ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

28.02.2007р.

м.Київ

№ 48/1-А

15:05

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

28.02.2007р.

м. Київ

№ 48/1-А

15:05

За позовом

Спортивного  комплексу Управління по фізичній культурі і
спорту

До

Київської міської ради

Треті особи

1)Всеукраїнська громадська
організація Федерація  тенісу
України  2) Головне управління  по фізичній культурі та спорту  виконавчого органу  Київської міської ради (Київської міської
державної адміністрації) 3) Товариство з обмеженою відповідальністю  "Базіс Інвест"

Про

скасування рішення Київської
міської ради № 953/2363 від 23.12.2004 р.

Головуючий суддя   Сулім В.В.

Секретар судового засідання Салтан В.В.

Представники:

Від  позивача:

Ляхович С.О. -пред за довір.
Євтушенко С.В. -пред за довір.

Від  відповідача:

Шмонденко  Д.В. -пред за довір.

Від третіх  осіб:1) Коловоротний Н.І. -  пред за довір.
2) Солдатченко  А.В. -пред за довір.
3) Накопало О.А. -пред
за довір., Волинець В.В. -  пред за
довір.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до
Господарського  суду  міста Києва з
позовною  заявою до Київської
міської ради (далі -Відповідач), треті особи без самостійних вимог -  Всеукраїнська громадська організація
Федерація тенісу України (далі -Третя особа-1); Головне управління по фізичній
культурі та спорту виконавчого Київської міської ради (Київської міської державної
адміністрації, далі -Третя особа-2); Товариство з обмеженою відповідальністю
«БАЗІС ІНВЕСТ»(далі -Третя особа-3) про скасування рішення Київської міської
ради № 953/2363 від 23.12.2004 р. та зобов'язання відповідача  розірвати з
третьою особою 3 договір
оренди  земельної  ділянки, укладений 31.01.2006.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.12.06р.справу було прийнято до провадження та прийнято до  розгляду.

Позивач  неодноразово
подавав клопотання про
забезпечення позову, але суд визнав доводи позивача недостатніми доля
задоволення клопотання

Ухвалою від  08.02.07р . Господарський суд  відмовив позивачу у задоволенні клопотання
про забезпечення позову.

Перед початком розгляду справи по
суті представників сторін ознайомлено з їх правами та обов'язками у
відповідності із ст.49, 51 КАС України.

Крім цього, представникам сторін у
судовому засіданні роз'яснено вимоги ст.45-46 Кодексу адміністративного
судочинства України.

В судовому засіданні 21.02.07р. суд
виніс ухвалу про відкладення судового засідання по справі.

Судом, у відповідності з вимогами
ст. 45, 46 КАС України складено протоколи, які долучено до матеріалів справи.

Позивач обґрунтовує  свої
позовні вимоги  посилаючись на ч.
2 ст. 7, ч. 3 ст. 30 Земельного кодексу України від 18.12.1990 р. в редакції
станом на серпень 1992 р., ст. 83, 91, ч. 5 ст. 116, 141, 142, 149, 155
Земельного кодексу України від 25.10.2001 р., 203, 215 Цивільного кодексу
України від 18.11.2003 р., ч.3 ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства
України. Позивач у позовній заяві просив скасувати рішення Відповідача №
953/2363 від 23.12.2004 р. «Про передачу товариству з обмеженою
відповідальністю «БАЗІС ІНВЕСТ»земельної ділянки для будівництва
торговельно-офісного комплексу з критим тенісним кортом та підземним паркінгом
на проспекті  Провітрофлотському, 63 у
Солом'янському районі»(далі -земельна ділянка), зобов'язати Відповідача
розірвати з Третьою особою-3 договір оренди земельної ділянки, укладений
31.01.2006 р. Позивач у позовній заяві та у поясненні від 25.01.2007 р.
посилався на те, що земельна ділянка, щодо якої прийнято оспорюване рішення,
належить йому на праві постійного землекористування з моменту передачі йому на
баланс тенісних кортів (Розпорядження Київської
державної  адміністрації  від
30.06.1998р. №1368 було затверджено
новий статут позивача, який відповідно
до  преамбули та п. 1.3. Статуту,
є окремою юридичною особою та правонаступником всіх  прав та обов'язків Спортивного  комплексу Київської  міського
спорткомітету), а оспорюване рішення Відповідача та укладений відповідно
до нього договір оренди між Відповідачем та Третьою особою -3 не відповідає
вимогам чинного законодавства.

Крім того  позивач просить суд визнати причину
пропущення  строку звернення до суду
поважною.

Відповідач проти позову заперечує
та просить суд відмовити у задоволенні позову, керуючись ст. 10 Земельного
кодексу України від 18.12.1990 р., ст. 3, 9, 93, 123, 124, 125, п. 12
Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 р. У відзиві на
позов, Відповідач обґрунтовував правомірність укладення договору оренди
земельної ділянки між Відповідачем та Третьою особою-3, відсутність у Позивача
права постійного землекористування та законність прийняття Відповідачем
оспорюваного рішення за згодою Третьої особи-2, яка є законним постійним
землекористувачем земельної ділянки. Також
відповідач заперечив наявність поважних
причин  пропуску строку на звернення
до суду.

Третя особа 1 повністю
підтримує  позовні вимоги та погоджується
з  наведеними позивачем підставами.

Третьою особою-2  надано пояснення по справі, в якому
обґрунтовано, що вона є правонаступником органу, що передав тенісні корти на
баланс Позивачеві, а також структурним підрозділом Відповідача; позов Позивача
підтримує.

Третя особа-3 проти позову заперечує  посилаючись на ст. 19, 22, 23, ч. 4 ст. 30
Земельного Кодексу України 1990 р. та те, що Позивач не набував права
постійного користування земельною ділянкою, не надав на підтвердження цього
належних доказів, а тому всі подальші твердження Позивача є безпідставними і
необґрунтованими; висловлено позицію щодо правомірності дій належного
землекористувача -Третьої особи-2 щодо припинення права постійного користування
земельною ділянкою, а також правомірності дій Відповідача.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши
надані сторонами та третіми особами докази, заслухавши пояснення сторін,
проаналізувавши відповідно до чинного законодавства встановлені фактичні
обставини справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Виконавчого комітету
Київської міської ради від 04.11.1985 р. № 880, Комітету по фізичній культурі і
спорту при виконкомі Київської міської ради відведено в користування земельну
ділянку площею близько 4,0 Га за адресою: проспект Повітрофлотський, 63.

Відповідно  до наказу №23 від 6 серпня 1992 року голови
Комітету по фізичній культурі і спорту при виконкомі Київської міської ради
збудовані на вказаній земельній ділянці тенісні корти та недобудовані
приміщення передані на баланс Спортивному комплексу Київського міського
спорткомплексу.

Суд встановив, що  відповідно
до наказу №23 від 6 серпня 1992 року голови Комітету по фізичній
культурі і спорту при виконкомі Київської міської ради спірна земельна ділянка
не передавалась.

Розпорядженням Київської міської державної
адміністрації від 30.06.1998 р. № 1368 затверджено новий Статут Позивача, який
відповідно до преамбули та п.1.3 Статуту є правонаступником всіх прав
Спортивного комплексу Київського міського спорткомплексу та все майно якого
передано на баланс Позивача. Відповідно до п. 5 Статуту, все майно Позивача є
міською комунальною власністю і закріплено за ним на праві повного
господарського відання.

Позивач, посилаючись на ч. 3 ст. 30
та ч. 2 ст. 7 Земельного кодексу України 1990 р., зазначає про ту обставину, що
йому належить земельна ділянка на праві постійного користування з моменту
передачі на його баланс тенісних кортів, які на ній розташовані, однак таке
твердження не вважається Судом обгрунтованим і доведеним з наступних
причин.

Відповідно до ч. 3 ст. 30
Земельного кодексу України від 18.12.1990 р., в редакції станом на серпень 1992
р., при передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд
іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об'єктами до них
переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться ці
будівлі і споруди. Відповідно до ч. 4 ст. 30 ЗК України 1990 р., право  користування земельною ділянкою у перелічених
у ст. 30 випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог
статті 23 цього Кодексу. Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу України
1990р., право постійного користування землею посвідчується державними актами,
які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами
народних депутатів.

Згідно зі ст. 19 Земельного кодексу
України 1990 р., надання земельних ділянок
у користування здійснюється за проектами відведення цих ділянок.
Підприємство, установа, організація та громадяни, заінтересовані в одержанні
земельних ділянок, звертаються з відповідним клопотанням (громадянин з заявою)
до місцевої Ради народних депутатів, яка має право надавати земельні ділянки.
Клопотання про відведення ділянок, що надаються Верховною Радою України,
подаються до обласної, Київської, Севастопольської міської Ради народних
депутатів. В порушення вказаного порядку, Позивачем не було надано акта органу
місцевого самоврядування, який би посвідчував право користування земельною
ділянкою, або доказів, які свідчили б про виконання дій, передбачений ст. 19
Земельного кодексу України 1990 р. або
доказів  набуття права
власності  чи користування
відповідно  до  вимог
Земельного кодексу України  від
25.10.2001р. На ці ж  обставини
наголошує  відповідач  - рішення про
передачу позивачу спірної
земельної  ділянки  в користування не приймалося, державний акт
на право постійного користування не виготовлювався.

Судом встановлено, що Комітет по
фізичній культурі і спорту при виконкомі Київської міської ради, маючи право
постійного користування земельною ділянкою, не мав повноважень на передання
земельної ділянки, яка надавалась йому відповідно до рішення виконавчого
комітету Київради депутатів трудящих від 04.11.1985 р. № 880, у користування
Спортивному комплексу Київського міського спорткомплексу, а лише передав
тенісні корти та недобудовані приміщення на баланс установи.

Згідно Наказу Міністерства фінансів
України "Про затвердження Положень (стандартів) бухгалтерського
обліку" від 31.03.1999 N 87 баланс - це звіт про фінансовий стан
підприємства, який відображає на певну дату його активи, зобов'язання і власний
капітал. Не зазначається передача на баланс як підстава набуття права власності
і згідно Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно (Наказ Мін'юсту від 7 лютого 2002 року №7/5 яким, зокрема,
визначений перелік правовстановлювальних документів на підставі яких
проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна.

Крім того, відповідно до ст. 10
Земельного кодексу України  в редакції
1990 року повноваження щодо  передачі
земельних ділянок належить міській раді народних  депутатів, а отже ніхто інший не мав права
передати земельну ділянку у власність або у постійне користування.

На підставі викладеного Суд
приходить до висновку, що Позивач не набув права постійного користування
земельною ділянкою; баланс Позивача, на якому обліковується майно, а саме
-тенісні корти та недобудовані приміщення, які перебувають у комунальній
власності територіальної громади м. Києва, не є належним доказом, що посвідчує
його право постійного користування земельною ділянкою.

Судом встановлено, що Комітет по
фізичній культурі і спорту при виконкомі Київської міської ради відповідно до
Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 20.06.2003 р. №
1109, Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 29.11.2001 р.
№ 2548 «Про створення Головного управління по фізичній культурі та спорту
Київської міської державної адміністрації», Розпорядження Київської міської
державної адміністрації від 21.10.1996 р. № 1665, яким затверджено Тимчасове
Положення про управління по фізичній культурі і спорту Київської міської
державної адміністрації, та Розпорядження представника Президента України у м.
Києві від 25.10.1993 р. № 1123, був реорганізований у Третю особу - 2, а
земельна ділянка перейшла у користування до останньої за
правонаступництвом.

Суд встановив, що Третя особа -2 як
постійний землекористувач відповідно до ст.ст. 141, 142, 149 Земельного кодексу
України від 25.10.2001р. листом від 30.12.2003 р. № 3037 звернулася з проханням
припинити йому право користування земельною ділянкою та надати згоду на
відведення земельної ділянки Третій особі -3, що підтверджується листом Третьої
особи-2 від 30.12.03 р. № 3037 та Поясненням Третьої особи - 2 від 25.01.2007р.
Виходячи з вищевикладеного, Суд не приймає до уваги доводів Позивача про
необхідність отримання його згоди для вирішення питання про припинення
постійного користування земельною ділянкою відповідно до ст. 142 Земельного
кодексу України від 25.10.2001р., а твердження Позивача про те, що Третя особа
-2 не є законним постійним землекористувачем земельної ділянки, не вважаються
Судом належно обгрунтованими та доведеними, оскільки спростовуються
вищевказаними доказами до справі щодо правонаступництва Третьою особою -2 прав
і обов'язків Комітету по фізичній культурі і спорту при виконкомі Київської
міської ради, а також поясненнями Відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Кодексу
адміністративного судочинства України, до адміністративного суду має право
звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Оскільки Позивач не мав
права постійного землекористування земельною ділянкою, його права та свободи не
могли бути порушені оспорюваним рішенням Відповідача.

Відповідно до ст. 10 Земельного кодексу
України від 1990 р., до компетенції міських рад народних депутатів відноситься
передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, у тому числі
на умовах оренди. Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України від
25.10.2001 р., власником земельних ділянок, які перебувають у комунальній
власності, є територіальні громади сіл, селищ, міст. Відповідно до п. 12
Перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель
державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в
межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність,
здійснюють відповідні ради. Згідно зі ст. 9 Земельного кодексу України від
25.10.2001 р., до повноважень Відповідача у галузі земельних відносин належить
розпорядження землями територіальної громади
міста та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної
власності юридичним особам відповідно до Земельного кодексу України.

Твердження Позивача про порушення
Відповідачем п. «г»ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу України не приймається судом
до уваги, оскільки ця норма стосується порушення прав землекористувачів, а
Позивач такого права не набував.

Відповідно до ст. 149 Земельного
кодексу України від 25.10.2001р., земельні ділянки, надані у постійне
користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися
для суспільних потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого
самоврядування. Вилучення земельних ділянок проводиться на підставі рішення
цього органу відповідно до його повноважень, за згодою землекористувачів.

В якості підстави для припинення
права постійного землекористування земельною ділянкою зазначено Лист-згоду
Третьої особи -2 від 30.12.2003 р. № 3037.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Земельного
кодексу України 2001р., надання земельних ділянок юридичним особам у постійне
користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок.

Судом встановлено, що 23 грудня
2004 р. Відповідач на сесії, керуючись статтями 93, 123, 124, 141 Земельного
кодексу України від 25.10.2001р., прийняв у межах своїх повноважень рішення
«Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю «БАЗІС ІНВЕСТ»земельної
ділянки для будівництва торговельно-офісного комплексу з критим тенісним кортом
та підземним паркінгом на просп. Провітрофлотському, 63 у Солом'янському
районі», відповідно до якого припинив Третій особі-2 (за згодою останньої)
право постійного користування земельною ділянкою, та відніс земельну ділянку до
земель запасу житлової та громадської забудови; затвердив проект відведення
земельної ділянки Третій особі-3 та передав земельну ділянку у короткострокову
оренду Третій особі-3 строком на 3 роки.

Оскарженим рішення  не було передбачено врегулювання
майнових  питань шляхом здійснення
конкретних дій.

На підставі рішення Відповідача між
ним і Третьою особою -3 було укладено договір оренди земельної ділянки строком
на 3 роки, відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України від 25.10.2001р..

Згідно зі ст. 124 Земельного
кодексу України від 25.10.2001р., передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі
рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в
оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб,
здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Виходячи з вищевикладеного,
Відповідачем було доведено правомірність винесення оспорюваного рішення від 23
грудня 2004 р. та укладення з Третьою особою-3 договору оренди земельної
ділянки в порядку ст. 123,124,125 Земельного кодексу України від 25.10.2001р.

Крім того, позивач безпідставно
посилається на Постанову Верховної ради України „Про недопущення закриття та
перепрофілювання закладів  фізичної  культури
і спорту, баз  олімпійської  та параолімпійської  підготовки, фізично-оздоровчих  і спортивних
споруд, лікувально-фізкультурних закладів” від  03.08.2006р., оскільки дана Постанова
прийняти після винесення спірного
рішення та зворотної  сили не має.

Відповідно  до  ст.
71 Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються
її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно  до
ст.9, 92, 123, 186, п. 12 Перехідних
положень Земельного кодексу України, Закону України «Про  місцеве самоврядування в Україні», Закону
України «Про столицю України -
місто-герой Київ»відповідач
уповноважений приймати рішення про
передачу земельної ділянки.

При винесення спірного  рішення було
дотримано вимог  Земельного  кодексу України, що  підтверджується долученою до матеріалів
справи Кадастровою справою.

Враховуючи вищевикладене суд  дійшов висновку про  правомірність прийнятого  відповідачем рішення № 953/2363 від
23.12.2004 р. та безпідставність позовних вимог
позивача.

Позивач звернувся з клопотання
про  визнання причини пропущеного  строку звернення до суду поважною.

Статтею 99 Кодексу
адміністративного  судочинства  України
встановлено, що  адміністративний
позов може бути подано  в межах
одного  року з  дня, коли особа дізналася або повинна
була  дізнатися про  порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Законодавством  України не передбачено  іншого (ніж судовий) порядку врегулювання
даного  спору, тому суд  не може
взяти до уваги звернення позивача до державних  органі
та відповідача  як докази
відновлення пропущеного  строку звернення
до суду. Крім того, позивач не зміг надати докази та підтвердити коли саме йому
стало відомо про  порушення своїх  прав та інтересів.

Таким чином суд не вбачає  можливості задовольнити клопотання позивача
та визнати причини пропущеного  строку
звернення до суду поважними.

Представник відповідача  у судовому засіданні заявив про пропущення
строку звернення до адміністративного
суду.

Понесені позивачем судові витрати,
пов'язані з розглядом справи відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного
судочинства України присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 99,
158, 159, 161, 162, 253, а т. п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України, Господарський суд м. Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Судові витрати, понесені
позивачем, покласти на позивача.

Дане рішення може бути оскаржене в
порядку, передбаченому у ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя:                                                                                           Сулім
В.В.

Дата
підписання 26.03.07р.