ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 червня 2007 р.

№ 07/196-06

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Невдашенко
Л.П. -головуючий,

Михайлюка
М.В.,

Дунаєвської
Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві касаційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного господарського суду
від 27 квітня 2007 року у справі № 07/196-06 Господарського суду Харківської
області за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_2,  м. Харків, до Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Зміїв,  про стягнення 65 457,63грн.,

за участю представників сторін:

позивача: -не з'явилися;

відповідача: -не з'явилися;

в с т а н о в и в:

У травні 2006 року позивач -СПД -ФО
ОСОБА_2 пред'явив у господарському суді позов до відповідача -СПД -ФО ОСОБА_1
про стягнення 65 457,63грн.

Вказував, що 15.03.2004р. між ним
та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до
умов якого він позичив відповідачу грошові кошти для здійснення підприємницької
діяльності в сумі 6 070 доларів США та 2 890 євро, що за курсом Національного
Банку України становило 51 194,66грн., а відповідач зобов'язався повернути
отримані кошти в строк до 15.03.2005р.

Посилаючись на закінчення строку
дії договору та на відмову відповідача повернути отримані кошти, позивач просив
стягнути з відповідача 49 496,30грн. основного боргу, 4 895,18грн. інфляційних,
1 733,05грн. річних та 9 333,10грн. проценти, визначені на рівні облікової
ставки НБУ, а всього 65 457,63грн.

Спір розглядався судами неодноразово.

02.04.2007р. відповідач звернувся
до господарського суду з клопотанням про передачу справи за територіальною
підсудністю.

Ухвалою Господарського суду
Харківської області від 05 квітня 2007 року (суддя Кононова О.В.) в задоволенні
клопотання відмовлено.

Ухвала мотивована посиланнями на ч.
3 ст. 17 ГПК України, згідно якої, справа, прийнята господарським судом до
свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута
по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною
іншому господарському суду.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 27 квітня 2007 року (колегія суддів у складі: Такмаков
Ю.В. -головуючий, Барбашова С.В., Гагін М.В.) в прийнятті апеляційної скарги
відмовлено.

Ухвала мотивована посиланнями на ту
обставину, що ст. 17 ГПК України не передбачає оскарження ухвали про відмову в
задоволенні клопотання про направлення справи за територіальною підсудністю до
іншого господарського суду.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить  скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції,
та прийняти рішення про задоволення його клопотання.

Перевіривши правильність
застосування судом норм процесуального права, колегія суддів Вищого
господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів справи, місцевим господарським судом було
порушено провадження у відповідності з ч. 1 ст. 15  ГПК України, згідно якої, справи у спорах, що
виникають при укладенні, зміні та розірванні господарських договорів, справи у
спорах про визнання договорів недійсними розглядаються господарським судом за
місцезнаходженням сторони, зобов'язаної за договором здійснити на користь
другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати
послуги, сплатити гроші тощо. Справи у спорах, що виникають при виконанні
господарських договорів та з інших підстав, розглядаються господарським судом за
місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до ст. 106 ГПК України,
ухвали місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному
порядку у випадках, передбачених цим Кодексом та Законом України "Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Отже, в тексті самої норми щодо
винесення місцевим господарським судом ухвали, має бути чітко зазначено, що
вона підлягає оскарженню.

Згідно ст. 17 ГПК України, якщо
справа не підсудна господарському суду, матеріали справи надсилаються
господарським судом за встановленою підсудністю, ухвалу про передачу справи за
підсудністю може бути оскаржено. Справа, прийнята господарським судом до свого
провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по
суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною
іншому господарському суду.

Отже, якщо в процесі розгляду
справи її територіальна підсудність змінилась, зокрема, у випадку коли
відповідач змінив місце проживання, господарський суд не вправі пересилати
матеріали справи за підсудністю, а повинен розглянути справу по суті.

Зважаючи на вище викладене, суд
апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ст. 17 ГПК України
не передбачає можливості оскарження відхилення в такому випадку судом
клопотання про передачу справи за підсудністю до іншого господарського суду.

Посилання касаційної скарги на
ст.ст. 15, 17 ГПК України не заслуговують на увагу суду та спростовуються
матеріалами справи.

На підставі наведеного та керуючись
ст. ст.  1115, 1117,
1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Харківського апеляційного
господарського суду від 27 квітня 2007 року у справі № 07/196-06 залишити без
змін.

Головуючий
Л.П. Невдашенко

Судді
М.В. Михайлюк

Н.Г. Дунаєвська