ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

05.06.07р.

Справа № 12-179

За позовом  Прокурора Центрально-міського району м. Кривого Рогу в інтересах держави в особі Міністерства  промислової політики України в особі Українського державного науково-дослідного інституту безпеки праці та екології в гірничо-рудній та металургійній промисловості, м. Кривий Ріг

до  Відкритого акціонерного товариства „Південний гірничо-збагачувальнийкомбінат”, м. Кривий Ріг

за участю  Державної виконавчої служби  в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу

про стягнення 11513 грн., розгляд скарги на постанову Державної виконавчої служби.

Суддя Жукова Л.В.

при секретарі Балтакса І.В.

Представники сторін:

Від прокуратури не з’явився

Від позивача  не з’явився

Від відповідача  Водяна О.М. довіреність № 52-16/31 від 27.04.2007р.

Від ДВС  Буднікова Н.М. довіреність від 16.01.2007р.

СУТЬ СПОРУ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2002р. у справі № 12/179 стягнено з відповідача на користь позивача  заборгованість в сумі 11513 грн., а також стягнено державне мито в сумі 115 грн. 13 коп. та  інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. про що 04.11.2002р. було видано накази  за № 12/179.

19.04.2007р. стягувач звернувся зі скаргою на  постанову про закінчення виконавчого провадження Державної виконавчої служби в якій просить скасувати постанову ДВС в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу від 13.03.2007р. про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу господарського суду від 04.11.2002р. № 12/179.

У скарзі свої посилання скаржник обгрунтовує тим, що  13.03.2007р.  ДВС було прийнято  постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 12/179 від 04.11.2002р. на підставі п.4, п. 8 ст. 37 Закону України  „Про виконавче провадження”. Дану постанову скаржник вважає такою, що прийнята в порушеннями приписів діючого законодавства і такою, що підлягаю скасуванню на підставі того, що п.4, п. 8 ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження” не передбачено закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду  на підставі ухвал господарського суду від  01.02.2005р., від 16.11.2006р., від 10.08.2006р. та від 16.11.2006р. у справі № Б29/21/05 в яких зазначено, що відповідно до ст. 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” вимоги кредиторів, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство і не були заявлені у межах справи про банкрутство вважаються погашеними. Згідно ст. 124 Конституції України, ст. 115 ГПК України судові рішення є обов’язковими для виконання на всій території  України і  виконуються в порядку визначеному Законом України „Про виконавче провадження”.  Скаржник вказує на те, що цим законом не передбачено припинення виконавчого провадження з підстав, вказаних в ст. 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, а відповідно до  п. 8 ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження” виконавче провадження закінчується передачею ДВС виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника –юридичної особи, або арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом.

Представник   відповідача (боржника) у судовому засіданні та у наданому відзиві  на скаргу проти скарги заперечує, просить відмовити у її задоволенні посилаючись на те, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.02.2007р. за заявою ДВС було роз’яснено виконання ухвали господарського суду від 10.08.2006р. у справі № Б29/21/05 відповідно до якої роз’яснено, що вимоги кредиторів, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство 01.02.2005р. і не були заявлені в межах провадження у справі про банкрутство ВАТ „Південний ГЗК” або були заявлені і не визнані судом відповідно до ст. 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” вважаються погашеними. Виконавчі документи, відкриті на підставі цих вимог відповідно до п. 8 ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження” підлягають закінченню незалежно від часу їх відкриття, а виконавчі документи повертаються до суду.  За викладених обставин представник боржника вважає, що ДВС цілком правомірно та на законних підставах винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по виконанню наказу господарського суду у справі № 12/179 від 04.11.2002р.

В судове засідання 05.06.2007р. представник  позивача (стягувача)та прокурор не з’явилися, витребуваних судом документів не надали, з клопотанням не звернулися, про час і місце розгляду скарги повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу ДВС в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, господарський суд –

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2002р. у справі № 12/179 стягнено з відповідача на користь позивача  заборгованість в сумі 11513 грн., а також стягнено в доход державного бюджету державного мита в сумі 115 грн. 13 коп. та  118 грн. на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, про що 04.11.2002р. було видано наказ за № 12/179.

Державною виконавчою службою  на підставі зазначеного вище наказу було   прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження  щодо стягнення з боржника зазначеної вище суми.

13.03.2007р. ДВС була прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного наказу з підстав, передбачених п.4, п. 8 ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження”.

Як вбачається зі змісту  оспорюваної постанови вона обгрунтована тим, що ухвалою господарського суду від 01.02.2005р. було порушено справу про банкрутство № 29/21/05 ВАТ „Південний ГЗК”, 26.01.2007р. введено процедуру розпорядження майном боржника. 10.08.2006р. господарським судом за результатами попереднього засідання було прийнято ухвалу з зазначенням розмірів визначених судом вимог кредиторів, які включаються розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів. 16.11.2006р. ухвалою господарського суду було затверджено мирову угоду від 17.10.2006р. та припинено провадження у справі про банкрутство. 28.02.2007р. господарський суд роз’яснив ухвалу господарського суду від 10.08.2006р. у справі № Б29/21/05 та ухвалу від 16.11.2006р. у справі №Б29/21/05 в якій зазначив, що „вимоги кредиторів, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство - 01.02.2005р. і не були заявлені в межах справи про банкрутство або були заявлені і не визнані судом відповідно до ст. 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” вважаються погашеними. Виконавчі  провадження, відкриті на підставі цих вимог відповідно до п.8 ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження” підлягають закінченню, незалежно від часу їх відкриття, а виконавчі документи повертаються до суду”.

Пунктом  4,  п. 8 ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження” передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у випадках: скасування рішення суду або іншого органу (посадової  особи), яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом.

Отже, вищенаведені норми статті 37 Закону України „Про виконавче провадження”  видно, що ними не  передбачають  закінчення виконавчого провадження з  підстав  визначених ст. 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Також, як встановлено судом  в судовому засіданні   примусове виконання наказу суду № 12/179 від 04.11.2002р.  не здійснювалось, сума, яка належала до стягненню за вказаним наказом не перераховувалась на користь стягувача у зв’язку з чим закінчення виконавчого провадження з підстав зазначених в п.8 ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження” щодо фактичного повного виконання рішення є безпідставним.

Враховуючи вищевикладене, суд  приходить до висновку про те, що постанова ДВС  від 13.03.2007р. прийнята з  порушенням приписів п.4, п.8 ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження” у зв’язку з чим її слід визнати недійсною.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов’язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України „Про виконавче провадження”.

Також, п. 2 ст. 117 ГПК України  передбачено, що господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника  визнати наказ таким, що не підлягає виконанню та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Доказів які б свідчили про те, що наказ господарського суду № 12/179 від 04.11.2002р. господарським судом визнаний  таким, що не підлягає виконанню суду не надано.

Приймаючи до уваги викладене,  суд находить підстави достатніми для задоволення зазначеної скарги.

Керуючись  п.4 п. 8 ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження”, ст.ст.86, 115, 117,  121-2   Господарського  процесуального  кодексу України, суд –

УХВАЛИВ:

Скаргу  стягувача на  постанову  Державної виконавчої служби задовольнити.

1.          Скасувати  постанову Державної виконавчої служби в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу від 13.03.2007р. про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню наказу № 12/179 виданого 04.11.2002р. господарським судом Дніпропетровської області про стягнення з ВАТ „Південний ГЗК”  заборгованості в сумі 11 513 грн. основного боргу, а також державного мита в сумі 115 грн. 13 коп. та 118 грн. на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Суддя

Л.В. Жукова