ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.09.07
Справа № 9/796-06.

За позовом          Комунального підприємства «Регіональний фонд підтримки агропромислового комплексу» Сумської обласної ради  в особі ліквідатора Козіна Дмитра Васильовича

до відповідача:          Приватного сільськогосподарського виробничого кооперативу агрофірми « ім.. Шевченка»

про  стягнення  81130 грн. 29 коп.

СУДДЯ        Лущик М.С.

За участю представників сторін:

позивача:        Лісовенко  О.О.  Довіреність № 523 від 23 липня 2007 року.

відповідача:    не з’явився.

СУТЬ СПОРУ: Комунальне підприємство "Регіональний фонд підтримки агропромислового комплексу" Сумської обласної ради в особі ліквідатора Козіна Дмитра Васильовича просить стягнути з приватного сільськогосподарського виробничого кооперативу агрофірми "ім. Шевченка" 81130 грн. 29 коп. заборгованості, з якої: 69275,51 грн. – сума попередньої оплати, 9150,19 грн. – сума інфляційних збитків, 2704,59 грн. – три відсотки річних, а також: 811,30 грн. – сума державного мита та 118,00 грн. – сума витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач у відзиві на позовну заяву з позовними вимогами не погоджується в повному обсязі, та зазначає, що ніколи не отримував грошові кошти від Позивача, а форвардний контракт був змушений укласти з Позивачем на невигідних умовах, оскільки в період посівних робіт Відповідач мав гостру потребу в пальному, в зв’язку з чим 12.07.2005 р. уклав з позивачем договір поставки № 56-04/2, по якому отримав від позивача дизпаливо на загальну суму 135148 грн. 74 коп. В зв’язку з тим, що за отримане дизпаливо розрахуватись було нічим, відповідач продав позивачу пшеницю по 500 грн. за тону, тоді як її ринкова ціна на той час складала 650 грн. за тону, таким чином різниця між вартістю поставленого дизпалива та отриманою пшеницею склала 32925,66 грн. Оскільки позивач не направляв транспорт під завантаження, тому і не отримав залишок пшениці. Також, відповідач стверджує, що розрахувався з позивачем в повному обсязі, шляхом поставки товару по накладним № бн від 20.05.2006 р. та № 742 від 10.07.2006 р. на загальну суму 20998,40 грн., а також перерахував грошові кошти згідно платіжних доручень № 80 від 26.07.2006 р. та № 67 від 13.07.2006 р. на загальну суму 11927,26 грн. Таким чином, на підставі ст.. 601 ЦК України зобов’язання відповідача перед позивачем були припинені шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідач, крім того стверджує, що нарахування позивачем інфляційних збитків та  трьох відсотків річних на суму заборгованості не відповідає ст.. 693 ЦК України, оскільки такі нарахування здійснюють на прострочення виконання грошового зобов’язання, а форвардний біржовий контракт № 244-А від 14.07.2005 р. не передбачає грошового зобов’язання відповідача, отже він не міг прострочити зі сплатою суми боргу, оскільки зобов’язувався поставити  пшеницю.

Позивач стверджує, що про факт передачі йому товару по накладним № бн від 20.05.2006 р. та № 742 від 10.07.2006 р. на загальну суму 20998,40 грн. дізнався лише 13.02.2007 р., в зв’язку з чим подав клопотання № 147 від 13.02.2007 р., в якому просить направити звернення до слідчих органів для проведення перевірки по факту привласнення або іншого незаконного заволодіння майном позивача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні докази по справі, суд встановив :

Між сторонами 14.07.2005 року було укладено форвардний біржовий контракт № 244-F. Згідно з п. 1 Контракту, Відповідач продав, а Позивач купив пшеницю по ціні 500,00 грн. за тону в кількості 359,22 тони на загальну суму 179607,51 грн. з ПДВ. Купівля пшениці відбувалась на умовах попередньої оплати, про що зазначено в Контракті та підтверджується банківською випискою від 15.07.2005 року на суму 179607,51 грн.

Згідно з п. 2.2. контракту, поставка пшениці повинна бути виконана в строк до 01.09.2005 року, проте позивач стверджує що вона здійснена частково на суму 110332,00 грн., що підтверджується накладною № 1985 від 08.08.2005 року.

Твердження відповідача про проведення розрахунку з позивачем, шляхом поставки товару по накладним № бн від 20.05.2006 р. та № 742 від 10.07.2006 р. на загальну суму 20998,40 грн., а також перерахування грошових коштів згідно платіжних доручень № 80 від 26.07.2006 р. та № 67 від 13.07.2006 р. на загальну суму 11927,26 грн. не може братись до уваги, оскільки розрахунки по форвардному контракту здійснюються відповідачем шляхом поставки пшениці. Доказів зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідач не надав.

Крім того, встановлено що позивач не отримав товару по накладним № бн від 20.05.2006 р. та № 742 від 10.07.2006 р. на загальну суму 20998,40 грн. Відповідно до довіреності серії ЯЛИ № 766179 від 27 квітня 2006 року Шкабарою Миколою Петровичем від ПСВК АФ «ім. Шевченка» було отримано майно, а саме дизельне паливо на суму 8.998,40 грн. та цукор на суму 12.000,00 грн. При цьому, дизельне паливо було отримано на підставі накладної № 742 від 10.07.2006 року, а цукор по накладній від 20.05.2006 року. В обох накладних підставою отримання зазначена довіреність від 27 квітня 2006 року серії ЯЛИ № 766179. Зазначені вище дизельне паливо та цукор до позивача Шкабарою М.П. не повернуті. Зазначене підтверджується відповіддю на звернення позивача до УДСБЕЗ, згідно з якою в діях директора ДП „Лучка” Шкабари М.П. вбачаються ознаки злочину передбачені ст.ст. 365, 366 КК України і в наслідок яких позивачу завдано збитків на суму 20998,40 грн.

У відповідності до п. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати, а в п. 3 цієї ж статті, зазначено, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 Цивільного кодексу  України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Відповідно до п.2 ст. 536 Цивільного кодексу України розмір процентів за користування чужими грошовими  коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства Керуючись положеннями зазначених статей, Позивач вимагає повернення коштів в розмірі проведеної попередньої оплати на яку не було поставлено Товару, що становить 69275,51 грн.

У відповідності до ст. 625  ЦК України, Боржник який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, за весь час прострочення,  та 3 % річних з простроченої суми.

Статті 536 та 625 Цивільного кодексу України регулюють  різні правовідносини, оскільки статтею  536 Цивільного кодексу України передбачено стягнення процентів за користування чужими грошовими  коштами, при цьому їх розмір повинен бути встановлений   відповідно до  п.2 зазначеної статті,  а стаття 625 Цивільного кодексу України передбачає  відповідальність за невиконання грошового зобов’язання.

Між сторонами був укладений форвардний біржовий  контракт, по якому відповідач повинен був поставити позивачеві саме пшеницю, тобто по контракту у відповідача відсутні грошові зобов’язання перед позивачем, крім того, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами між сторонами не узгоджений, а тому позовні вимоги про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції в сумі  9150 грн. 19 коп. та 3 % річних в сумі  2704 грн. 59 коп. не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки відповідач не подав доказів погашення заборгованості перед позивачем в повному обсязі шляхом поставки пшениці чи підтвердив проведення зарахування зустрічних однорідних вимог або обґрунтованого заперечення проти позовних вимог, господарський суд вважає вимоги позивача обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню в частині   стягнення з відповідача 69275,51 грн. суми попередньої оплати,  в іншій части позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті держмита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд –

В И Р І Ш И В :

1.          Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватного сільськогосподарського виробничого кооперативу агрофірми « ім.. Шевченка» (Сумська область, Липоводолинський  район, с. Саї, код 03772410) на користь  Комунального підприємства «Регіональний фонд підтримки агропромислового комплексу» Сумської обласної ради  ( м. Суми, вул. Інтернаціоналістів, 5, оф. 22,  код. 24004793) 69275,51 грн. суми попередньої оплати,  692 грн. 76 коп. витрат на держмито та 100  грн. 76 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В іншій частині позову – відмовити.

4.          Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

СУДДЯ                                                                      М.С. Лущик