ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

"16" квітня 2007 р.                                                                              Справа № 20/092-07

За позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю „Пері Україна”, м. Київ

до
Товариства з обмеженою відповідальністю „Агробудпереробка ЛТД”, с. М. Олександрівка, Бориспільський район

про
стягнення 430646,66грн.

Суддя  Іваненко Я.Л.

В засіданні приймали участь:

від позивача
Козаченко Р.Л., довіреність від 29.03.2007р. б/н

від відповідача

не з’явився

суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю „Пері Україна”, м. Київ (далі –позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю „Агробудпереробка ЛТД”, с. М. Олександрівка, Бориспільський район (далі –відповідач) про стягнення 430646,66грн., з яких 350319,89грн. –основного боргу, 6166,56грн. – пені, 39574,36грн. – неустойки та 7540,15грн. –три відсотки річних та 27045,70грн. –інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду  Київської області від 19.03.2007р. розгляд справи було призначено на 02.04.2007р. Розгляд справи відкладався у зв’язку з неявкою представника відповідача в судове засідання.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві, а саме, посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов’язань по сплаті орендних платежів за договором оперативної оренди обладнання від 29.12.03р. №332.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, господарський суд відкладає розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні, проте, необхідних документів наявних в матеріалах справи достатньо для розгляду господарського спору по суті.

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору документів наявних в матеріалах справи достатньо, господарський суд двічі повідомляв відповідача про розгляд справи належним чином відповідно до п. 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Вищого господарського суду України від 10.12.2002р. за №75, і це підтверджується журналом вихідної кореспонденції канцелярії господарського суду Київської області та відповідними відмітками на перших примірниках ухвал господарського суду Київської області від 19.03.2007р. та 02.04.2007р., наявних в її матеріалах, справа розглядається без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлено наступне.

Між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено договір оперативної оренди обладнання від 29.12.03р. №332 (надалі –Договір), відповідно до умов якого орендодавець надав у тимчасове платне користування (оренду) будівельну опалубку PERI (в т.ч. спеціалізовану тару для її транспортування) (далі - обладнання) асортимент, кількість та вартість якого зазначаються в актах приймання-передачі.

Згідно з п. 2.1. Угоди передача обладнання здійснюється на підставі акту прийому-передачі.

Угода вступає в силу з моменту її підписання та діє до 31.12.2004р., але в будь-якому випадку до виконання сторонами своїх обов’язків (повернення обладнання, сплати всі платежів та інш.). Продовження строку Угоди здійснюється шляхом підписання відповідної додаткової угоди, а у випадку відсутності додаткової угоди про продовження строку дії угоди, остання припиняє свою дію 31.12.2004р.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії Угоди було продовжено до 31.12.2006р. шляхом підписання сторонами додаткової угоди №1 від 03.12.2004р., якою дію угоди продовжено до 31.12.2005р., та додаткової угоди №2 від 21.11.2005р., якою продовжено дію угоди до 31.12.2006р.

Взяті на себе зобов'язання позивач виконав, передавши відповідачеві обладнання на загальну суму 755709,00грн., що підтверджується актами прийому-передачі №02446 від 07.09.2005р., №02481 від 09.09.2005р., №02577 від 16.09.2005р. та довіреністю ЯКШ №515064 від 07.09.2005р., виданою на ім’я особи, уповноваженої відповідачем на отримання обладнання, зазначеного в актах прийому-передачі, актами прийому-передачі №02926 від 20.10.2005р. та довіреністю ЯЛГ №817773 від 17.10.2005р., виданою на ім’я особи, уповноваженої відповідачем на отримання обладнання, зазначеного в акті прийому-передачі, актами прийому-передачі №03403 від 29.11.2005р., №03421 від 30.11.2005р., №03455 від 02.12.2005р. та довіреністю ЯЛП №086202 від 29.11.2005р., виданою на ім’я особи, уповноваженої відповідачем на отримання обладнання, зазначеного в актах прийому-передачі копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Згідно умов Договору відповідач зобов'язався прийняти майно та своєчасно проводити розрахунки по орендній платі на умовах, передбачених в Угоді.

Згідно п.п.4.1.1., 4.1.2., 4.1.5., 4.2.1., 4.2.3. Угоди орендна плата нараховується за повний календарний місяць, а у випадку використання обладнання не повний календарний місяць –орендна плата нараховується за фактичний період часу використання обладнання. Орендар сплачує орендну плату щомісяця –протягом 35 календарних днів з моменту спливу оплачуваного (в якому були надані послуги) місяця шляхом перерахування коштів на банківський рахунок орендодавця. Ставка орендної плати складає 5% від оціночної вартості обладнання, яка вказується в актах прийому-передачі, за один місяць.

При цьому, орендодавець, згідно п. п. 4.1.3., 4.1.4., до 10 числа кожного місяця, наступного за оплачуваним (в якому були надані послуги), направляє орендарю по пошті або кур’єром оригінал акту виконаних робіт (наданих послуг) в двох екземплярах, а орендар зобов’язався підписувати та повертати підписаний екземпляр акту виконаних робіт (наданих послуг) до двадцятого числа місяця, наступного за оплачуваним (в якому були надані послуги).

На виконання вимог Угоди позивачем в період з вересня 2005р. по грудень 2006р. було надано відповідачеві відповідні послуги на загальну суму 431673,46грн., що підтверджується актами здачі - прийомки наданих послуг № 1559 від 30.09.05р., №1785 від 31.10.05р., №2057 від 20.11.05р., №2290 від 31.12.05р., №0003 від 31.01.06р., №0203 від 28.02.06р., №0438 від 31.03.06р., №0578 від 30.04.06р., №0761 від 31.05.06р., №0976 від 30.06.06р., №1185 від 31.07.06р., №1411 від 31.08.06р., №1642 від 30.09.06р., №1893 від 31.10.06р., №2171 від 31.11.06р., №2624 від 31.12.06р., копії яких з доказами направлення їх відповідачеві знаходяться в матеріалах справи.

Акти №0003 від 31.01.06р., №0203 від 28.02.06р., №0578 від 30.04.06р., №0761 від 31.05.06р., №0976 від 30.06.06р., №1185 від 31.07.06р., №1411 від 31.08.06р., №1642 від 30.09.06р., №1893 від 31.10.06р., №2171 від 31.11.06р., №2624 від 31.12.06р. відповідачем повернуті не були.

Відповідно до п. 4.1.4. Угоди           у випадку неповернення (несвоєчасного повернення) підписаного акту виконаних робіт (наданих послуг) і відсутності письмової мотивованої відмови орендаря від підписання акту, такий акт вважається визнаним орендарем, а послуга вважається прийнятою у повному обсязі (на вказану в акті суму).

Як вбачається з матеріалів справи, в порушення своїх договірних зобов’язань за надані в період з вересня 2005р. по грудень 2006р. послуги відповідач розрахувався частково, сплативши 30.11.2005р. –20129,01грн., 22.12.05р. –26166,77грн., 10.05.06р. –35057,79грн., всього на загальну суму 81353,57грн., у зв’язку з чим за останнім станом на день розгляду справи рахується заборгованість по орендній платі в розмірі 350319,89грн.

Згідно п.4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України і Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003р. Господарський кодекс України та Цивільний кодекс України застосовуються до правовідносин, що виникли після набрання ними чинності. Щодо правовідносин, які виникли до набрання чинності вказаними законами, їх положення застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ними чинності.

Таким чином, у зв’язку з наявністю на час розгляду справи обов’язку відповідача сплатити заборгованість позивачеві господарський суд у прийнятті даного рішення керується положеннями ГК України та ЦК України від 16.01.2003р.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Одним із основних видів господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання. А згідно ст.174 ГК України господарські зобов'язання виникають із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 175 ГК України зазначається, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Суб'єктами майново-господарських зобов'язань можуть бути суб'єкти господарювання, зазначені у статті 55 ГК України та інші, наділені господарською компетенцією.

Відповідно до частини першої ст. 55 ГК України суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Крім того, відповідно до ст. ст. 526, 525 ЦК України зобов’язання має виконуватися  належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 350319,89грн. боргу по орендній платі є обґрунтованими, документально підтверджуються, а тому підлягають задоволенню.

Відповідач своїми процесуальними правами, наданими йому ГПК України, не скористався, в судові засідання не з’явився, розміру заборгованості не спростував, жодних доказів повного (часткового) погашення заборгованості по орендній платі не надав.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб’єкт господарювання за порушення господарського зобов’язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах та порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання згідно з ч.2 ст.217 та ч.1 ст.230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Як зазначається в ч. 4 ст. 231 ГК України, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до п.7.1.Угоди, у випадку несвоєчасної сплати орендної плати орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, за весь період порушення (згідно діючому законодавству).

Як зазначається в ч. 4 ст. 231 ГК України, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку  України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором (ч.6 ст.231 ГК України).

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” № 543/965 ВР від 22.11.1996р. платники  грошових  коштів  сплачують  на  користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової  ставки Національного банку, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача 6166,56грн. пені є обґрунтованими, правомірними та підлягають задоволенню.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана; якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Відповідно до п.7.2.  Угоди при несвоєчасному поверненні обладнання орендар сплачує неустойку в розмірі подвійної орендної плати за час прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звернення позивача з позовом до суду відповідачем частково повернуто з оренди обладнання на загальну суму 561081,00грн. згідно актів прийому-передачі № 02978/85 від 21.01.2006р., №00109/85 від 17.01.2006р., №00429/85 від 08.02.2006р., №02241/85 від 14.07.2006р., №02260/85 від 18.07.2006р., №02311/85 від 24.07.2006р., №02374/85 від 28.07.2006р., №02785/85 від 01.08.2006р., №02824/85 від 01.08.2006р., №02625/85 від 15.08.2006р., №3038/2857 від 01.09.2006р., №3051/2914 від 01.09.2006р., №3043/2858 від 04.09.2006р., №3042/2779 від 05.09.2006р., №3141/2859 від 13.09.2006р., №03746 від 27.12.2006р.  Вартість неповернутого з оренди обладнання становить 194628,00грн.

За розрахунком позивача розмір неустойки за несвоєчасне повернення обладнання складає 39574,36грн., є правомірним та обґрунтованим та підлягає стягненню.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого  індексу інфляції  за весь час прострочення, а також три відсотки  річних від  простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача розмір інфляційних втрат складає 27045,70грн. та 7540,15грн. трьох відсотків річних.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими, правомірними, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі ст. 49 ГПК України судові (господарські) витрати за розгляд справи покладаються на відповідача.

Керуючись  ст.ст. 44, 49, 75, 82-84 ГПК України, господарський суд,–

вирішив:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Агробудпереробка ЛТД” (08320, Київська область, Бориспільський район, с. М. Олександрівка, вул. Гагаріна, 14а, код 20574157) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Пері Україна” (02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 23, кв. 822, код 31032954) 350319,89грн. (триста п’ятдесят  тисяч триста дев’ятнадцять грн. 89коп.) основного боргу, 6166,56грн. (шість тисяч сто шістдесят шість грн. 56коп.) пені, 39574,36грн. (тридцять дев’ять тисяч п’ятсот сімдесят чотири грн. 36коп.) неустойки, 7540,15грн. (сім тисяч п’ятсот сорок грн. 15коп.) три відсотки річних, 27045,70грн. (двадцять сім тисяч сорок п’ять грн. 70коп.) інфляційних нарахувань та судові витрати: 4306,47грн. державного мита, 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                                Іваненко Я.Л.