ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.10.07                                                                                           Справа№ 4/826-21/111

За позовом: ТзОВ “Оріон Агро”, м. Полтава

До відповідача: Бібрського держлісгоспу, м. Бібрка

Про стягнення 361 793,44 грн.

Та за зустрічним позовом: Бібрського держлісгоспу, м. Бібрка

До відповідача: : ТзОВ “Оріон Агро”, м. Полтава

Про  стягнення дебіторської заборгованості  в сумі 107 262,53 грн.

Суддя  Судова-Хомюк Н.М.

В судове засідання  з’явились:

Від позивача: Івашків Л.В. –представник, Рубнікович В.В. - директор

Від відповідача: Козак В.В. –директор, Лотоцький Г.М. –представник

Постановою Вищого господарського суду України від 21.03.2006 р. рішення господарського суду Львівської області від 05.05. –22.07.2005 р. у справі №4/894-28/121 скасовано, справу передано на новий розгляд.

Розглядається позовна заява за позовом ТзОВ “Оріон Агро”, м. Полтава до Бібрського держлісгоспу, м. Бібрка про стягнення 361 793,44 грн. та за зустрічним позовом Бібрського держлісгоспу, м. Бібрка до ТзОВ “Оріон Агро”, м. Полтава про стягнення дебіторської заборгованості  в сумі 107 262,53 грн.

В судовому засіданні 24.09.2007 р. було оголошено перерву до 08.10.2007 р.

Представник позивач первісні позовні вимоги підтримав, зустрічні –заперечив. Представники відповідача у поданих доповненнях до відзиву вказують, що Бібрським держлісгоспом визнається вартість наданих послуг за листопад - грудень 2004 р. в сумі 35 164,27 грн. Крім того, подали доповнення до зустрічної позовної заяви, в котрих уточнили зустрічні позовні вимоги, просять стягнути з відповідача за зустрічним позовом 107 262,53 грн.

Сторонами подано клопотання про призначення у справі судово –бухгалтерської експертизи, у задоволенні котрого судом відмовлено. На розгляд судово - бухгалтерської експертизи представник Бібрського держлісгоспу пропонував винести питання, що стосуються вартості наданих транспортно –експедиторських послуг за період 2003 –2004 рр. Предметом первісного позову є дослідження вартості наданих послуг ТзОВ “Оріон Агро”

за жовтень –листопад 2004 р. з огляду на первинні документи та договірні відносини, які існували між сторонами. Матеріали справи містять достатню кількість доказів, оцінку яких здійснює суд при розгляді даного судового спору.

Суд, оцінивши подані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з»ясувавши всі обставини справи, вважає , що позовні вимоги  підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Між  ТзОВ „Оріон Агро” та Бібрським держлісгоспом був укладений договір доручення №04/03/03 від 04.03.2003р., згідно умов якого позивач- „повірений” зобов”язувався організовувати транспортне- експедиційне обслуговування  по перевезенню вантажів відповідача-«довірителя» залізничним транспортом .

На виконання вказаного договору сторона позивача за первісним позовом забезпечила транспортування належного відповідачу вантажу ( лісоматеріалів) у 18 піввагонах . Згідно з пунктом 2.2 вказаного договору Бібрський держлісгосп протягом трьох банківських днів після подачі заявки про наступні перевезення зобов”язувався перераховувати на розрахунковий рахунок „повіреного” - ТзОВ „Оріон Агро”, 100% суми витрат на транспортування , запірно-пломбувальні пристрої , винагороду  за роботи та послуги „повіреного”.

Так, згідно поданої відповідачем заявки від 11.10.2004р. №361 , 09.11.2004р. завантажено та відправлено зі ст.Глібовичі Львівської залізниці піввагони № 67848523,66736570

(завантажено та відправлено зі ст.Глібовичі Львівської залізниці піввагони   №№ 67148502, 64842511 ( вантажні накладні  № 35763279, № 35763280 накопичувальна картка №307, відомість плати за користування вагонами № 197), піввагони №№ 67189050, 65230732 ( вантажні накладні № 35763281,35763282, накопичувальна картка № 309, відомість плати за користування вагонами №199), 12.11.2004р. завантажено та  відправлено зі ст.Глібовичі  піввагони № 66941386,67170829 (вантажні накладні  № 35763283, № 35763285 накопичувальна картка №313, відомість плати за користування вагонами №201), піввагони №№ 67876508,67845214 ( вантажні накладні № 35763284, 35763286, накопичувальна картка № 310, відомість плати за користування вагонами № 200 ).

Згідно поданої заявки від 12.11.2004р. № 418  12.12.2004р. завантажено та відправлено зі ст.Глібовичі Львівської залізниці піввагони № 67689711, 65741225 (вантажні накладні № 35763296, 35763301, накопичувальна картка № 314 та 343), піввагони № 67149567, 66038704 ( вантажні накладні  №№ 35763297, 35763300, накопичувальні картки №№ 315,349 ), піввагони №№ 66116047,67174912 ( вантажні накладні №№ 35763298, 35763299, накопичувальні картки №№ 317,16), піввагони №№ 67705558, 65397945 ( вантажні накладні №№ 35363489, 35363490, накопичувальні картки  №№№ 4,7,8 ) .

Представник ТзОВ „Оріон Агро” звертає увагу суду на те, що до матеріалів справи долучено акти виконаних робіт періоду 2003-2004рр., у яких зазначалось що сторони спору при проведенні оплати керуються нормами договору №04/03/03 від 04.03.2003р., тому вважає що спірні правовідносини, які виникли за період жовтень, листопад по заявках від 11.10.2004р. №361 та від 12.11.2004р. № 418 є результатом договору, який пролонгований сторонами добровільно.

Суд оцінюючі  долучені до справи акти виконаних робіт вважає, що останні є доказом пролонгації  договірних відносин між сторонами на період 2004р. , враховуючи те, що термін дії угоди №04/03/03 від 04.03.2003р. був укладений до 31.12.2003р..

Згідно п.3.4 договору , робота вважається виконаною по факту закінчення робіт та послуг, які передбачені заявкою, прийняттям „поручителем” звіту „повіреного” , підписання  сторонами акту здачі-прийняття і розходу грошових коштів.

У судовому засіданні сторони підтвердили, що за спірний період, а саме –жовтень, листопад акти виконаних робіт та використаних коштів не підписані.

Бібрський держлісгосп відсутність актів за спірний період пояснює тим, що сторона позивача не надавала для перевірки первинних документів на підтвердження витрачених коштів.

Сторона позивача вважає, що нею було виконано транспортно-експедиційне обслуговування по перевезенню вантажів залізничним транспортом. Як доказ цього, долучені до матеріалів справи копії вантажних накладних , накопичувальних карток.

Враховуючи ці обставини  сторона позивача за первісним позовом вважає, що Бібрський держлісгосп зобов”язаний повернути сплачені залізниці кошти у розмірі 155 735,44 грн., в склад яких входить вартість залізничного тарифу, станційні та додаткові сбори, подача та користування вагонами ,послуги ТзОВ „Оріон Агро” та розмір штрафів за невиконання плану перевезень ( а.с.39, т.ІІ ).

Згідно довідки за №397/РБ від 12.07.2005р. Львівська залізниця підтверджує, що в період листопад-грудень 2004р., січень 2005р. з ТзОВ „Оріон Агро”   стягнуто 165 673,40 грн.без ПДВ, крім цього ПДВ –32 071, 37 грн., всього –197 744, 77 грн., в т.ч. сума штрафу за невиконання плану відправлення вантажу –3 194,00 грн.( а.с. 181, т.ІІ ).

Враховуючи те, що правовідносини між сторонами будувались за правилами Цивільного кодексу УРСР, суд при розгляді даного спору застосовує норми Цивільного кодексу України, згідно ч.4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України.

Статтею 929 ЦК України та статтею 9 Закону України „Про транспортно-експедиторську діяльність”  від 01.07.2004р. № 1995- IV встановлено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор ) зобов”язується  за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов”язаних з організацією перевезення вантажу.

Згідно з цією ж статтею Закону платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування .У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування , на оплату зборів ( обов”язкових платежів) , що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.

З долученого до матеріалів справи договору №925 від 01.04.2003р. термін якого був встановлений до 31.12.2003р. , вбачається що між Львівською залізницею Державної адміністрації залізничного транспорту та ТзОВ „Оріон Агро” існували правовідносини  щодо розрахунків за подачу вагонів, перевезення вантажів та інше на умовах попередньої оплати. Згідно п.3.1 договору залізниця зобов”язується подавати вагони, здійснювати перевезення на надавати додаткові послуги замовнику –ТзОВ „Оріон Агро” при умові попередньої оплати ним тарифу, зборів запланованих перевезень та послуг. Залізниця через Тех ПД –спеціально відкритий рахунок для проведення розрахунків з залізницею, стягує з наявних на коді замовника авансових сум належні залізниці кошти за надані послуги.

На спірний період правовідносин діяв договір №231 „Про розрахунки за надані послуги по перевезенню вантажів” від 10.02.2004р., згідно умов якого взаємовідносини між Львівською залізницею Державної адміністрації залізничного транспорту та ТзОВ „Оріон Агро” будувалися на умовах попередньої оплати.

До вказаних угод були складений Протокол №564 від 16.04.2003р. узгоджених ставок зборів за додаткові послуги при  перевезенні  вантажів на Львівській залізниці, який передбачав вартість окремої послуги, що надавалась Львівською залізницею,  наприклад: вантажно-розвантажувальні роботи, подача вагону і таке інше. У 2004р. сторони підписали Протокол №436 від 01.04.2004р. узгоджених ставок зборів за додаткові послуги при  перевезенні  вантажів на Львівській залізниці.

Умови договору №265 від 25.03.2004. „Про перелік видів перевезень, робіт  і послуг які виконуються залізничним транспортом за вільними тарифами і виконання експедиторських операцій, згідно Тарифного керівництва № 1” також передбачають , що залізниця  надає послуги тільки після отримання доказів проведення оплати. Згідно п.5.1 даного договору  вантажовласник –ТзОВ „Оріон Агро” зобов”язується здійснювати попередню оплату на рахунок Тех ПД - № 61.

Враховуючи наведене, суд вважає твердження позивача за первісним позовом щодо невиконання Бібрським держлісгоспом зобов»язань в частині своєчасної оплати таким , що суперечить умовам договорів між ТзОВ „Оріон Агро” та Львівською залізницею .

У відповідності до договорів, які були укладені між ТзОВ „Оріон Агро” та Львівською залізницею, ТзОВ „Оріон Агро” на підставі заявки від Бібрського держлісгоспу зобов”язувалось організувати попередній розрахунок витрат, оскільки згаданими Протоколами позивач та Львівська залізниця визначили вартість окремої послуги. Своєчасно доводячи до відома відповідача вартість витрат, в які не могли бути ще включені додаткові витрати типу плати за користування вагонами понад одну добу та штрафні санкції за невиконання плану перевезень, ТзОВ „Оріон Агро” змогло б отримати попередній розрахунок від Бібрського держлісгоспу.

Суд вважає, що первинними документами обгрунтовано надання послуг за листопад –грудень 2004р. на загальну суму 35 164,27 грн., зокрема вартість залізничного тарифу, станційних додаткових зборів, плати за подачу вагонів на під”їздну колію, плати за користування вагонами в межах  однієї доби та плати за винагороду за виконану роботу в сумі 1800,00 грн. із розрахунку  100,00 грн. за один відправлений вагон.

Покладання на відповідача решти суми, що становить 120 571,17 грн., в яку входить плата за користування вагонами  понад одну добу та штраф за невиконання плану перевезень є безпідставними. Своєчасна відправка вантажу є умовою договірних відносин між  Львівською залізницею Державної адміністрації залізничного транспорту та ТзОВ „Оріон Агро”, тому твердження позивача щодо протермінування у відправці вантажу в зв”язку з відсутністю коштів, суперечать вимозі Львівської Залізниці  про проведення попередньої оплати.

Крім того, до матеріалів зустрічної позовної заяви Бібрським держлісгоспом долучено відомості про перерахунок коштів у період листопада 2004 на суму 47 000,00 грн. ( а.с. 162-166, т.ІІ ), що суперечить твердженню позивача про відсутність проведення розрахунків у спірний період.

Відповідно до роз”яснень Пленуму  Верховного Суду України в п.2 постанови №4 від 31.03.1995 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7,440-1 ЦК України та іншим законодавством, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов”язань, що підпадають під дію Закону від 12.05.91 №1023 –ХІІ „Про захист прав споживачів” чи інших законів, якими врегульовано такі зобов”язання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі,  є договірними, тому відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено. Суд відмовляє у стягненні 100 000,00 грн. моральної шкоди.

Згідно ч.ч.1,3,4 ст.623 ЦК України, боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов’язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, —у день пред’явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Визначення поняття збитків регламентується також ч. 2 ст. 224 ГК України, яка вказує, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права ,має право на їх відшкодування ( ч.1 ст.22,ст.611, ч.1 ст.623 ЦК України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків , потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв»язок між протипривною поведінкою та збитками ; вина правопорушника. Доказів на підтвердження даних обставин стороною позивача не представлено.

Враховуючи наведене, підстав для стягнення з відповідача 104 240,00 грн. збитків немає.

При розгляді первісної справи Бібрським держлісгоспом подано зустрічну позовну заяву про повернення коштів, які не мають підтверджуючих документів за період з березня 2003р.по жовтень 2004р.. Бібрський держлісгосп зазначає що за період договірних відносин з березня 2003р.по жовтень 2004р. на рахунок ТзОВ «Оріон Агро»було перераховано  1 278 800,00 грн.( а.с.92,т.ІІ ).

Сторона позивача за зустрічним позовом вважає, що вартість послуг на суму 107 262,53 грн. не підтверджена первинними документами, а тому просить стягнути вказану суму з ТзОВ «Оріон Агро».

При розгляді зустрічного позову суд вважає, що Бібрським держлісгоспом не представлено доказів в обґрунтування даного позову. Досліджуючи питання повернення спірних коштів слід надати оцінку всьому періоду правовідносин між сторонами, що охоплюється 2003-2004рр., з врахуванням первинних документів за цей період. До матеріалів справи долучено акти виконаних робіт за вказаний період ,але відсутні квитанції про приймання вантажу, накопичувальні картки, які мають підтвердити вартість послуг, відображених в актах . Враховуючи наведене, суд вважає зустрічні позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

З огляду на викладене та керуючись  ст.ст. 193, 224-225 ГК України, ст.ст. 22,611,623, п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст.82,83,84,85, 115-118 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1.          Первісні позовні вимоги задоволити частково.

2.          Стягнути з Бібрського держлісгоспу (м.Бібрка, Перемишлянського району Львівської області, вул. В.Стуса, 44, р/р №6001 у АТ  Індекс банк м. Перемишляни, МФО 325279, ) на користь ТзОВ “Оріон Агро” (36037, м. Полтава, вул. Леніна, 91, р/р №5001 в Філії „Полтавська дирекції АТ „ІндексБанк”, МФО 331661, ) 35 164,27 грн. основного боргу, 351,64 грн. держмита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В решті первісних позовних вимог –відмовити.

4.          В зустрічному позові відмовити повністю.

Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

Суддя                                                                                             Судова-Хомюк Н.М.