ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2007 р.

№ 19/93/07

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючий суддя
Шевчук С.Р.

судді
Владимиренко С.В.
Воліка І.М.

розглянувши
касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Дніпроенерго"

на рішення
господарського суду Запорізької області від 23.04.2007р.

у справі
№19/93/07

за позовом
Відкритого акціонерного товариства "Павлоградвугілля"

до
Відкритого акціонерного товариства "Дніпроенерго"

про
стягнення 942998,91грн.

За участю представників сторін:

від позивача:
Степанова В.С., дов. від 01.03.2007р.

від відповідача:
Формагей О.Л., дов. №10/8964-156 від 12.09.2007р.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2007р. Відкрите акціонерне товариство "Павлоградвугілля" звернулося до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства "Дніпроенерго" про стягнення з останнього заборгованості за поставлене вугілля в розмірі 942998,91грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 23.04.2007р. у справі №19/93/07 (суддя Даценко Л.І.) позов задоволено. Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства "Дніпроенерго" на користь Відкритого акціонерного товариства "Павлоградвугілля" 942998,91грн. основного боргу, 9430грн. витрат по сплаті державного мита та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з прийнятим у справі рішенням, Відкрите акціонерне товариство "Дніпроенерго" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Запорізької області скасувати та прийняти нове рішення, згідно якого у задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства "Павлоградвугілля" відмовити, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу Відкрите акціонерне товариство "Павлоградвугілля" повністю заперечує підстави скасування судового рішення першої інстанцій, просить залишити без змін оскаржуване рішення, а касаційну скаргу скаржника без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на неї, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла наступного висновку.

Як встановлено місцевим господарським судом, 09.10.2002р. між ВАТ "Павлоградвугілля" та ВАТ "Дніпроенерго" був укладений договір на постачання вугільної продукції №2105-ДПО/24 та додаткові угоди, які є невід’ємною частиною до цього договору.

Згідно до п.9.1 даного договору строк дії Договору до 31.12.2002р., а стосовно виконання взаємних фінансових зобов’язань –до повного їх виконання сторонами. Договір вважається виконаним після завершення розрахунків між сторонами.

Місцевий господарський суд зазначив, що позивач за період з жовтня 2002р. по листопад 2003р. включно відвантажив відповідачу вугільну продукцію у кількості 154565,8тон згідно актів приймання–передачі, квитанцій про приймання вантажу залізницею. Відповідач частково сплатив за отриманий товар 29194641,6грн., що підтверджується банківською роздруківкою.

На підставі зазначеного, акту звірки розрахунків, підписаного між сторонами 01.04.2004р., місцевий господарський суд дійшов висновку, що залишок заборгованості за даним договором становить 942998,91грн.

Вимога позивача від 06.09.2006р. до відповідача про сплату боргу залишена без задоволення.

Посилання відповідача на сплив строку позовної давності судом першої інстанції не прийняті до уваги, із зазначенням, що позивачем надано лист від 11.05.2006р. підписаний комерційним директором ВАТ "Дніпроенерго" Танцюрою Б.Є., в якому останній підтверджує заборгованість перед ВАТ "Павлоградвугілля" на суму 942998,91грн.

Відповідно до ст.161 ЦК України (в редакції до 01.01.04р.), зобов’язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, а за відсутності таких вказівок –відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 526 ЦК України (в редакції з 01.01.04р.) також передбачено, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судове рішення прийнято з порушенням норм процесуального права.

Так, відповідно до частини першої статті 47 ГПК України судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи. Частина перша статті 43 названого Кодексу містить вимоги щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно приписів частини першої статті 38 ГПК України за недостатності поданих сторонами доказів господарський суд зобов'язаний витребувати документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

З огляду на викладені вимоги ГПК України господарський суд повинен з'ясувати усі обставини справи, що входять до предмету доказування в ній та мають значення для її розгляду, хоча б сторони та інші учасники судового процесу й не посилалися на відповідні обставини.

Відповідно до вимог ст.84 ч.1 п.3 цього кодексу обставини справи, встановлені місцевим господарським судом, вказуються в мотивувальній частині рішення суду.

Суд, вирішуючи спір по суті шляхом задоволення заявлених позивачем вимог, зазначивши, що заборгованість відповідача перед позивачем виникла за договором на постачання вугільної продукції №2105-ДПО/24 від 09.10.2002р., укладеним між ВАТ "Павлоградвугілля" та ВАТ "Дніпроенерго", не дослідив та не надав відповідної правової оцінки тій обставині, що зазначена угода була укладена ВАТ "Дніпроенерго" не з ВАТ "Павлоградвугілля", а з ДВАТ шахта ім. М.І. Сташкова ДХК "Павлоградвугілля", та відповідно не послався на певні норми матеріального права.

Крім того, суд, зазначивши, що залишок заборгованості за спірним договором складає 942998,91грн., не надав правової оцінки договірним умовам щодо строку оплати за відвантаження вугілля, що має значення для правильного вирішення спору по суті.

У позовній заяві в якості обставин, що обґрунтовують позов, позивач посилався на Указ Президента України від 03.03.2003р. №185/2003 "Про заходи щодо роздержавлення ВАТ "ДХК "Павлоградвугілля", наказ ФДМУ №1948 від 03.11.2003р. "Про приєднання дочірніх підприємств до ВАТ ДХК "Павлоградвугілля", на виконання яких, як зазначає позивач, проведена реорганізація шляхом приєднання дочірніх підприємств до холдингової компанії та створення на їх базі філій, правонаступником яких, в т.ч. і ДВАТ шахта ім. М.І. Сташкова ДХК "Павлоградвугілля", є відповідач. Однак в порушення приписів ст.ст.47, 38, 43 ГПК України, дані обставини залишилися поза увагою місцевого господарського суду.

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу, що відповідно до частин 1,3 статті 264 ЦК України (в редакції з 01.01.04р.) перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

При цьому, місцевим господарським судом не враховані вищезазначені приписи, запроваджені ст.264 ЦК України (в редакції з 01.01.04р.) щодо переривання перебігу позовної давності вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу, тоді як в матеріалах справи наявний заманений лист відповідача від 11.05.2006р. про підтвердження заборгованості перед позивачем на суму позову.

Стверджуючи про неприйняття до уваги посилання відповідача на сплив строку позовної давності у зв’язку з наданням позивачем листа від 11.05.2006р. підписаного комерційним директором ВАТ "Дніпроенерго" Танцюрою Б.Є., в якому останній підтверджує заборгованість перед ВАТ "Павлоградвугілля" на суму 942998,91грн., суд першої інстанції не зазначив норми матеріального права, якими він керувався, відхиляючи вказані доводи відповідача щодо строку позовної давності.

Виходячи з повноважень суду касаційної інстанції, передбачених ст.1117 ГПК України, усунути зазначені порушення під час розгляду касаційної скарги є неможливим, тому справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, а касаційна скарга Відкритого акціонерного товариства "Дніпроенерго" - частковому задоволенню.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід врахувати викладене вище, надати належну правову оцінку підставам правонаступництва ДВАТ шахта ім. М.І. Сташкова ДХК "Павлоградвугілля" - ВАТ "ДХК "Павлоградвугілля", застосувати до спірних правовідносин на підставі встановлених фактичних обставин справи відповідні норми чинного законодавства та вирішити спір у відповідності з матеріальним та процесуальним правом.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, п.3 ч.1 ст.1119, ст.ст. 11110-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Дніпроенерго" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 23.04.2007р. у справі №19/93/07 скасувати.

Справу №19/93/07 передати на новий розгляд до господарського суду Запорізької області в іншому складі суду.

Головуючий суддя
С. Шевчук

Судді
С. Владимиренко

І. Волік