ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

14.05.07                                                                                           Справа№ 3/119-30/88А

За позовом:   Львівського обласного відділення  Фонду України соціального захисту інвалідів, м. Львів

до  відповідача:  ТзОВ “Чародійка”, м. Червоноград

про  стягнення     4222,58 грн.

суддя   Н. Мороз

при секретарі  Н.Ходачкевич

Представники:

від позивача  -       Горбань М.І. –гол. спеціаліст

від відповідача –Яцюк Г.В.-дир., Богдан П.М.-адв.

Сторонам права та обов”язки роз”яснено у відповідності до ст.ст.49,51 КАС України.

Суть спору:

У відповідності до ч.1 п.7 Прикінцевих та перехідних положень КАС України після набрання чинності цим Кодексом заяви і скарги у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, заяви у справах щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести виправлення в актовий запис цивільного стану (глави 29-32 і 36 Цивільного процесуального кодексу України 1963р.), позовні заяви у господарських справах, що віднесені цим Кодексом до адміністративної юрисдикції, а також апеляційні, касаційні скарги (подання), заяви (подання) про перегляд судових рішень у зв”язку з нововиявленими та винятковими обставинами у таких справах, подані і не розглянуті до набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України, розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

Позовні вимоги заявлено Львівським обласним відділенням  Фонду України соціального захисту інвалідів  до ТзОВ “Чародійка”, м. Червоноград  про стягнення  4222,58 грн.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задоволити з підстав,  викладених  у позовній заяві.

Відповідач  в судове  засідання  з”явився, подав відзив на позов  № 15 від  20.03.2007р. та пояснення,  в яких проти позову заперечив та пояснив, що  ТзОВ „Чародійка” у відповідності до ст.18,19 ЗУ „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” створило одне робоче місце для інваліда у 2005 році, що підтверджено довідкою №14 від 20.03.2007р.    В позові просить відмовити.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши представників сторін, суд встановив наступне:

У відповідності до ст.19 ЗУ “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”  для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 чоловік- у кількості одного робочого місця.

У відповідності до поданого відповідачем звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2005р. (в матеріалах справи), який було подано до Львівського обласного відділення  Фонду соціального захисту інвалідів та прийнятий Фондом, середньооблікова чисельність працівників на підприємстві в 2005 році складала 31 чоловік,  отже норматив для працевлаштування інвалідів становить 1 чоловік. Проте, відповідачем не виконано норматив по створенню  робочих місць, оскільки не було працевлаштовано у спірному періоді жодного інваліда.

У відповідності до вимог ч.1 ст.238 ГК,  за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, до суб”єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб”єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Згідно вимог чинного законодавства,  за  нестворення  робочих місць підприємство повинно самостійно сплатити відділенню Фонду України соціального захисту інвалідів –адміністративно-господарські санкції у розмірі середньорічної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом,  відповідно до ст.20 ЗУ “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”.  Як зазначається у розрахунку, поданому позивачем, розмір  санкцій складає   4222,58 грн.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону (875-12) у спірному періоді працевлаштування інвалідів здійснюється центральними органами виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. Отже, обов”язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов”язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця, такий обов”язок покладається на органи працевлаштування.

Згідно з пунктом 5 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995р. №314, підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів. А пунктом 14 Положення визначено, що  підприємства, зокрема у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі  місця  для працевлаштування  інвалідів;  інформують  державну  службу зайнятості та  місцеві  органи соціального захисту населення про  вільні  робочі місця та  вакантні посади, на яких може  використовуватись праця   інвалідів.

Відповідно до вимог п.3 Положення, робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає  встановленим  вимогам робочого  місця для інвалідів  відповідної  нозології, атестоване спеціальною комісією   підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських   організацій інвалідів і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому  інваліда.

Водночас частиною першою ст. 18 Закону,  обов”язок  працевлаштування інвалідів  покладено на  центральний орган виконавчої  влади з питань праці та  соціальної політики, органи місцевого самоврядування,  громадські організації  інвалідів.

Крім того, згідно з пунктом 10 Положення працевлаштування інвалідів  здійснюється  державною службою зайнятості, органами  Мінсоцзахисту, місцевими  Радами народних депутатів, громадськими  організаціями інвалідів з  урахуванням  побажань, стану  здоров”я  інвалідів, їхніх  здібностей і професійних  навичок  відповідно  до  висновків МСЕК.

Відповідачем, в обгрунтування поданих заперечень подано докази вжиття підприємством необхідних заходів для забезпечення працевлаштування інвалідів,  зокрема інформування Червоноградського міського центру зайнятості та Червоноградської міської асоціації інвалідів про наявність  вільних робочих місць (вакантних посад) на 2005р.(лист №1 від 04.01.2005р., №35 від 02.12.2004р.).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідачем вжито заходів для забезпечення працевлаштування інвалідів, а саме створення робочих місць інвалідів у необхідній кількості та повідомлення уповноважених органів про наявність таких вакантних посад, що в свою чергу виключає можливість застосування до відповідача заходів майнової відповідальності.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача санкцій за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів.

Згідно ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Керуючись ст.ст.19,20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, ст.238 ГК України, ст.ст.17,86,158-163,167,254 КАС України, господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В позові відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили  у відповідності до вимог ст.254 КАС України і може бути оскаржена в порядку  і строки, передбачені ст.186 КАС  України.

Суддя