РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2007 р.

Справа № 9/164-3797

Господарський суд Тернопільської
області

у складі   судді Кропивної
Л.В.

Розглянув справу

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврофасад"     в особі Філії Товариства з обмеженою
відповідальністю "Єврофасад" в м. Тернополі вул. Бродівська Грига, 2,
м.Тернопіль,

до
Суб"єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1
АДРЕСА_1

За участі представників:

позивача:   Макуха О.В., довіреність № 21 від 03.01.2007
р.

відповідача: не з'явився.

роз'яснивши  у розпочатому судовому засіданні представнику
позивача права та обов'язки  учасників
господарського процесу згідно з ст.ст. 22,
29  ГПК  України,

Встановив

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю “Єврофасад”, в особі Фізії ТзОВ “Єврофасад” в м. Тернополі,
звернувся  06.09.2007 р.  (вх. НОМЕР_1(н)  до господарського суду Тернопільської області
з позовом до Відповідача - Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної
особи  ОСОБА_1, м. Заліщики,
Тернопільської області,  про
стягнення  32 255,57  грн. заборгованості, з яких   27 437,40 грн. основного боргу  та
4818,17  грн. -30 % річних  за користування чужими грошовими коштами,
посилаючись на таке:

10 січня 2007 р. між  ТзОВ “Єврофасад” в особі філії в м.
Тернополі, як Постачальником, та
Суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_1, як  Покупцем, укладено
договір   поставки макаронних
виробів  за  НОМЕР_2,
у відповідності до   п. 1.1
якого   Постачальник  зобов'язався передати, а  Покупець
-  прийняти  і оплатити
товар  (товари) .

У відповідності  до п. 1.3 договору предметом поставки є
товар, зазначений у специфікації до даного договору.

На виконання умов вказаної угоди,
згідно  накладної  НОМЕР_3 (копія якої міститься в матеріалах
справи) Позивач передав, а
Відповідач  прийняв, вказаний в
накладній товар  на  загальну суму
37 437,40  грн ., що підтвердив
проставленням  власноручного підпису на
накладній  та прикладенням печатки  підприємця.

У відповідності до п. 7.1
договору  Покупець зобов'язався
здійснити  оплату  за поставлений   товар шляхом безготівкового переказу на
поточний рахунок  Постачальника у розмірі
повної вартості поставленої партії товару не пізніше 3-х робочих днів  з  дати
поставки товару.

Як стверджує Позивач,  суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1
порушив господарське зобов'язання,
адже   оплатив  вартість товару  лише частково , на суму 10 000,00 грн., що
підтверджує довідками про рух коштів на
особовому  рахунку,  відкритому
Позивачем у  банківській
установі.

Як свідчить акт звірки
взаєморозрахунків, підписаний представниками сторін та скріплений  печатками, станом на 01.05.2007 р.
заборгованість  суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 перед Філією ТзОВ “Єврофасад” у м. Тернополі становила  289 018,14 грн.

Направлена Відповідачу 12.07.2007
р. претензія з вимогою про сплату  27
437,40 грн. боргу  залишена  ним без
задоволення.

Станом на 06.09.2007 р. (день
звернення з позовом до суду) борг Відповідача
за  поставлений йому  товар становить  27 437,40   грн.

За неналежне виконання грошового
зобов'язання Позивач нарахував
Суб'єкту підприємницької діяльності -фізичній особі  ОСОБА_1
4 818,17  грн. -30 % річних  за користування чужими грошовими коштами.

Ухвалою від  10.09.2007 р. порушено провадження  та призначено розгляд справи на    11:40 год.
27  вересня  2007 р.

В судовому засіданні  27.09.2007 р. представник Позивача  подав заяву (вх. НОМЕР_4 (н) від 27.09.2007
р.)  про зменшення розміру позовних
вимог, просить стягнути з Відповідача 32 228,91 грн., з яких 27 437,40 грн.
основного боргу  та  4 791,51 грн. -30% річних.

Відповідач в судове засідання  27 вересня 2007 р. не прибув, відзиву на
позов та  витребуваних документів не
подав, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить
підпис уповноваженого представника на повідомленні про вручення поштового
відправлення.

Справа розглядається за
наявними  у ній матеріалами згідно ст. 75
Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до
задоволення,  виходячи з наступного.

Спір  виник
внаслідок  невиконання   Відповідачем, як Покупцем, зобов'язань  щодо
оплати   Постачальнику
вартості  поставленого товару у відповідності  до строків і обсягів оплати,   встановлених    договором
поставки   НОМЕР_2 між  ним та
Товариством з обмеженою особою “Єврофасад” в особі філії у м. Тернополі,
як Постачальником.

Згідно п. 7.1 договору
поставки  НОМЕР_2 Відповідач зобов'язався
здійснювати оплату за поставлений йому товар шляхом безготівкового переказу на
поточний рахунок Постачальника у розмірі повної вартості поставленої партії
товару не пізніше 3 (трьох) робочих днів з дати поставки товару.

Як стверджує Позивач,  і цю обставину не заперечує  Відповідач,
підприємець    ОСОБА_1 ,  отримавши згідно  накладної
НОМЕР_3  товар ,  у трьох- денний строк   від дня поставки,  вартість
товару не оплатила ,чим  порушила
господарське зобов'язання, а сплативши за отриманий товар 16.01.2007 р. та  15.03,2007 р.
лише сумі 10 000,00 грн., заборгувала
27 437,40  грн.
і  є
боржником , що прострочила
виконання грошового  зобов'язання
.

Відповідно до  ст. 33 ГПК України  кожна сторона повинна  довести
ті  обставини,  на
які  вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Докази, наведені Позивачем в обґрунтування  своїх матеріально-правових вимог,  Відповідач не спростував   і не заперечив , тому  суд
вважає переконливими  та
документально доведеними  обставини,  з яких подано
позов.

До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей, передбачених
Господарським кодексом України.

Так, статями 526 ЦК України та 193
ГК України встановлено обов'язок
учасників господарських відносин
належним чином виконувати свої зобов'язання відповідно до вказівок
закону, інших правових актів, договору, а при відсутності таких вказівок
-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 193 ГК
України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 712 ЦК
України  за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується
передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для
використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних
з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 2 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару .

Згідно ч. 5 ст.22 ГПК України
Позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет
позову, збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею                      5 цього Кодексу, в цій
частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

В судовому засіданні  27.09.2007 р. представник Позивача  подав заяву (вх. НОМЕР_4 (н) від 27.09.2007
р.)  про зменшення розміру позовних
вимог, просить стягнути з Відповідача 32 228,91 грн., з яких  27 437,40 грн. основного боргу  та  4
791,51 грн. -30% річних.

Як вбачається з матеріалів справи,
доказів,  що підтверджують  виконання  Відповідачем
оплати  повної ціни   переданого
йому  товару  та відновлення тим самим   порушених
майнових прав  кредитора  на момент
розгляду спору судом,
Відповідачем  суду не подано,   тому
правомірними є вимоги  щодо
стягнення  з Відповідача  27 437,40 грн.  заборгованості за    переданий
йому   Позивачем   товар.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції
за весь час прострочення, а також  три
проценти річних від простроченої суми.

В силу положень ч. 4 ст.  232 ГК України  відсотки за неправомірне користування  чужим коштами справляються  по день сплати  суми цих коштів кредитору, якщо законом або
договором  не встановлено   для нарахування  відсотків
інший строк.

У відповідності до п. 9.5 договору
поставки передбачено, що при простроченні Покупцем оплати товару він сплачує
Постачальникові проценти у розмірі 30% річних за користування чужими грошовими
коштами за увесь період користування цими грошовими коштами.

Відтак, такими, що підлягають до
задоволення, оскільки грунтуються на положеннях ст. 625 ЦК України та  ч. 4 ст.
232 ГК України,  а також п. 9.5
договору,   є  вимоги позову про стягнення  з
Відповідача   4 791,51 грн. - 30%
річних .

За таких обставин справи, позовні
вимоги задовольняються  повністю  на суму 27 437,40 грн. в частині основного
боргу  та 4 791,51  грн. в частині стягнення  30% річних.

Згідно  ст. 3
Декрету Кабінету Міністрів України
№7/93 від 23.01.1993 р. з наступними змінами та доповненнями “Про
державне мито”, із позовних заяв майнового характеру,  що подаються до  господарських судів  сплачується державне мито в сумі  1 відсоток
ціни  позову, але не менше 6
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500  неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Позивачем при  зверненні до суду сплачено 322,56 грн.
державного мита, що перевищує належну до сплати суму на 0,28 грн., тому
надмірно сплачене держмито підлягає
підлягає поверненню в порядку ст. 8 Декрету КМ України № 7/93 та
Інструкції про порядок обчислення  та
справляння державного мита, у зв'язку з тим, що сплачено в більшому розмірі,
ніж передбачено чинним законодавством України.

Судові витрати, які складаються із
322,28 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу згідно ст. 49 ГПК України покладаються на  Відповідача.

З огляду на наведене, керуючись ст.
ст. 15, 526, 527, 625, 712 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст.ст. 4, 22, 33,
34, 43, 49, 75,  82, 84, 85, 116, 117 ГПК
України, Господарський суд

Вирішив:

1.          Позов задовольнити .

2. Стягнути  27 437,40 грн.
боргу,  4 791,51 грн. -30% річних  та 440,28 грн. судових витрат із  Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи  ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, р/р
НОМЕР_5 у банку АКБ “Укрсиббанк”, МФо 351005, ідент. номер НОМЕР_6) в
користь   Товариства з обмеженою
відповідальністю “Єврофасад” в особі філії в м. Тернопіль (вул. Бродівська
Грига, 2, м. Тернопіль, р/р 260047678 в ТОД ВАТ “Райффайзен Банк Аваль”, МФО
338501, ід. код 33596301).

3. Повернути  Товариству з обмеженою відповідальністю
“Єврофасад” в особі філії в                         м. Тернополі  (вул. Бродівська Грига, 2, м. Тернопіль, р/р
260047678 в ТОД ВАТ “Райффайзен Банк Аваль”, МФО 338501, ід. код 33596301)  0,28 грн зайво сплаченого державного
мита,  про що видати    довідку .

Платіжне доручення    НОМЕР_7 про сплату державного мита в
сумі  322,56 грн.    залишити
у    матеріалах справи.

4. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

На рішення суду, яке не набрало
законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор -
апеляційне подання, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання)
“02” жовтня  2007 р. рішення, через
місцевий господарський суд.

Суддя
Л.В. Кропивна