ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2007 р.
№ 7/3

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:
Першикова Є.В.,

суддів:
Муравйова О.В.,

Данилової Т.Б.,

розглянула

касаційну скаргу
товариства з обмеженою відповідальністю "Стир-ЛТД" (далі Товариство)

на постанову
Київського апеляційного господарського суду

від
06.06.07

у справі
№ 7/3

господарського суду
міста Києва

за позовом
державного підприємства "Київський механічний завод Міністерства оборони України" (далі Підприємство)

до
Товариства

про
стягнення 36 825,31 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:
не з'явились;

- відповідача:
Пасєка О.С. (директор; довідка ЄДРПОУ № 10354 від 28.03.02);
Вербич С.К. (за дов. № 04 від 22.01.07).

Ухвалою від 17.08.07 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючого –Першикова Є.В., суддів –Савенко Г.В.,

Ходаківської І.П., утвореному розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 09.04.04, касаційна скарга

Товариства № 17/07 від 06.07.07 була прийнята до провадження, розгляд справи призначено на 20.09.07, без початку перегляду справи по суті.

Вказана ухвала суду була направлена сторонам у справі в установленому порядку, документів які б свідчили про її неотримання сторонами у справі до Вищого господарського суду України не надходило, отже усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

На день розгляду справи у судовому засіданні 20.09.07 будь-яких письмових заяв та клопотань від учасників судового процесу щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У судове засідання 20.09.07 представники Підприємства не з’явились.

Враховуючи, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка без поважних причин у судове засідання не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки, а від Підприємства повідомлень щодо неможливості участі у судовому засіданні 20.09.07 до колегії суддів Вищого господарського суду України станом на день розгляду справи не надходило, справа розглядається за наявними матеріалами справи за участі представників Товариства.

У зв’язку з перебуванням суддів Савенко Г.В., Ходаківської І.П. у черговій відпустці, розпорядженням від 17.09.07 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду справи № 7/3 господарського суду міста Києва створено колегію суддів у наступному складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Муравйов О.В., Данилова Т.Б., яка розглядає справу по суті.

Про вказані обставини представників Товариства повідомлено на початку судового засідання 20.09.07. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України не заявлено.

За згодою представників сторони, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1

ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 20.09.07 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 22.02.07 господарського суду міста Києва (суддя

Якименко М.М.) позовні вимоги Підприємства задоволено повністю.

З Товариства на користь Підприємства стягнуто 33 720,39 грн. –основного боргу, 266,16 грн. –збитків від інфляції, 448,47 грн. –3% річних,

2 840,29 грн. –пені, 368,25 грн. –державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою від 06.06.07 Київського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий –Лосєв А.М., судді –Зубець Л.П.,

Гарник Л.Л.) апеляційну скаргу Товариства залишено без задоволення, а рішення від 22.02.07 господарського суду міста Києва –без змін.

Вказані судові рішення мотивовані тим, що матеріалами справи підтверджено часткове виконання Товариством обов'язку щодо оплати виготовленої Підприємством та відвантаженої ним Товариству металоконструкції.

Не погодившись з рішеннями попередніх судових інстанцій Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення від 22.02.07 господарського суду міста Києва та постанову від 06.06.07 Київського апеляційного господарського суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржених судових актів було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: ст. 129 Конституції України, ст.ст. 857, 858 Цивільного кодексу України, ст.ст. 42, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, скаржник зазначає, що Підприємство виготовило та поставило продукцію, яка не відповідає технічним вимогам та вимогам безпеки, оскільки мала приховані недоліки, які були виявлені під час монтажу конструкції.

У своєму відзиві на касаційну скаргу Підприємство щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просить касаційну скаргу Товариства залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення –без змін.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників Товариства, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи 17.10.05 між Підприємством та Товариством було укладено Договір № 36 на виготовлення та поставку продукції (далі Договір), відповідно до умов якого Підприємство взяло на себе обов'язок виготовити та поставити Товариству металоконструкції орієнтовною вагою 93 440,00 кг, а Товариство зобов'язалось їх прийняти та оплатити.

Судовими інстанціями встановлено, що відповідно до п. 7.2 Договору за несвоєчасну сплату продукції, що виготовлена за його замовленням, Товариство сплачує на користь Підприємства пеню в розмірі 0,1 % від суми боргу за кожний день прострочення.

На підставі наданих сторонами доказів по справі судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на виконання умов Договору Підприємство виготовило та відвантажило Товариству металоконструкції на загальну суму 303 270,39 грн., всупереч чому Товариство свої зобов'язання за Договором виконало частково, а саме 08.09.06 оплатило отриману продукцію на загальну суму 270 000,00 грн., з урахуванням чого на момент звернення до суду основний борг Товариства за Договором складає 33 270,39 грн.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Виходячи зі змісту ст. ст. 546, 548, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов'язання.

Також, правові наслідки порушення зобов'язання встановлені ст. 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Щодо доводів Товариства про те, що виготовлена Підприємством металоконструкція мала недоліки, у зв'язку з чим Товариство за власний рахунок вимушено було її демонтувати та доставити Підприємству для їх виправлення, зазнавши при цьому збитки щодо вартості демонтажу та доставки, що в сумі дорівнює сумі позовних вимог Підприємства, то такі обґрунтування не можуть бути взяті до уваги, оскільки не стосуються предмету спору у даній справі, яким є виконання умов Договору щодо оплати виготовленої та переданої продукції, а не питання її якості. Як вбачається з правового аналізу матеріалів справи зустрічних позовних вимог по справі в суді першої інстанції Товариством не заявлялось, а тому такі вимоги Товариства можуть бути предметом розгляду іншого судового провадження.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені Товариством в касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судовою інстанцією не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання які, стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи, здійснюється за внутрішнім переконанням суду і їх перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі в силу ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що попередніми судовими інстанціями було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення їх без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Стир-ЛТД" № 17/07 від 06.07.07 залишити без задоволення.

Постанову від 06.06.07 Київського апеляційного господарського суду у справі № 7/3 господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий
Є.Першиков

судді:
О.Муравйов

Т.Данилова