ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"10" вересня 2007 р.

Справа  № 34/217-07-4264А

10.09.2007р. о 12год.15хв.
господарський суд Одеської області

у складі судді Фаєр Ю.Г.

при секретарі судового засідання
Кулаковській С.А.,

за участю представників від
позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3; від відповідача: Дімітрієва О.М. - старшого
державного податкового інспектора юридичного відділу Саратської МДПІ, діючого
на підставі довіреності від 19.12.2005р. №6920;

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань господарського суду Одеської області №6
адміністративну справу №34/217-07-4264А

за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача
Саратської міжрайонної державної податкової інспекції в Одеській області

про скасування
рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій та акту перевірки

СУТЬ СПОРУ: Позивач фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Одеської області з
позовною заявою про скасування рішень про застосування штрафних (фінансових)
санкцій Саратської міжрайонної державної податкової інспекції від 12.03.2007р.
НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 та акту перевірки НОМЕР_4 від 26.10.2006р.,
посилаючись на неправомірність застосування відповідачем фінансових санкцій у
розмірі 4601,5грн. згідно п.1, п.2, п.3 та п.4 ст.17 Закону України "Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" від 06.07.1995р.
(зі змінами та доп.), у розмірі 40грн. згідно абз.3 ч.1 ст.8 Закону
України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності"
від 23.03.1996р. (із змінами та доп.), та у розмірі 1000грн. згідно абз.12 ч.2
ст.17 Закону України "Про державне регулювання виробництва та обігу спирту
етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових
виробів" від 19.12.1995р.(із змінами та доп.).

Ухвалою суду від 21.05.2007р. відкрито
провадження у справі №34/217-07-4264А.

Відповідач проти позову заперечує з
підстав, викладених у заперечені на позовну заяву та доповненні до заперечення.

Враховуючи клопотання позивача від
13.07.07р. та від 06.08.07р. ухвалами суду від 16.07.07р. та від 08.08.07р.
розгляд справи було зупинено до 08.08.07р. та до 04.09.07р. відповідно, на
підставі п.1 ч.2 ст.156 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно абз.1 п.6 розділу VII
Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства
України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів
адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до
Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та
апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за
правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Адміністративні справи, провадження
в яких було відкрито місцевими та апеляційними господарськими судами до початку
діяльності відповідного адміністративного суду, розглядаються і вирішуються
цими судами відповідно до абзацу першого цього пункту (абз.5).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, суд встановив:

За результатами проведеної ДПА в
Одеській області перевірки господарської одиниці -магазину, розташованого по
АДРЕСА_1, щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері
готівкового та безготівкового обігу суб'єктами підприємницької діяльності,
складений акт перевірки НОМЕР_5  від 26.10.2006р.,
з зазначенням про здійснення перевірки в присутності ОСОБА_4 із зазначенням її
посади „продавець”.

Перевіркою встановлено: факт
реалізації товару -2 пачок цигарок „Прилукі особливі” по ціні 2грн. на загальну
суму 4грн. без проведення розрахункової операції через РРО без видачі касового
чеку, а також не проведення розрахункової операції на суму 716,3грн. через РРО
в порушення вимог п.1 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та
послуг" від 01.06.2000р. (зі змінами та доп.); незабезпечення цілісності
пломб реєстратора розрахункових операцій в порушення п.4 ст.3 названого закону;
не щоденне друкування фіскальних звітних чеків (Z звітів) за 18.09.2006р. в
порушення п.9 ст.3 названого закону; проведення операцій без використання
розрахункової книжки в порушення п.5 ст.3 названого закону.

Разом з тим, під час перевірки
встановлено порушення позивачем приписів п.1, п.2 ст.7 Закону України "Про
патентування деяких видів підприємницької діяльності" внаслідок
відсутності торговельного патенту, порушення приписів п.21 ст.6 Декрету
Кабінету міністрів України "Про акцизний збір" від 26.12.1992р.
№18-92 внаслідок роздрібної торгівлі тютюновими виробами за цінами, вищими ніж
встановлені максимальні роздрібні ціни; порушення приписів ст.15 Закону України
"Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного
і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995р.
внаслідок відсутності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними
напоями та тютюновими виробами.

Оскільки позивачем були
представлені відповідачу ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними
напоями від 25.09.06р. НОМЕР_6 та тютюновими виробами від 25.09.06р. НОМЕР_7,
відповідачем штрафні санкції за порушення ст.15 Закону України "Про
державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" до позивача не
застосовано.

На підставі цього акту перевірки
відповідач 12.03.2007р. прийняв рішення НОМЕР_1 про застосування штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 4601,5грн. на підставі п.1, 2, 3, 4 ст.17 Закону
України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг", НОМЕР_3 про застосування
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 40грн. на підставі аб.3 ч.1 ст.8 Закону
України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності",
НОМЕР_2 про застосування фінансової санкції у вигляді штрафу у розмірі 1000грн.
на підставі абз.12 ч.2 ст.17 Закону України "Про державне регулювання
виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів".

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,
чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Проте, на думку суду, зазначені
рішення прийняті за результатами перевірки, проведеної з порушенням вимог
чинного законодавства.

Відповідно до ст.19 Конституції
України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження податкового органу
щодо проведення перевірок встановлені Законом України "Про державну
податкову службу в Україні", Законом України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг", Указом Президента "Про деякі заходи з дерегулювання
підприємницької діяльності".

Перевірка позивача здійснена
працівниками ДПА в Одеській області на підставі виданих останньою направлень на
перевірку та акт складено на бланку ДПА в Одеській області, в якому зазначено,
що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрована в Саратській міжрайонній
державній податковій інспекції.

Статтею 9 Закону України "Про
державну податкову службу в Україні" визначені функції державних
податкових адміністрацій в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі та державних податкових інспекцій в містах з районним поділом
(крім міст Києва та Севастополя). Зазначені податкові органи, до яких відноситься
і ДПА в Одеській області виконують функції, передбачені ст.8 цього Закону
(функції ДПАУ) з відповідними обмеженнями та виконують ті ж самі функції, що й
ДПІ в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та
об'єднані ДПІ якщо вони безпосередньо здійснюють контроль за платниками
податків, інших платежів. Доказів того, що ДПА в Одеській області здійснює
безпосередній (слід розуміти -не через інший орган ДПС) контроль за сплатою
податків, інших платежів позивача відповідачем не надано.

Функції ДПІ в районах, містах без
районного поділу, районах у містах, міжрайонних та ОДПІ визначені у ст.10
Закону України "Про державну податкову службу в Україні".

Оскільки позивач зареєстрований як
платник податків в Саратській міжрайонній державній податковій інспекції, тому
саме цей податковий орган ДПС уповноважений здійснювати контроль за додержанням
податкового та іншого законодавства з боку платника, тобто у працівників ДПА в
Одеській області не було законних підстав для проведення перевірки без належним
чином оформлених повноважень на перевірку, тоді як Саратська міжрайонна
державна податкова інспекція, яка має право проводити перевірки підприємств,
зареєстрованих у цьому органі ДПС, не видавала направлення на перевірку
позивача працівникам ДПА в Одеській області, що свідчить про відсутність у
перевіряючих права здійснювати перевірку позивача.

З врахуванням приписів ч.3 ст.70
Кодексу адміністративного судочинства України, якою запроваджено, що докази,
одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги,
суд не приймає до уваги доказів, отриманих ДПА в Одеській області під час
незаконної перевірки та наданих відповідачем до суду на підтвердження своїх
заперечень, в тому числі стосовно законності спірного рішення, тоді як інших
доказів органом владних повноважень суду не надано.

Крім того, статтею 11-1 Закону
України "Про державну податкову службу в Україні" встановлено, що
вважаються позаплановими перевірки в межах повноважень податкових органів,
визначених Законами України "Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", "Про
державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", а в інших випадах -за
рішенням суду.

Згідно Порядку оформлення
результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом ДПА України від 10.08.2005р. №327, зареєстрований
Мін'юстом України 25.08.2005р. за №925/11205, позаплановою виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка не передбачена в планах роботи органу державної
податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї із обставин,
визначених Законом України "Про державну податкову службу в Україні"
та іншими законодавчими актами.

Так, згідно ст.11-1 Закону України
"Про державну податкову службу в Україні" позапланова виїзна
перевірка проводиться лише за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) за
наслідками перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про
порушення платником податків законів України про оподаткування, валютного
законодавства, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні
підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової
служби протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту; 2) платником
податків не подано в установлений строк податкову декларацію або розрахунки,
якщо їх подання передбачено законом; 3) виявлено недостовірність даних, що
містяться у податковій декларації, поданій платником податків, якщо платник
податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий
письмовий запит органу державної податкової служби протягом десяти робочих днів
з дня отримання запиту; 4) платник податків подав у встановленому порядку
скаргу про порушення законодавства посадовими особами органу державної
податкової служби під час проведення планової чи позапланової виїзної
перевірки, в якій вимагає повного або часткового скасування результатів
відповідної перевірки; 5) у разі виникнення потреби у перевірці відомостей,
отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків, якщо
платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом десяти
робочих днів з дня отримання запиту; 6) проводиться реорганізація (ліквідація)
підприємства; 7) стосовно платника податків (посадової особи платника податків)
у порядку, встановленому законом, податковою міліцією заведено
оперативно-розшукову справу, у зв'язку з чим є потреба у проведенні
позапланової виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності такого
платника податків; 8) у разі, коли вищестоящий орган державної податкової
служби в порядку контролю за достовірністю висновків нижчестоящого органу
державної податкової служби здійснив перевірку документів обов'язкової
звітності платника податків або висновків акта перевірки, складеного
нижчестоящим контролюючим органом, та виявив їх невідповідність вимогам
законів, що призвело до ненадходження до бюджетів сум податків та зборів
(обов'язкових платежів). Позапланова виїзна перевірка в цьому випадку може
ініціюватися вищестоящим органом державної податкової служби лише у тому разі,
коли стосовно посадових або службових осіб нижчестоящого органу державної
податкової служби, які проводили планову або позапланову виїзну перевірку
зазначеного платника податків, розпочато службове розслідування або порушено
кримінальну справу; 9) платником подано декларацію з від'ємним значенням з
податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Одна з перелічених підстав
обов'язково повинна бути зазначена у направленні та наказі під час проведення
позапланової перевірки.

Так, позивач посилається на те, що
працівники податкового органу здійснювали перевірку в приміщені ІНФОРМАЦІЯ_1,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, частину торгівельної площі необхідної для
продажу алкогольних напоїв і тютюнових виробів, орендує (суборенда) у фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 згідно договору суборенди НОМЕР_8 від 01.09.2005р., за
відсутності особисто позивача або його продавця -матеріально-відповідальної
особи ОСОБА_5, з якою позивач уклав трудовий договір між працівником і фізичною
собою від 19.10.2005р.,

Відповідно до ст.11-2 Закону
України "Про державну податкову службу в Україні" посадові особи
ОДПС, зокрема ДПА в Одеській області, мають право приступити до проведення
позапланової перевірки, якщо вони надали платнику податків під розписку направлення
на перевірку та копію наказу керівника податкового органу державної податкової
служби.

Однак в порушення зазначеної норми,
працівниками ДПА в Одеській області до проведення перевірки не були надані
позивачу (або його матеріально-відповідальної особі) під розписку ні
направлення на перевірку, ні копію наказу про проведення позапланової виїзної
перевірки.

Відповідач у своїх запереченнях
безпідставно посилається на те, що ДПА в Одеській області проведена перевірка в
межах повноважень податкових органів, визначених законами України "Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг", "Про державне регулювання виробництва і обігу
спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових
виробів", а згідно вимог ч.8 ст.11-1 Закону України „Про державну
податкову службу в Україні” ця перевірка є позаплановою та для її проведення не
потрібне рішення суду, внаслідок ненадання відповідачем суду доказів вручення
позивачу під розписку направлення на перевірку та копію наказу про проведення
перевірки як того вимагає названа вище норма матеріального права.

Наданий відповідачем акт,
підписаний продавцем ОСОБА_4 не є належним доказом проведення позапланової
перевірки позивача з дотриманням порядку її проведення, оскільки зазначена
особа не є матеріально-відповідальною особою позивача з правом підпису акту
перевірки (ця обставина не спростована відповідачем). У зв'язку з цим
відповідач не спростував належними доказами твердження позивача про те, що
перевірка проведена з порушенням порядку її проведення.

Відповідно до ч.1, 2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу, що передбачає підстави для звільнення від
доказування. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки позивач посилається на
відсутність факту проведення перевірки, а відповідач не надав доказів
проведення позапланової перевірки і встановлення порушення позивачем вимог п.1,
2, 4, 5, 9 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та
послуг", п.1, 2 ст.7 Закону України "Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності", ч.21 ст.6 Декрету Кабінету міністрів України
"Про акцизний збір" від 26.12.1992р. №18-92, а обов'язок доведення
вказаних фактів покладено на відповідача, суд вважає безпідставним складання
співробітниками ДПА в Одеській області 26.10.2006р. акту перевірки НОМЕР_5, а
відтак відповідачем неправомірно нараховані зазначені фінансові санкції
позивачу.

Щодо заявлених вимог про скасування
акту перевірки НОМЕР_4 від 26.10.2006р. суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог п.6 розділу VII
Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства
України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів
адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до
Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та
апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за
правилами Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому підсудність
таких справ визначається Господарським процесуальним кодексом України.

Акт державного чи іншого органу -
це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який
породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших
суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Оскаржуваний акт перевірки не є
документом, що породжує певні правові наслідки для суб'єктів підприємницької
діяльності, а лише фіксує ті чи інші порушення законодавства, виявлені
контролюючими органами під час перевірки.

Отже, не можуть оспорюватися в
господарському суді акти ревізій, документальних перевірок, оскільки ці акти не
мають обов'язкового характеру і не породжують будь-яких прав та обов'язків для
суб'єктів підприємницької діяльності.

Враховуючи вищевикладене, слід
закрити провадження у справі №34/217-07-4264А в частині позовних вимог фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання нечинним акту перевірки НОМЕР_4 від
26.10.2006р. на підставі п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних
осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших
суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та й
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення
дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням
принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а згідно ст.105 Кодексу адміністративного судочинства України
позивач має право вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача
-суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень, а також
заявляти інші вимоги на захист прав, свобод чи інтересів у сфері
публічно-правових відносин.

Враховуючи, що відповідач не довів
належним чином законності і обґрунтованості застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 4601,5грн. на підставі п.1, 2, 3, 4 ст.17 Закону
України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг", застосування штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 40грн. на підставі аб.3 ч.1 ст.8 Закону України
"Про патентування деяких видів підприємницької діяльності",
застосування фінансової санкції у вигляді штрафу у розмірі 1000грн. на підставі
абз.12 ч.2 ст.17 Закону України "Про державне регулювання виробництва та
обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових
виробів", а також, що прийняті рішення Саратської міжрайонної державної
податкової інспекції про застосування штрафних (фінансових) санкцій від
12.03.2007р. НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 та підстави їх прийняття не відповідають
вимогам, викладеним в п.п.1,3-8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства
України, позовні вимоги в частині скасування рішень про застосування штрафних (фінансових)
санкцій Саратської міжрайонної державної податкової інспекції від 12.03.2007р.
НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені
нею документально підтверджені витрати з Державного бюджету України. З
урахуванням викладеного, позивачу підлягає відшкодування судового збору на суму
3,40грн.

Керуючись ст.ст. 71, 72, 94, п.1
ч.1 ст.157, 158-163, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Закрити провадження у справі
№34/217-07-4264А в частині позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
скасування акту перевірки НОМЕР_4 від 26.10.2006р.

2.          Позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 в частині скасування рішень про застосування штрафних
(фінансових) санкцій Саратської міжрайонної державної податкової інспекції від
12.03.2007р. НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 задовольнити.

3.          Скасувати рішення Саратської
міжрайонної державної податкової інспекції від 12.03.2007р. НОМЕР_1, НОМЕР_3
про застосування штрафних (фінансових) санкцій та рішення Саратської
міжрайонної державної податкової інспекції від 12.03.2007р. НОМЕР_2 про
застосування фінансових санкцій.

4.           Стягнути з Державного бюджету
України в особі Головного Управління державного казначейства України в Одеській
області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний НОМЕР_9,
мешкає за адресою: АДРЕСА_2) судовий збір у сумі 3(три)грн.40коп. Виконавчий
лист видати після набрання постановою законної сили в разі надходження заяви
особи, на користь якої ухвалено судове рішення.

Постанова суду набирає законної
сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
встановленого КАС України, якщо таку заяву не було подано; якщо було подано
заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення
цього строку.

Про апеляційне оскарження рішення
суду (постанови) першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування
мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в
апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга
подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява
про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України -
з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя