд  оцінює  докази   за  своїм  внутрішнім  переконанням, що  ґрунтується  на  всебічному, повному  і  об‘єктивному  розгляді  в судовому процесі   всіх  обставин  справи, в  їх  сукупності,  керуючись законом. При цьому, визнання  однією  стороною  фактичних  даних  і  обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського  суду   не  є  обов‘язковими.

Оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що  взаємовідносини  між  сторонами  з приводу передачі та  оплати  нафтопродуктів  виникли  на  підставі договору  № 29 від 27.08.2004 року та  додатків  до нього.

В додатках до договору № 29 від 27.08.2004 року сторони досягли згоди про  передачу  позивачем  відповідачу  нафтопродуктів на  загальну  суму  2 333 327,24 грн.

Позивач стверджує, що поставив відповідачу  нафтопродуктів  на  загальну  суму         2 333 327,24 грн., вказане підтверджується зібраними у справі доказами.

Відповідач  зазначає, що здійснив оплату позивачу за поставлені  нафтопродукти в розмірі 542565,39 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за отримані нафтопродукти в сумі 270163,53 грн.

Стаття 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 1 ст. 20 ЦК України встановлює, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Зібрані у справі докази свідчать, що позивач на виконання вимог договору № 29 від 27.08.2004 року на підставі довіреностей за товарно-транспортними та видатковими накладними поставив відповідачу нафтопродукти, проте, відповідач в порушення умов договору зобов‘язання по оплаті поставлених нафтопродуктів виконав лише частково, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно із ст. 14 ЦК України, цивільні обов‘язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов‘язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов‘язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 270163,53 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача також суми пені в розмірі 25875,22 грн., інфляційних збитків в розмірі 46010,24 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 6015,58 грн.

У відповідності із ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов‘язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов‘язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Пунктом 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов‘язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

В силу п. 1. ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов‘язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до пункту 7.2. договору купівлі-продажу № 29 від 27.08.2004 р. сторони погодили, що за несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до умов даного договору покупець сплачує неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу від суми заборгованості.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми пені в розмірі 25875,22 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов‘язання, на вимогу кредитора зобов‘язаний  сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми інфляційних збитків в розмірі 46010,24 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача суми трьох відсотків річних в розмірі 6015,58 грн. також обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач жодних доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, суду не подав.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, стороні на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує державне мито за рахунок другої сторони, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. За таких обставин, витрати по сплаті державного мита в розмірі 3801,22 грн. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн. покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю “ТПК "Топаз" (04080, м. Київ, вул. Тульчинська, 6; код ЄДРПОУ № 32668736, рахунки в банку невідомі) з будь-якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду на користь Товариство з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Континіум-   Галичина” (43010, м. Луцьк, вул. Кременецька, 38; код ЄДРПОУ № 32273623; рахунки в банку невідомі) 270163,53 грн. (двісті сімдесят тисяч сто шістдесят три гривні 53 коп.) основного боргу, 25875,22 грн. (двадцять п’ять тисяч вісімсот сімдесят п’ять гривень 22 коп.) пені, 46010,24 грн. (сорок шість тисяч десять гривень 24 коп.) інфляційних збитків, 6015,58 грн. (шість тисяч п’ятнадцять гривень 58 коп.) три відсотки річних, 3801 (три тисячі вісімсот одну) грн. 22 коп. держмита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

2.          Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя                                                                                                   Гумега  О.  В.

Дата підписання

повного тексту рішення: 05.10.2007р.