ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 р.
№ 32/252

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Муравйова О.В. –головуючого
Полянського А.Г.
Фролової Г.М.

за участю представників:

позивача
Стефаненко С.Ю. –дов. від 10.10.2007 року

відповідача
Роздольський І.О. –дов. від 05.12.2006 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Державного комітету України з державного матеріального резерву

на постанову
Київського апеляційного господарського суду

від
10.07.2007 року

у справі
№ 32/252 господарського суду міста Києва

за позовом
Державного підприємства “Київський авіаційний завод “Авіант”

до
Державного комітету України з державного матеріального резерву

про
стягнення витрат за відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2007 року Державне підприємство “Київський авіаційний завод “Авіант” звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Державного комітету України з державного матеріального резерву про стягнення з відповідача на користь позивача 2 438 500, 00 грн. витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву шляхом звернення стягнення на притримані матеріальні цінності мобілізаційного резерву, які належать державному комітету України з державного матеріального резерву та знаходяться на відповідальному зберіганні Державного підприємства “Київський авіаційний завод “Авіант”.

Позовні   вимоги   обґрунтовані  тим, що статтею 11 Закону України “Про державний матеріальний резерв” передбачено відшкодування витрат підприємствам, які виконують відповідальне зберігання цінностей мобілізаційного резерву. Однак на порушення вказаної вище вимоги закону відповідач жодного разу не здійснив оплату витрат за таке зберігання, пояснюючи це відсутністю коштів в Державному бюджеті України. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути на свою користь витрати по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву шляхом звернення стягнення на притримане майно.

Позивачем також надана заява про забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.04.2007 року (суддя Хрипун О.О.), залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2007 року (судді: Сотніков С.В. –головуючий, Дикунська С.Я., Дзюбко П.О.) по справі № 32/252 господарського суду міста Києва, заяву Державного підприємства “Київський авіаційний завод “Авіант” про вжиття заходів до забезпечення позову задоволено. З метою забезпечення позову заборонено Державному комітету України з державного матеріального резерву здійснювати реалізацію матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, які знаходяться на зберіганні Державного підприємства “Київський авіаційний завод “Авіант”.

Мотивуючи судові рішення господарські суди зазначають про те, що оскільки у позові та у заяві про вжиття заходів до забезпечення позову позивач стверджує, що відповідач порушив свої зобов’язання щодо здійснення оплати витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, і єдиним джерелом для оплати позивачу витрат за зберігання є вартість реалізації цих матеріальних цінностей, суд приходить до висновку, що такий вид забезпечення позову як заборона відповідачу здійснювати реалізацію матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, що знаходяться на зберіганні позивача, є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Не погоджуючиcь з постановою суду, Державний комітет України з державного матеріального резерву звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2007 року по справі № 32/252 господарського суду міста Києва, в якій просить постанову у справі та ухвалу господарського суду міста Києва від 20.04.2007 року по справі № 32/252 господарського суду міста Києва скасувати, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 115 Господарського процесуального кодексу України, статті 12 Закону України “Про державний матеріальний резерв”. Зокрема, заявник зазначає, що матеріальні цінності державного резерву є недоторканими і можуть використовуватись лише за рішенням Кабінету Міністрів України.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, перевіривши правильність застосування норм процесуального права при винесенні ухвали та постанови, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України       Вищий  господарський  суд  України  переглядає  за  касаційною   скаргою (поданням)    рішення    місцевого    господарського    суду    та    постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно статті 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або зі своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до статті 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою як гарантія реального виконання рішення суду.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Вирішуючи питання щодо заборони Державному комітету України з державного матеріального резерву здійснювати реалізацію матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, які знаходяться на зберіганні Державного підприємства “Київський авіаційний завод “Авіант”, господарські суди не врахували наступного.

Державне підприємство “Київський авіаційний завод “Авіант” звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача 2 438 500, 00 грн. витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву шляхом звернення стягнення на притримані матеріальні цінності мобілізаційного резерву, які належать державному комітету України з державного матеріального резерву та знаходяться на відповідальному зберіганні Державного підприємства “Київський авіаційний завод “Авіант”.

Згідно з преамбулою Закону України “Про державний матеріальний резерв” цей Закон визначає загальні принципи формування,  розміщення, зберігання,  використання,  поповнення та  освіження  (поновлення) запасів державного матеріального резерву і регулює відносини в цій сфері.

Статтею 1 Закону визначено, що Державний резерв є особливим    державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. У складі державного  резерву створюється незнижуваний запас  матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання).

Відповідно до статті 4 Закону Державний  резерв  створює  Кабінет   Міністрів України. Організація  формування,  зберігання  і  обслуговування державного резерву,  соціальний розвиток забезпечуються уповноваженим  на  це центральним  органом  виконавчої  влади,  який здійснює управління державним  резервом,  підприємствами,  установами і організаціями, що  входять  до  єдиної системи державного резерву України.

Частиною 3 статті 4 Закону встановлено, що запаси    державного   резерву   незалежно   від   його місцезнаходження,  а також підприємства, установи і організації та інші об'єкти, що входять до системи державного резерву, і земельні ділянки,  на  яких  вони  розміщені,  є  державною  власністю і не підлягають приватизації та іншим видам відчуження.

Передача майна, необхідного для забезпечення зберігання  матеріальних цінностей державного резерву і закріпленого за цими  підприємствами, установами і організаціями, у тому числі в оренду, здійснюється на підставі рішення  Кабінету  Міністрів  України, іншого майна –на підставі рішення центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління   державним   резервом,  відповідно  до  законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону утримання   і   розвиток   системи   державного    резерву  здійснюється за рахунок коштів державного бюджету та коштів,    одержаних    від   допоміжної   фінансово-господарської діяльності  підприємств,  установ і організацій системи державного резерву.

Однак, зазначені положення чинного законодавства України господарськими судами до уваги прийняті не були.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що при винесенні оскаржуваної ухвали та постанови судами першої та апеляційної інстанції невірно застосовані приписи статей 66, 67 Господарського процесуального кодексу України, оскаржувані ухвала та постанова підлягають скасуванню.

Керуючись статтями 1115, 1119, 11110, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву задовольнити.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 20.04.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2007 року по справі № 32/252 господарського суду міста Києва скасувати.

Головуючий                                                                              О. Муравйов

Судді                                                                                          А. Полянський

Г. Фролова