ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

12.06.07                                                                                           Справа  № 14/323-4363

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

Головуючого судді                          Гнатюк Г.М.

Суддів:                                    Краєвська М.В.

Мирутенко О.Л.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Тернопіль-Онлайн” №114 від 23.03.07р.

на рішення Господарського суду Тернопільської області  від 02.02.2007р.

у справі  №14/323-4363

за позовом  Управління комунальної власності Тернопільської міської ради, м.Тернопіль

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю  „Тернопіль-Онлайн”, м.Тернопіль

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю ”Стар Софт”, м.Тернопіль

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Тернопільська міська рада, м.Тернопіль

про визнання недійсним правочину

за участю представників сторін:

від позивача Мельничук О.М. –представник

від відповідача-1:  Кудінова Г.І. –представник

від відповідача-2: не з”явився

третя особа: Гірняк В.М. –представник

Учасникам судового процесу роз’яснено права і обов’язки,  передбачені ст.ст. 22, 28 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу від сторін не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 02.02.2007р. по справі №14/323-4363 (суддя О.В.Руденко) задоволено позовні вимоги Управління комунальної власності Тернопільської міської ради, м.Тернопіль до Товариства з обмеженою відповідальністю  „Тернопіль-Онлайн”, м.Тернопіль  і до Товариства з обмеженою відповідальністю ”Стар Софт”, м.Тернопіль і третьою особою по справі виступає Тернопільська міська рада, м.Тернопіль про  визнання недійсним правочину.

Відповідач-1 не погоджується з даним рішенням, звернувся до Львівського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою про перегляд вищевказаного рішення в порядку апеляційного провадження, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки останнє прийняте при неповному з’ясуванні всіх обставин по справі і з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник в засіданні суду повністю підтримує вимоги апеляційної скарги і просить їх задоволити.

Позивач в засідання суду явку свого представника  забезпечив, вимоги апеляційної скарги заперечує, рішення суду першої інстанції вважає законним і правові підстави для його скасування відсутні.

Відповідач-2 явку свого представника в засідання суду не забезпечив, подав пояснення на апеляційну скаргу, повністю підтримує вимоги апелянта.

Третя особа в засідання з’явилася, вимоги апелянта заперечує в засіданні суду та в поданому поясненні  на апеляційну скаргу.

В ході перегляду оскаржуваного рішення суду за участю представників сторін, на підставі наявних в справі матеріалів і доказів з’ясовано:

21.02.1005р. господарським судом Тернопільської області по справі №9/5-58 прийнято рішення про  зобов’язання до укладення з ТОВ „Тернопіль Онлайн” договору купівлі-продажу не житлового приміщення комунальної власності площею 394,8 кв.м по вул.Руська,21 (технічний 8-й поверх) вартістю 127 441,00 гр. Постановою Львівського апеляційного господарського суду вищевказане рішення залишено без змін і відповідно договір набрав законної сили з 30.06.2005р.  Отже, як  вбачається із викладеного вище договір купівлі-продажу був укладений на підставі рішення суду першої інстанції, а набрав законної сили з моменту набрання рішенням законної сили.

Відповідно до п.2.1 договору, відповідач-1 зобов”язався оплатити 127441 грн. вартості не житлового приміщення протягом 30 календарних днів з моменту переходу до нього права власності на об”єкт приватизації, який згідно п.1.2 договору вважається власником приміщення з моменту укладення договору. (а.с.34).

Як вбачається із матеріалів справи, оплату покупцем за приміщення, тобто відповідачем-1 здійснено із простроченням, а саме 21.09.2005р., 13.10.2005р. та 14.10.2005р. Відповідно до умов договору купівлі-продажу, у разі якщо покупець протягом 60 днів з моменту укладення договору не сплатить вартість приміщення, продавець має право порушувати питання про розірвання договору і сплати покупцем штрафу в розмірі 20% ціни купленого об”єкта.

Оскільки сторонами, а саме покупцем зобов’язання по оплаті вартості за придбане приміщення не виконувалось належним чином, управління обліку та контролю за використанням комунального майна департаменту економіки   звернулось із позовними вимогами про розірвання договору купівлі-продажу. Постановою господарського суду Львівської області від 27.04.2006р. даний договір, укладений між управлінням обліку та контролю за використанням комунального майна департаменту економіки та ТзОВ „Тернопіль-Онлайн”, розірвано. Кошти за об”єкт приватизації в сумі 101952 грн. повернуто ТзОВ „Тернопіль Онлайн” .

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 10.08.2006р. зобов”язано ТзОВ „Тернопіль Онлайн” в примусовому порядку звільнити нежитлове приміщення площею 394,8 кв.м.

16.12.2005р. між відповідачем-1 та відповідачем-2 укладено договір дарування, за умовами якого, відповідач-1 (дарувальник) подарував, а  відповідач-2 (обдарований) прийняв в дар належне дарувальнику нежитлове приміщення площею 394,8 кв.м. що знаходиться за адресою м.Тернопіль, вул.Руська.21 (технічний 8-й поверх). Вказаний правочин посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського нотаріального округу Магдич О.О. 16.12.2005р. та зареєстровано в реєстрі №4019. На виконання договору дарування сторонами складено та підписано акт прийому-передачі приміщення.

Взаємовідносини сторін  по відчуженню майна, що є у комунальній власності регулюються Законом України „Про приватизацію державного майна”, Порядком надання державними органами приватизації згоди на подальше відчуження та передачу  в заставу об”єктів та іншими.

Проаналізувавши матеріали справи, вбачається, що  відповідач-1 був належно повідомлений про наявність спору про розірвання договору купівлі-продажу і надалі вчинив правочин щодо дарування спірного приміщення. Вчинений правочин  суперечить Порядку надання державними органами приватизації згоди на подальше відчуження та передачу в заставу об'єктів, обтяжених зобов'язаннями їх власників перед державою, затвердженого Наказом Фонду державного майна України від 30.03.2001р. №500 та п.5 договору дарування, у відповідності до якого дарувальник гарантує факт щодо відсутності судових спорів і прав третіх осіб на приміщення. Відповідачем-1 вчинено правочин - укладено з відповідачем-2 договір дарування нежитлового приміщення комунальної власності, що належить територіальній громаді міста Тернополя по вул.Руська, 21 в м.Тернополі (технічний 8-й поверх), що є порушенням чинного законодавства.

Відповідно до вказаного вище порядку, встановлено, що звернення до органу приватизації за погодженням подальшого відчуження об”акта, можливе у випадку повного розрахунку власника з органом приватизації за об”єкт, а п.1.4 визначено, що погодження з органом приватизації подальшого відчуження об”акта здійснюється шляхом накладення на договір подальшого відчуження, поряд з підписами сторін договору, резолюції „Погоджено” за підписом керівника органу приватизації або його заступника, завіреним печаткою. Як вбачається із поданих матеріалів справи такого погодження не було, і навіть після укладення договору з такими заявами до органу приватизації ніхто не звертався.

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов”язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно у власність. У даній справі контрагентами за договором виступають юридичні особи, які здійснюють підприємницьку діяльність. Проте, відповідно до чинного законодавства підприємницькі товариства можуть укладати договір дарування між собою, якщо право здійснювати дарування прямо встановлено установчим документом дарувальника (відповідача-1).

Проаналізувавши статут відповідача-1 вбачається, що відповідач-1 є підприємницьким товариством, і відповідно до  Статуту має право.... надавати безоплатно у тимчасове користування, а не у власність належні йому будинку, споруди...

Відповідно до чинного законодавства дарувальник передає обдарованому дарунок у власність.

Згідно ст.180 ГК України договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов.

Згідно ст.203 ЦК України   правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину. До вказаних умов треба віднести: законність змісту правочину, наявність  у особи, яка вчиняє правочин необхідного обсягу цивільної дієздатності; вільне волевиявлення учасника правочину та його відповідальність внутрішній волі; відповідність форми вчинення правочину вимогам закону; спрямованість правочину; та інше.  Правочин є чинним, якщо він не суперечить актам цивільного законодавства. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, вчинений правочин між відповідачами у справі не відповідає вимогам чинного законодавства і правомірно судом першої інстанції визнаний недійсним.

Вимоги апелянта ні нормативно, ні документально не доведені,   не підтверджені матеріалами справи і не підлягають до задоволення.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. При наданих можливостях скаржник жодних аргументів у підтвердження   викладеного у апеляційній скарзі суду не навів.

Враховуючи вищевинаведене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення  господарського суду відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах  чинного законодавства і підстав для  його  скасування немає. Зазначені в апеляційній скарзі інші  доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально необґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно               ст.104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Державне мито за розгляд апеляційної скарги, у відповідності до вимог ст. 49 ГПК України, покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105 ГПК України, –

Львівський апеляційний господарський суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

1.          Рішення  господарського  суду  Тернопільської області від  02.02.2007 року у справі №14/323-4363 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Тернопіль-Онлайн” №114 від 23.03.07р.  без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.           Справу повернути в місцевий господарський суд Тернопільської області.

Головуючий-суддя                                            Г.Гнатюк

Суддя                                                                                М.Краєвська

Суддя                                                                          О.Мирутенко