ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2007 р.
Справа  № 15/263-07-7218

Господарський суд Одеської області у складі:

судді                                                Петрова В.С.

При секретарі                                 Стойковій М.Д.

За участю представників:

від позивача –                    Голоцван Є.О.;

від відповідача –                Косміна М.І., Сизов О.С.;

від третьої особи -               не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради до Підприємства „Союз” у вигляді приватного підприємства про розірвання договору оренди, стягнення 140 185,57 грн. та зобов’язання виконати певні дії за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні позивача –Одеської міської ради, –

ВСТАНОВИВ:

Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Підприємства „Союз” у вигляді приватного підприємства про розірвання укладеного між Одеською міською радою та підприємством „Союз” договору оренди земельної ділянки, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Колгоспна, 2 „А”, про зобов’язання відповідача звільнити зазначену земельну ділянку та про стягнення з відповідача на користь Одеської міської ради 140185,57 грн. плати за користування спірною земельною ділянкою.

В обґрунтування позову позивач послався на наступне.

Рішенням Одеської міської ради від 27.12.2002 р. № 945-ІV підприємству „Союз” у вигляді приватного підприємства було надано у строкове, платне володіння і користування земельну ділянку площею 1395 кв.м, що знаходиться у м. Одесі по вул.. Колгоспна, 2 „А”, терміном на 25 років (в т.ч. терміном на один рік на період реконструкції) для реконструкції, експлуатації та обслуговування автозаправної станції. На підставі зазначеного рішення між Одеською міською радою та відповідачем був укладений договір оренди землі, зареєстрований у Книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 01.03.2003 року за № 748/99.

Так, позивач вказує, що відповідно до ст.ст. 12, 189 Земельного кодексу України, ст. 12 Закону України „Про охорону земель”, ст. 33 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, п. 5.3 ч. 5 Положення „Про Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради”, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 27.06.2006 року за № 20-V, спеціалістами відділу самоврядного контролю за використанням і охороною земель та дотриманням земельного законодавства Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради була проведена перевірка з виїздом на місце розташування відповідної земельної ділянки щодо встановлення наявності правопорушень земельного законодавства відповідачем. За результатами проведення зазначеної перевірки був складений акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 18.05.2007 року за № 020, яким встановлено, що в порушення вимог п. 3.4.2 договору оренди земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням, а саме: земельна ділянка використовується для зберігання та проведення ремонтних робіт автомобілів (СТО); також реконструкція автозаправної станції у визначений договором оренди земельної ділянки та рішенням Одеської міської ради від 27.12.2002 року термін (1 рік) не здійснена.

Таким чином, на думку позивача, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням свідчить про те, що відповідач не додержується цілей експлуатації наданої йому землі, які передбачені в рішенні Одеської міської ради про надання у користування (на умовах оренди) земельної ділянки від 27.12.2002 року за № 945-ІV та зафіксовані у договорі оренди земельної ділянки від 01.03.2003 року за № 748/99.

Також позивач зазначає, що згідно п. 2.2 договору оренди земельної ділянки відповідач повинен щорічно вносити орендну плату у розмірі 2887, 65 грн. на період реконструкції та 43328,70 грн. на період експлуатації. Проте, за даними моніторингу Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради станом на 01.08.2007 року орендна плата за землю в сумі 140185, 57 грн. не сплачена.

Так, позивач вказує, що з метою досудового врегулювання спору виконавчим органом Одеської міської ради –Одеським міським управлінням земельних ресурсів відповідачу був направлений лист від 24.05.2007 року за №01/524-06, яким було запропоновано у відповідний термін сплатити орендну плату за землю, пеню та штрафні санкції, передбачені укладеним договором оренди, та усунути виявлені порушення умов договору оренди земельної ділянки у 30-денний термін. Однак, відповідачем відповідні зауваження були проігноровані, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.09.2007 р. порушено провадження у справі № 15/263-07-7218.

Відповідач позовні вимоги не визнає та вважає їх необґрунтованими з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (а.с. 38-41), посилаючись при цьому на відсутність у позивача наділеного законодавчо права на звернення до суду в інтересах третьої особи, та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Третя особа письмові пояснення по суті спору не надала, проте представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін та третьої особи, господарський суд встановив наступне.

Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 20.12.2002 р. № 506 надано дозвіл підприємству „Союз” на реконструкцію автозаправної станції, яка розташована на земельній ділянці площею 0,1395 га за адресою: м. Одеса, вул. Колгоспна, 2а.

Рішенням Одеської міської ради від 27.12.2002 р. № 945-ХХІV затверджено проект відведення земельної ділянки підприємству „Союз” та надано вказаному підприємству за рахунок земель міста (землі автомобільного транспорту та дорожнього господарства) земельну ділянку загальною площею 0,1395 га за адресою: м. Одеса, вул. Колгоспна, 2а, у довгострокову оренду терміном на 25 років (в тому числі терміном на 1 рік –на період реконструкції) для реконструкції, експлуатації та обслуговування автозаправної станції.

01.03.2003 р. між Одеською міською радою та Підприємством „Союз” у вигляді приватного підприємства був укладений договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого Одеська міська рада передає на підставі рішення Одеської міської ради від 27.12.2002 р. № 945-ХХІV, а Підприємство „Союз” приймає у строкове, платне володіння і користування земельну ділянку, площею 1395 кв.м, що знаходиться в м. Одеса, вул. Колгоспна, № 2 „А”, терміном на 25 років (в тому числі терміном на 1 рік –на період реконструкції), для реконструкції, експлуатації та обслуговування автозаправної станції. При цьому відповідно до п. 2.1 договору відповідач зобов’язався сплачувати орендодавцю орендну плату, а згідно п. 3.4.2 договору –використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення.

Так, як вбачається з позовної заяви, підставою позовних вимог є саме встановлення проведеною позивачем перевірки факту нецільового використання відповідачем орендованої земельної ділянки, що в свою чергу, на думку позивача, свідчить про невиконання відповідачем взятих на себе зобов’язань, передбачених діючим земельним і екологічним законодавством та договором оренди.

Разом з тим в силу положень ст.ст. 4, 5 Земельного кодексу України одним із принципів та завдань земельного законодавства є забезпечення раціонального використання та охорони земель.

Стаття 13 Закону України “Про оренду землі” визначає договір оренди землі як договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з положеннями ст. 15 цього Закону однією з істотних умов договору оренди землі є умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду.

Стаття 32 Закону України “Про оренду землі” передбачає, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України

Також до спірних договірних відносин суд застосовує положення Цивільного та Господарського кодексів України у зв'язку з тим, що права та обов’язки сторін по спірному договору виникли до набрання чинності вказаних кодексів та продовжують існувати.

Так, відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

В силу ч. 3 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Згідно статті 188 Господарського кодексу України розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Сторона договору, яка вважає за необхідне розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі, якщо сторони не досягли згоди щодо розірвання договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Також пунктом 2 статті 651 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Таким чином, підставою для розірвання в судовому порядку договору оренди землі від 01.03.2003 р., укладеного між Одеською міською радою та Підприємством „Союз” у вигляді приватного підприємства, може бути істотне порушення умов договору однією із сторін.

При цьому закон встановлює певне коло осіб, які мають право на звернення до суду з вимогою про розірвання договору, і не наділяє таким правом третіх осіб, які не виступають стороною в договорі, що є предметом спору.

Крім того, відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 2 ст. 21 Господарського процесуального кодексу України позивачами є підприємства та організації, що подали позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач не є стороною спірного договору, а відтак чинним законодавством позивач не наділений правом на звернення з позовом про розірвання договору оренди землі від 01.03.2003 р., укладеного між Одеською міською радою та Підприємством „Союз” у вигляді приватного підприємства, та про стягнення з відповідача на користь третьої особи - Одеської міської ради орендної плати за вказаним договором.

За таких обставин, суд вважає заявлені Одеським міським управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради позовні вимоги необґрунтованими. До того безпідставними є посилання позивача на несплату відповідачем орендної плати за користування спірною земельною ділянкою, оскільки, як вбачається з наявних в матеріалах справи платіжних доручень, відповідачем орендна плата сплачується своєчасно, про що також свідчить довідка ДПІ у Київському районі м. Одеси від 09.10.2007 р. № 27475/15-03. Також суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що Одеське міське управління земельних ресурсів є виконавчим органом Одеської міської ради (сторона за спірним договором), оскільки такі обставини не наділяють Одеське міське управління земельних ресурсів виступати у даних спірних правовідносинах позивачем, адже Одеська міська рада не позбавлена права на звернення до суду за захистом своїх порушених прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов’язковим.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючи надані докази в сукупності, господарський суд Одеської області вважає, що позовні вимоги Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 32, 33, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні позивача –Одеської міської ради, до Підприємства „Союз” у вигляді приватного підприємства про розірвання договору оренди, стягнення 140 185,57 грн. та зобов’язання виконати певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня  його підписання.

Рішення підписано 15.10.2007 р.

Суддя                                                                                       Петров В.С.