КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2007                                                                                           № 3/331

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Андрієнка  В.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Дашутін В.В.,

від відповідача - не з’явився,

від третьої особи 1 – не з’явився,  від третьої особи 2 – Дятел Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватний підприємець Фурса Микола Степанович

на рішення Господарського суду м.Києва від 21.08.2007

у справі № 3/331

за позовом                               Голосіївське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві

до                                                   Приватний підприємець Фурса Микола Степанович

третя особа                     Київська міська рада

Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву

про                                                  визнання недійсним договору оренди від 15.05.2003 та зобов"язання передати приміщення

ВСТАНОВИВ:

Голосіївське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (далі – Голосіївське РУ ГУ МВС в м. Києві) звернувся до господарського суду м. Києва з позовом до Приватного підприємця Фурси М.С.(далі – ПП Фурса М.С.) про визнання недійсним договору оренди від 15.05.2003 та зобов’язання передати приміщення.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 09.07.2007 порушено провадження у справі № 3/331 за позовом Голосіївського РУ ГУ МВС в м. Києві до ПП Фурси М.С. про визнання недійсним договору оренди від 15.05.2003 та зобов’язання повернути приміщення.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 24.07.2007 у справі № 3/331 залучено до участі у справі третіми особами, що не заявляють вимог на предмет спору Київську міську раду та Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву (далі – РВ ФДМУ по м. Києву).

До прийняття рішення по справі Голосіївське РУ ГУ МВС в м. Києві в порядку ст. 22 ГПК України подало заяву про уточнення позовних вимог, в якій управління просило визнати недійсним договір оренди приміщення автозаправної станції, укладений 15.05.2003 між Голосіївським РУ ГУ МВС України в м. Києві та ПП Фурса М.С.; зобов'язати ПП Фурса М.С. звільнити приміщення АЗС площею 162 кв. м., яке було передано ПП Фурса М.С. в оренду договором від 15.05.2003.

Рішенням господарського суду м. Києва від 21.08.2007 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду м. Києва від 21.08.2007 ПП Фурса М.С. подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2007 прийнято до розгляду апеляційну скаргу ПП Фурси М.С., порушено апеляційне провадження та призначено до розгляду на 09.10.2007.

Голосіївське РУ ГУ МВС в м. Києві, РВ ФДМУ по м. Києву та Київська міська рада проти доводів апеляційної скарги заперечували та просили рішення господарського суду м. Києва від 21.08.2007 залишити без змін, а апеляційну скаргу ПП Фурси М.С. – без задоволення.

В засідання суду, призначене на 18.10.2007 ПП Фурса М.С. та представники Київської міської ради не з’явились та не повідомили суд про причини їх неявки.

На підставі ст. 75 ГПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між Голосіївським РУ ГУ МВС в м. Києві та ПП Фурса М.С. 15.05.2003 укладено договір оренди нежитлового приміщення, за умовами якого, Голосіївське РУ ГУ МВС в м. Києві передало, а ПП Фурса М.С. прийняв в оренду адміністративне приміщення АЗС за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 15, загальною площею 162 кв. м. для розміщення швейної майстерні для Голосіївського РУ ГУ МВС в м. Києві строком на 35 років до 2038 року (п. 1.1 договору).

Пунктом 1.2. договору передбачено, що нежиле приміщення передається ПП Фурса М.С. згідно з актом прийому-передачі, який є додатком договору та є невід'ємною частиною.

Орендна плата з ПП Фурса М.С. не стягується до 2038 року за рахунок виконаних робіт згідно з оціночним актом (п. 1.5 договору).

Строк дії договору встановлений сторонами: з “    “ травня 2003 по “    “ травня 2038 (п. 4.2. договору).

ПП Фурса М.С. прийняв приміщення площею 162 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 15 та 10 встановлених залізобетонних гаражів і 16 залізобетонних паркованих огороджень, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому-передачі нежилих приміщень від 15.05.2003.

Відповідно до ст. 48 ЦК Української РСР, який діяв на час укладення договору від 01.10.2003, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Статтею 59 ЦК Української РСР угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Проте, якщо з самого змісту угоди випливає, що вона може бути припинена лише на майбутнє, дія угоди визнається недійсною і припиняється на майбутнє.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” не можуть бути об'єктами оренди: об'єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна", а також об'єкти, включені до переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, затвердженого Законом України "Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", які випускають підакцизну продукцію, крім цілісних майнових комплексів, які випускають підакцизну продукцію, переданих в оренду до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 29 червня 2004 року.

Частиною 2 ст. 5 Закону України „Про приватизацію державного майна” передбачено, що приватизації не підлягають об'єкти, що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства. До об'єктів, що мають загальнодержавне значення, відносяться майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів, основним видом діяльності яких є виробництво товарів (робіт, послуг), що мають загальнодержавне значення.

Загальнодержавне значення мають: об'єкти, які забезпечують виконання державою своїх функцій, забезпечують обороноздатність держави, її економічну незалежність, та об'єкти права власності Українського народу, майно, що становить матеріальну основу суверенітету України, зокрема: майно органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, майно Збройних Сил України (крім майна, щодо якого цим Законом встановлено особливості приватизації), Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, правоохоронних і митних органів.

Як вбачається із матеріалів справи за адресою м. Київ, вул. Голосіївська, 15 розташовані адміністративні будівлі, технічні споруди та будівлі, які числяться на обліку Голосіївського РУ ГУ МВС в м. Києві, тобто, є майном правоохоронних органів, яке має загальнодержавне значення і відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України “Про приватизацію державного майна” не підлягає приватизації та відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” не може бути об’єктом оренди.

Згідно ст. 5 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” орендодавцями є:

Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук;

органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності;

підприємства - щодо окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна, загальна площа яких не перевищує 200 кв. м на одне підприємство, а з дозволу органів, зазначених в абзацах другому та третьому цієї статті, - також щодо структурних підрозділів підприємств (філій, цехів, дільниць) та нерухомого майна, що перевищує площу 200 кв. м.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України (далі - матеріали), відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону.

У разі надходження до орендодавця заяви про оренду цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), орендодавець у п'ятиденний строк після дати реєстрації заяви надсилає копії матеріалів органу, уповноваженому управляти відповідним майном (ч. 2 ст. 9 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”).

Орган, уповноважений управляти державним майном, розглядає подані йому матеріали і протягом п'ятнадцяти днів після їх надходження надсилає орендодавцеві висновки про умови договору оренди або про відмову в укладенні договору оренди (ч. 3 ст. 9 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”).

Наказом Фонду державного майна України, Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України № 935/95/31 від 04.05.2000 затверджено “Порядок надання Фондом державного майна, його регіональними відділеннями та представництвами дозволів державним підприємствам, організаціям на передачу в оренду цілісних майнових комплексів їх структурних підрозділів та нерухомого майна” (далі – Порядок).

Відповідно до п. 1.1 цей Порядок розроблений відповідно до статті 5 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” та спрямований на реалізацію пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 19.01.2000 № 75 “Про внесення змін і доповнень до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна”.

Порядок встановлює процедуру і умови надання Фондом державного майна України, його регіональними відділеннями та представництвами дозволів державним підприємствам, організаціям на передачу в оренду цілісних майнових комплексів їх структурних підрозділів та нерухомого майна (п. 1.2 Порядку).

Цей Порядок поширюється на випадки надання дозволу державним підприємствам і організаціям (далі - підприємства) бути орендодавцем державного майна згідно з абзацом 4 статті 5 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” (п. 1.3 Порядку).

Згідно п. 2.1 Порядку підприємство для отримання дозволу на передачу в оренду майна, яке перебуває на його балансі, звертається до Фонду державного майна України або до його регіонального відділення чи представництва з заявою про надання підприємству права на передачу в оренду цілісного майнового комплексу його структурного підрозділу (філії, цеху, дільниці) або нерухомого майна (будівлі, приміщення) певної площі, що перебуває на його балансі і розташоване за певною адресою.

До заяви додаються: проект договору оренди об'єкта, завізований сторонами договору (або укладений договір оренди - у разі його приведення у відповідність до вимог законодавства); дозвіл на передачу в оренду державного майна від органу, уповноваженого управляти майном підприємства; розрахунок орендної плати за перший місяць оренди, здійснений відповідно до вимог Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 № 786 (із змінами і доповненнями), і підписаний керівником і головним бухгалтером підприємства (у чотирьох примірниках).

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що Голосіївське РУ ГУ МВС в м. Києві згідно абзацу 4 статті 5 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” та відповідно до Порядку надання Фондом державного майна, його регіональними відділеннями та представництвами дозволів державним підприємствам, організаціям на передачу в оренду цілісних майнових комплексів їх структурних підрозділів та нерухомого майна отримало від Фонду державного майна України чи його регіонального представництва дозвіл на оренду нерухомого майна, переданого за оспореним договором.

Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Відповідно до .ч 1 ст. 93 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом (ч. 6 ст. 93 ЗК України).

Статтею 2 Закону України „Про оренду землі” передбачено, що відносини, пов’язані з орендою землі регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Отже, оскільки орендодавцем землі, що перебуває у комунальній власності виступає орган місцевого самоврядування, то Голосіївське РУ ГУ МВС України в м. Києві не може бути орендодавцем землі, переданої за оспореним договором оренди.

З 01.01.2004 набрали чинності Цивільний кодекс України (далі ЦК України) та Господарський кодекс України (далі – ГК України).

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків , що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

До господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються до тих прав і обов’язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями (п. 4 Прикінцевих положень ГК України).

Згідно ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Господарські зобов’язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (ч. 2 ст. 175 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє (ч. 3 ст. 207 ГК України).

Статтями 215 – 216 ЦК України передбачено підстави недійсності та правові наслідки недійсності правочину.

Згідно ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 ст. 283 ГК України встановлено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 287 ГК України орендодавцями щодо державного та комунального майна є: 1) Фонд державного майна України, його регіональні відділення - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом; 2) органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим або місцевими радами управляти майном, - відповідно щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим або є у комунальній власності; 3) державні (комунальні) підприємства - щодо окремого індивідуально визначеного майна, а з дозволу орендодавців, зазначених у пункті 2 цієї статті, - також щодо цілісних майнових комплексів, їх структурних підрозділів та нерухомого майна.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що господарський суд м. Києва обґрунтовано задовольнив позовні вимоги Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві і визнав недійсним договір оренди № б/н від 15.05.2003 укладений між Голосіївським РУ ГУ МВС в м. Києві та ПП Фурса М.С. щодо оренди адміністративного приміщення АЗС за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 15, загальною площею 162 кв. м. з підстав його невідповідності вимогам чинного законодавства, а також правомірно зобов’язав ПП Фурса М.С. звільнити орендовані приміщення та земельну ділянку.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду м. Києва від 21.08.2007 у справі № 3/331.

Доводи наведені в апеляційній скарзі ПП Фурси М.С. суд до уваги не приймає з огляду на те, що вони є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення господарського суду м. Києва від 21.08.2007 у справі № 3/331 залишити без зміни, а апеляційну скаргу Приватного підприємця Фурси Миколи Степановича – без задоволення.

2.          Справу № 3/331 повернути до господарського суду м. Києва.

3.          Копію постанови надіслати сторонам та третім особам.

Головуючий суддя

Судді