ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ                РІШЕННЯ
"10" вересня 2007 р.                                                            Справа №  10/1668
Господарський суд Черкаської області в особі судді Шумка В.В.,  при секретарі судового засідання Рикуновій Л.М., за участю представників сторін:
позивача –Мицька Р.М. –за довіреністю,
відповідача –Джирми А.В. –за довіреністю,
третьої особи –відсутній,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом ДК "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
до   ВАТ по газопостачанню і газифікації "Черкасигаз"
про  визнання договору недійсним, -
Подано позов про визнання недійсним договору №02/03-2087 про уступку права вимоги, укладеного сторонами 24.06.2003 р. (у подальшому тексті „договір” у різних відмінках).
Представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач, третя особа проти позову заперечили, мотивуючи це тим, що підстави визнання договору недійсним вказані позивачем у позовній заяві,  вже досліджувались господарським судом при вирішення спорів, в яких брали участь ці ж сторони, і не знайшли свого підтвердження.
Крім того, заперечуючи проти позову, відповідач заявив суду клопотання  про застосування  судом позовної давності  до вимог позивача.
Позивач подав суду письмове пояснення, в якому, зокрема, міститься заперечення проти застосування строку позовної давності.
Встановивши на підставі поданих суду доказів обставини справи, заслухавши пояснення  представників сторін, суд вважає, що  заява про визнання договору недійсним задоволенню не підлягає з таких мотивів.
24.06.2003 р. сторонами цього спору укладено договір про уступку права вимоги за №02/03-2087, згідно з яким відповідач (кредитор за договором) уступив, а позивач (новий кредитор за договором) прийняв на себе право вимоги до боржника –ЗАТ „Укренергоатом” зобов’язання оплати грошових коштів за договором  №13/16 від 03.06.2003 р. на суму 20976594,00 грн.
Договір містить всі істотні умови договору про уступку права вимоги.
Це не заперечується також сторонами.
Згідно з вимогами  позивача договір має бути визнаний судом недійсним як такий, що укладений з порушенням чинного законодавства, а саме –ст.ст. 197,198 ЦК УРСР.
Згідно з ст. 197 ЦК УРСР, уступка вимоги кредитором іншій особі допускається, якщо вона не суперечить закону або договору або  якщо вимога не пов’язана з особистістю кредитора.
Згідно ст. 198 ЦК УРСР кредитор, який уступив вимогу іншій особі, зобов’язаний передати їй документи, які посвідчують право вимоги.
Висновок позивача про невідповідність  договору вимогам ст. 197 ЦК УРСР ґрунтується на тому, що інший договір  -  №13/16 від 03.06.2006 р.  про пред’явлення векселя до сплати, укладений ЗАТ „Укренергоатом” (векселедавець) та ВАТ по газопостачанню і газифікації "Черкасигаз" (векселеотримувач), не відповідає чинному законодавству. А саме з цього договору виникли грошові вимоги, уступка яких є предметом договору уступки права вимоги, недійсність якого є предметом цього позову.
Такий висновок позивача не відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам справи.
Господарським судом Черкаської області вже розглядався спір між позивачем, відповідачем про визнання недійсним договору №13/16 від 03.06.2003 р.
За наслідками розгляду цього спору господарський суд 16.02.2005 р. прийняв рішення по справі №15/186, яким у позові відмовив повністю.
Це рішення за апеляційною скаргою позивача, переглядалось Київським міжобласним апеляційним господарським судом.
19.05.2005 р. апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою рішення місцевого господарського суду по справі 15/186 залишено без змін, а скарга позивача –без задоволення.
Рішення суду по цій справі набрало законної сили.

Таким чином посилання позивача в обґрунтування позову на невідповідність законодавству договору №13/16 від 03.06.2003 р. пред’явлення векселя до оплати не відповідає дійсності.

В обґрунтування  того, що  під час укладання договору про уступку права вимоги  відповідачем порушено вимоги ст. 198 ЦК УРСР позивач стверджує, що відповідач, в порушення вказаної норми не передав позивачу, як новому кредитору за договором документів, що посвідчують право вимоги.

Вказані обставини також перевірялись та встановлювались господарським судом.

Вирішуючи спір між сторонами за позовом позивача до відповідача по справі №10/537 про розірвання цього ж договору уступки права вимоги, 14.03.2006 р. господарський  суд Черкаської області  прийняв рішення про відмову позивачеві в позові.

Обґрунтовуючи це рішення суд досліджував вказані обставини і встановив факт надання відповідачем позивачу документів, які підтверджують право вимоги.

Вказана справа переглядалась Вищим господарським судом, Верховним судом України в порядку касації. Рішення місцевого суду залишено в силі, набрало чинності.

Згідно з частиною другою ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно з ст. 48 ЦК УРСР чинного на час укладення спірного договору недійсною є угода, яка не відповідає вимогам закону.

Позивач не довів, що договір, недійсність якого є предметом цього спору не відповідає вимогам закону.

Його доводи спростовуються рішеннями господарського суду по справах №15/186, 10/537 та матеріалами цієї справи.

Договір уступки права вимоги укладений сторонами 24.06.2003 р.

Позов про визнання цього договору недійсним позивачем подано 19.03.2007 р., тобто після закінчення трьохрічного  строку позовної давності, встановленого ст. 258 ЦК України.

Згідно з п. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач подав суду клопотання про застосування позовної давності.

Пояснення відповідача щодо переривання перебігу позовної давності за цим позовм не відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам справи. Позивачем ніколи раніше не  пред’являвся позов по справі, що розглядається.

Крім того,  за предметом позову відповідач не являється одним із кількох боржників позивача.

Тому, посилання позивача на норми ст. 264 ЦК України, як на підстави переривання  перебігу позовної давності по справі що розглядається, є помилковими.

За викладених обставин підстави для  задоволення  позову судом відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 87  ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Суддя                                                                                          В.В. Шумко