СУД
Чернігівської області
РІШЕННЯ

“
18  ”  жовтня
2007 року
справа № 7/198

Суддя            Н.О. Скорик, розглянувши
матеріали за позовом

Фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1

Пош. АДРЕСА_1  Юр. АДРЕСА_2

До  Приватного
агропромислового  підприємства
Агрофірма ?Ніжинська? 16600, м. Ніжин, вул..
Воздвиженська, 183

Про  стягнення 18597,90 грн.

Представники сторін:

Від позивача : ОСОБА_2 -дов. №
412738 від 17.07.2007 р.

Від відповідача :  Ковальчук В.Д. -дов. № 115 від 20.05.2007 р.

В судовому засіданні 16.10.2007 р.
оголошувалась перерва до 18.10.2007 р. до 11 год.00 хв. згідно ст.. 77
Господарського процесуального кодексу України.

Суть спору:

Заявлено позов про стягнення 18540
грн. штрафу за просрочку оплати вартості робіт, виконаних за договором від
27.07.2007 року,  48,76 грн. пені за
просрочку оплати штрафу за період з 17.08.2007 року по 19.08.2007 року та 9,14
грн. -3% річних за період прострочки з 17.08.2007 року по 19.08.2007 року.

Відповідач проти позовних вимог
заперечує, посилаючись на своєчасність оплати, оскільки рахунок надійшов
відповідачу 19.08.2007 року, а оплата здійснена 20.08.2007 року, своєчасно.

Відповідач вважає, що пункт 4.1.
договору, що передбачає сплату штрафу за просрочку оплати підлягає визнанню
недійсним, як такий, що не відповідає законодавству, а також, що розмір штрафу
не відповідає здоровому глузду.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін суд

Встановив:

Між позивачем -Приватним підприємцем
ОСОБА_1 та відповідачем -Приватним агропромисловим підприємством Агрофірма
?Ніжинська? 27.07.2007 року укладено договір про надання послуг, за яким
позивач зобов'язувався виконати послуги по збиранню зернових на полях
відповідача (жито -100 га, пшениця -100 га), а відповідач зобов'язувався
прийняти та оплатити вартість послуг на умовах договору.

Вартість послуг за договором (п.3.1.
договору )складає 180 грн. за 1 га.

Пунктом 3.2. договору сторони
узгодили строк оплати -протягом 10 днів після виконання робіт на підставі
рахунку відповідача.

Відповідно до ст.. 193 Господарського
кодексу України та ст.. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином відповідно до умов
договору  та  вимог
цих  Кодексів,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв
ділового  обороту  або
інших  вимог,  що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Позивачем виконано договірні роботи:
надано відповідачу послуги по збиранню ранніх зернових культур на площі 206 га
загальною вартістю 37080 грн. про що сторонами складено і підписано акт прийому
-здачі наданих послуг від 06.08.2007 року.

На оплату послуг позивачем виписано
рахунок №06/1 від 06.08.2007 року, який згідно відмітки на цьому рахунку,
одержаний відповідачем 06.08. 2007 року.

Таким чином, у відповідності з
умовами договору відповідач зобов'язаний був оплатити вартість робіт в строк до
16.08.2007 року, включно.

Відповідач прострочив виконання
платіжного зобов'язання на три дні -оплатив вартість робіт 20.08.2007 року, що
підтверджується платіжним дорученням №337 від 20.08.2007 року на суму 37080
грн.

Пунктом 4.1. договору сторони
передбачили відповідальність за прострочку оплати (невиконання або часткове
невиконання п.3.2. договору) штраф  у
розмірі 50 %  від загальної суми  наданих послуг, який оплачується  протягом п??яти днів  з дати порушення  зобов?язань, визначених п. 3.2. даного
договору.

Позивачем нараховано і пред'явлено до
стягнення 18540 грн. штрафу (50% від вартості 37080 грн. робіт за 3 дні
прострочки оплати).

При цьому позивач посилається на
понесення ним в результаті прострочки відповідача збитків, спричинених сплатою
штрафу ПП ОСОБА_3 за прострочку оплати вартості дизпалива за договором купівлі
продажу дизпалива №05/08/07-2 від 05.08.2007 року, укладеного між позивачем по
даній справі та ПП ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст.193
Господарського кодексу України до виконання господарських договорів
застосовується відповідне положення Цивільного кодексу України з врахуванням
особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно,
які   боржник
повинен  передати  кредиторові
у  разі  порушення боржником зобов'язання. Штрафом є
неустойка,  що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється договором, або актом цивільного законодавства.
Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Конституції
України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство
права -це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є
те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а
включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї
тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним
рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає
ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в
Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав
для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому
числі обмежувати свободу і рівність особи. Справедливість -одна з основних
засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин,
одним із загальнолюдських вимірів права (рішення Конституційного Суду України
від 02.11.2004 року №15-рп/2004 по справі №1-33/2004).

Загальними засадами цивільного
законодавства у відповідності до ст. 3 Цивільного кодексу України, зокрема є
справедливість, добросовісність та розумність.

Виходячи з основних засад
законодавства при розгляді даної справи, суд доходить висновку, що застосування
договірної неустойки -штрафу в повному розмірі (50% від загальної суми послуг)
за незначний час прострочки платежу (3 дні з яких один день тільки був
банківським днем), при повній оплаті вартості послуг та з врахуванням того, що
розмір неустойки значно перевищує розмір понесених позивачем прострочкою
відповідача збитків є нерозумним і несправедливим. З врахуванням
вищевизначеного та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 233
Господарського кодексу України суд вважає за необхідне зменшити розмір штрафу
до 927 грн. (до 5% вартості послуг).

При цьому судом також враховано
недоведеність понесення позивачем збитків, спричинених прострочкою виконання
зобов'язань відповідачем: відсутність причинного зв'язку між сумою сплаченого
позивачем штрафу ПП ОСОБА_3 та прострочкою відповідача.

Так, предметом договору з ПП
ОСОБА_3. була купівля-продаж дизпалива, яке одержано позивачем 07.08.2007 року
-після виконання позивачем робіт за договором з відповідачем (після 06.08.2007
року). Отже, позивачем не було використано для виконання робіт відповідачу
дизпаливо, одержаного від ПП ОСОБА_3, на що посилається позивач. Зазначене
дизпаливо було придбано позивачем для виконання робіт за іншими зобов'язаннями,
або ж для подальшої реалізації, можливість чого вбачається з доданих позивачем
до справи рішень господарського суду Дніпропетровської області.

Позивач просить на підставі  п.4.2. договору  стягнути з відповідача 48,76 грн.  пені  в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми послуг  в розрахунку за
кожний календарний день  прострочення, за
невиконання  п.4.1. договору. Пунктом
4.1. договору  передбачена неустойка  (штраф), як
вид  забезпечення  виконання
зобов?язань. Позивачем же нарахована на підставі  п. 4.2. пеня за несплату  неустойки, що протирічить юридичній
природі  неустойки (пені)як виду
забезпечення зобов?язань, оскільки сплата
штрафу не є  зобов?язанням.

Таким чином,  пункт 4.2. договору між  сторонами є нікчемним  правочином в сулу  ч.1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України, а позовні вимоги про
стягнення 48,76 грн. пені задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів
річних  від  простроченої
суми,  якщо  інший
розмір процентів не встановлений договором або законом

Позивачем  нараховано та пред?явлено до стягнення 9.14
грн. грн.. -3% річних  за період з
17.08.2007 р. по 19.08.2007 р.

Відповідач не надав  доказів сплати даної суми нарахувань. Таким
чином, вимоги позивача по стягненню 9,14 грн. річних є правомірними,
підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Керуючись  ст.. 8 Конституції України,  ст.. ст.. 3,203,215,526,530,549,551,  Цивільного кодексу України, ст.. 193,233
Господарського кодексу України,  ст..
49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

1. Стягнути з Приватного
агропромислового  підприємства Агрофірма
?Ніжинська?, м. Ніжин, вул.. Воздвиженська,183 (р. 5499 в
Промінвестбанку м. Ніжина, МФО 353434, код 00414836) на користь  Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1,  АДРЕСА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) 927 грн. штрафу, 9,14
грн. річних, 185,49 грн. державного мита, 118 грн. витрат з інформаційно
-технічного забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

2. В решті позову відмовити.

Суддя
Н.О. Скорик

18.10.2007 р.