ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  7/435

16.07.07

За позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю ”Мар”їнське”

до                  Дочірньої компанії ”Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії ”Нафтогаз України”

Національної акціонерної компанії ”Нафтогаз України”

3-я особа,     яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Дочірнє підприємство ”Полтавнафтогазгеологія” Національної акціонерної компанії ”Надра України”

про        визнання незаконною відмову у розподілі природного газу на промислових споживачів та зобов”язання вчинити дії

Суддя Якименко М.М.

В судових засіданнях приймали участь представники:

Від позивача                      Крижановський М.В. –довіреність № 246 від 04.07.07

Від відповідача-1          Данилевський О.М. –довіреність № 2-66 від 25.06.07

Від відповідача-2       Мельник В.В. –довіреність № 14-71 від 06.03.07

Від 3-ї особи               Пухальська І.С. –довіреність № 20-4/53 від 14.03.07

Рішення прийнято з дотриманням вимог статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладався.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передані позовні вимоги позивача до відповідачів про визнання незаконними дії Національної акціонерної компанії ”Нафтогаз України” щодо відмови у розподілі природного газу на промислових споживачів частки природного газу, що видобувається за договором про спільну діяльність № 10-03/2002 від 16.01.02 та належить позивачу, крім того зобов”язати Національну акціонерну компанію ”Нафтогаз України” та Дочірню компанію ”Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії ”Нафтогаз України” провести у балансі надходження та розподілу природного газу по Україні щомісячно планові та фактичні розподіли на промислових споживачів часток природного газу, що належить позивачу та видобутого за договором про спільну діяльність № 10-03/2002 від 16.01.02 і дозволяти його реалізацію промисловим споживачам.

Під час розгляду справи, позовні вимоги ТОВ ”Мар”їнське” були змінені.

Позивач просить визнати право Товариства з обмеженою відповідальністю ”Мар”їнське” на реалізацію будь-якому суб'єкту господарської діяльності  природного газу, що йому належить за договором про спільну діяльність №10-03/2002 від 16.01.02 з лютого 2007 року для постачання промисловим споживачам.

Зобов'язати Національну акціонерну компанію ”Нафтогаз України” та Дочірню

компанію    Національної   акціонерної   компанії   ”Нафтогаз України”  ”Укртрансгаз”

включити в баланс надходження та розподілу природного газу по Україні для постачання промисловим споживачам об'єми видобутого газу за лютий-травень 2007 року у кількості 10 142,155 тисяч кубічних метрів, а також включати до щомісячних балансів надходження та  розподілу для  постачання  промисловим  споживачам  планові  та  фактичні об"єми видобутого   природного   газу   за   червень - грудень   2007   року,   що   належать ТОВ «Мар'їнське»за договором про спільну діяльність №10-03/2002 від 16.01.02р.

Представник Відповідача -1 надав відзив на позовну заяву в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на безпідставність позовних вимог та просить визнати ДК ”Укртрансгаз” неналежним відповідачем.

Представник Відповідача-2 проти позову заперечує та просить суд відмовити ТОВ „Інвестор-Нафтогаз" у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що згідно ст. 3 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік" від 19.12.2006р. №489-У - підприємства, частка держави у статутному фонді яких перевищує 50 відсотків акцій (часток, паїв) яких знаходиться у статутному фонді інших господарських товариств, акціонером яких є держава і володіє в них контрольним пакетом акцій, а також дочірні підприємства, представництва та філії таких підприємств і товариств, учасники договорів про спільну діяльність, укладеними за участю зазначених підприємств, щомісячно здійснюють продаж всього природного газу (у тому числі нафтового (попутного) газу) власного видобутку (видобутого на підставі спеціальних дозволів на користування надрами) для формування ресурсу природного газу, що використовується для потреб населення, безпосередньо суб'єкту, уповноваженому Кабінетом Міністрів України на формування такого ресурсу, за ціною, що не перевищує граничний рівень оптової ціни на природний газ, що використовується для потреб населення, визначеної в установленому порядку за вирахуванням розміру тарифів на транспортування, постачання та цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності. Суб'єкт, уповноважений Кабінетом Міністрів України на формування ресурсу природного газу, що використовується визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.01 №1729 „Про забезпечення споживачів природним газом".

Таким чином, вказує Відповідач-2, газ, видобутий у процесі виконання договорів про спільну діяльність №10-03/2002 від 16.01.02 має бути спрямований на забезпечення потреб населення, тобто має бути проданий НАК „Нафтогаз України".

16.07.2007 Відповідач –2 повноважного представника в судове засідання не направив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник 3-ї особи підтримав позовні вимоги.

Судом, у відповідності з вимогами ст.81-1 ГПК України складено протоколи, які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 16.07.2007 за згодою представників сторін, згідно ст. 85 ГПК України судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані позивачем та відповідачами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно  з”ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об”єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,  суд

ВСТАНОВИВ:

ТОВ ”Мар”їнське” (далі —Позивач) є повноважним представником учасників Договору про спільну діяльність №10-03/2002 від 16.01.02, укладеного між ДП НАК „Надра України" „Полтавнафтогазгеологія" і ТОВ ”Мар”їнське” і ТОВ ”Енергія-95”.

Предметом діяльності договору №10-03/2002 від 16.01.02 є спільна виробнича діяльність учасників з метою організації і здійснення геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки свердловини № 6 та № 8 Мар”їнського родовища, з метою одержання прибутку. ТОВ ”Енергія-95” належить спеціальний дозвіл на користування надрами Мар”їнського родовища від 15.10.2004 № 3462.

Відповідно до п. 6.1 Договору про спільну діяльність №10-03/2002 від 16.01.02, майно, створене (видобуте) або придбане Сторонами в результаті спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю.

За договором про спільну діяльність №10-03/2002 від 16.01.02, частки учасників розподіляються наступним чином: ДП „Полтавнафтогазгеологія" = 20%, ТОВ ”Мар”їнське” = 79%, ТОВ ”Енергія-95” = 1%.

ТОВ ”Мар”їнське”, як повноважний представник учасників за договором №10-03/2002 від 16.01.02 про спільну діяльність, листом № 17 від 18.01.07 надало до об'єднаного диспетчерського управління (ОДУ) ДК „Укртрансгаз" ресурсний баланс природного газу (форма 1), плановий розподіл (форма 2) й акт передачі газу за планом, та просило врахувати плановий розподіл природного газу станом на 01.02.07 на промислових споживачів.

Проте, ДК „Укртрансгаз" не врахувала плановий розподіл природного газу на промислових споживачів станом на 01.02.07 та в подальшому всі наступні місяці також не врахувала плановий розподіл газу на промислових споживачів, а лист №17 залишила без відповіді.

В подальшому, ТОВ ”Мар”їнське” відповідними листами надавало до ОДУ ДК „Укртрансгаз" вищенаведені документи на наступні місяці, та просило врахувати плановий розподіл природного газу на промислових споживачів станом на 01.03.07, 01.04.07, 01.05.07 та на 01.06.07. Вказані листи також були залишені без відповіді.

Після чого, ТОВ ”Мар”їнське” листом № 68 від 25.03.07 звернулося до НАК „Нафтогаз України" з проханням не перешкоджати розподілу природного газу на промислових споживачів, на протязі всього 2007, що належить ТОВ ”Мар”їнське”.

НАК „Нафтогаз України" листом № 6/1-562-2653 від 06.04.07 повідомила ТОВ ”Мар”їнське”, що на підставі ст. З Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік" та Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.01 №1729 „Про порядок забезпечення споживачів природним газом", природний газ, який був видобутий в результаті спільної діяльності повинен бути реалізований виключно НАК „Нафтогаз України" для потреб населення і тому обсяги газу, видобуті ТОВ ”Мар”їнське” необхідно передати виключно для задоволення потреб населення.

Оцінюючи подані позивачем докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справив їх сукупності, суд вважає що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Посилання відповідачів в своїх запереченнях на ст. 3 Закону України „Про державний бюджет України на 2007рік" від 19.12.2006р. №489-У, якою визначено, що підприємства, частка держави у статутному фонді яких перевищує 50 відсотків акцій (часток, паїв) яких знаходиться у статутному фонді інших господарських товариств, акціонером яких є держава і володіє в них контрольним пакетом акцій, а також дочірні підприємства, представництва та філії таких підприємств і товариств, учасники договорів про спільну діяльність, укладеними за участю зазначених підприємств, щомісячно здійснюють продаж всього природного газу (у тому числі нафтового (попутного) газу) власного видобутку (видобутого на підставі спеціальних дозволів на користування надрами) для формування ресурсу природного газу, що використовується для потреб населення судом до уваги не приймається виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визначається та діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 3 Цивільного Кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є:

1.          неприпустимість   свавільного   втручання   у   сферу   особистого   життя

людини;

2.          неприпустимість     позбавлення     права     власності,     крім     випадків,

встановлених Конституцією України та законом;

3.          свобода договору;

4.          свобода підприємницької діяльності;

5.          судовий захист цивільного права та інтересу;

6.          справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ч. 1-4 ст.4 Цивільного кодексу України основу цивільного законодавства України становить Конституція України.

Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.

Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Цивільні відносини можуть регулюватися актами Президента України у випадках, встановлених Конституцією України.

Актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України.

Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншого закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону.

Відповідно до ст. 1130 Цивільного Кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Спільна діяльність може здійснюватись на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Згідно з пунктом 6.1. Договору про спільну діяльність №10-03/2002 від 16.01.02, майно, створене або придбане Сторонами в результаті спільної діяльності, складає їх спільну часткову власність.

За договором про спільну діяльність № №10-03/2002 від 16.01.02, ДП „Полтавнафтогазгеологія" = 20%, ТОВ ”Мар”їнське” = 79%, ТОВ ”Енергія-95” = 1%.

Таким чином, відповідно до умов Договору, частка держави складає менше 50%, а отже норми ст. З Закону України „Про державний бюджет України на 2007рік" від 19.12.2006р. №489-У не можуть поширюватись на даний Договір.

Крім того посилання Відповідачів на Постанову КМУ №1729 від 27.12.2001р. „Про забезпечення споживачів природним газом" з відповідними змінами порушують право позивача на розпорядження своєю власністю та загальні принципи господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1134 ЦК України внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом.

Відповідно до ст. 359 ЦК України плоди, продукція та доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Таким чином, відповідачі своїми діями порушують положення законодавства в сфері реалізації права власності:

право власника на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд (ст.319 Цивільного кодексу України, ст.4 Закону України „Про власність", ст.135 Господарського кодексу України");

непорушність права власності. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.41, п.7 ст.92 Конституції України, ст.321 Цивільного кодексу України, ст.134 Господарського кодексу України).

Відповідно до вимог пункту 2 статті 5 Господарського кодексу України Конституційні основи правового господарського порядку в Україні становлять: забезпечення державою захисту прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальної спрямованості економіки, недопущення використання власності на шкоду людині і суспільству; право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; визнання усіх суб'єктів права власності рівними перед законом, непорушності права приватної власності, недопущення протиправного позбавлення власності; економічна багатоманітність, право кожного на підприємницьку діяльність, не заборонену законом, визначення виключно законом правових засад і гарантій підприємництва; визнання і дія в Україні принципу верховенства права, тощо.

Згідно приписів ст.6 Господарського кодексу України, загальними принципами господарювання в Україні є: забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб'єктів господарювання; свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України; обмеження державного регулювання економічних процесів у зв'язку з необхідністю забезпечення соціальної спрямованості економіки, добросовісної конкуренції у підприємництві, екологічного захисту населення, захисту прав споживачів та безпеки суспільства і держави; захист національного товаровиробника; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Статтею 48 Закону України „Про власність", ст.ст.386, 391 Цивільного кодексу України передбачено право власника вимагати усунення будь-яких порушень його прав, в тому числі звертатися до суду з вимогою про заборону вчинення дій, які можуть порушувати його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, в тому числі усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Усі суб'єкти права власності рівні перед законом (ст.13 Конституції України), держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання.

Згідно ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1)          визнання права;

2)          визнання правочину недійсним;

3)          припинення дії, яка порушує право;

4)          відновлення становища, яке існувало до порушення;

5)          примусове виконання обов'язку в натурі;

6)          зміна правовідношення;

7)          припинення правовідношення;

8)          відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9)          відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної

влади,   органу   влади   Автономної  Республіки  Крим   або   органу   місцевого

самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Дана норма кореспондується зі ст.20 Господарського кодексу України.

Зокрема, п.2 ст.20 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів шляхом припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушенню.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ”Мар”їнське” обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті держмита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1, 2, 4, 12, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1.  Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.  Визнати право Товариства з обмеженою відповідальністю ”Мар”їнське” (61002, м. Харків вул. Сумська, 88, Код ) на реалізацію будь-кому природного газу, що йому належить за договором про спільну діяльність №10-03/2002 від 16.01.02 з лютого 2007 року для постачання промисловим споживачам.

3.  Зобов'язати Національну акціонерну компанію „Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) та Дочірню компанію Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України" „Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, ) включити в баланс надходження та розподілу природного газу по Україні для постачання промисловим споживачів об'єми видобутого газу за лютий-травень 2007 року у кількості 10 142,155 тисяч кубічних метрів, а також включати до щомісячних балансів надходження та розподілу для постачання промисловим споживачам планові та фактичні об'єми видобутого природного газу за червень-грудень 2007 року, що належать ТОВ ”Мар”їнське” за договором про спільну діяльність №10-03/2002 від 16.01.02.

4. Стягнути з Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”Мар”їнське” (61002, м. Харків вул. Сумська, 88. Код ) 85 (вісімдесят п’ять) грн. –державного мита та 59 (п»ятдесят дев»ять) грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

5.  Стягнути з Дочірньої компанії Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України" „Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”Мар”їнське” (61002, м. Харків вул. Сумська, 88. Код ) 85 (вісімдесят п’ять) грн. –державного мита та 59 (п»ятдесят дев»ять) грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя
М.М.Якименко

Дата підписання рішення: