ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

"26" вересня 2007 р.                             Справа № 10/23-О-05

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Клепай З.В. при секретарі Муравльовій Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Голопристанського районного центру зайнятості, м.Гола Пристань Херсонської області

до Голопристанської міжрайонної державної податкової інспекції, м.Гола Пристань Херсонської області

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - приватне сільськогосподарське підприємство "Садове", с.Садово Голопристанського району Херсонської області

про  визнання нечинним рішення

за участю представників сторін:

від  позивача - Куликовська А.В. - гол.спец.-юрисконсульт, довір.№ 11 від 15.02.2006р.

від відповідача  - Ксьонз Ю.Ю. - зав.юридичного сектору, дов.№ 12/10/25-02

третя особа - Гремілов М.С. - директор

Позивач звернувся з позовом, в якому просить визнати нечинним рішення відповідача № 21/24-30713404 від 11.11.03р. про списання безнадійного податкового боргу зі сплати страхових внесків із загальнообов'язкового соціального  страхування на випадок  безробіття ПСП "Садове" на суму 9419 грн. 60 коп., як таке, що винесено відповідачем з перевищенням повноважень та чинного законодавства та просить визнати відсутність у відповідача компетенції на проведення списання боргу по страховим внескам на підставі Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платниками податків перед бюджетами та державним цільовими фондами" .

Відповідач проти позову заперечує на тій підставі, що  на час винесення  ним оскаржуваного рішення у нього були повноваження по списанню страхового збору, який відносився до переліку зборів, на стягнення та списання яких розповсюджувався  Закон України "Про порядок погашення зобов'язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Представник третьої особи підтримав заперечення відповідача та вважає, що на час винесеного ним оскаржуваного рішення у відповідача були повноваження по списанню страхового збору, який відносився до переліку зборів, на стягнення та списання яких розповсюджувався  Закон України "Про порядок погашення зобов'язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Розглянувши матеріали справи та вислухавши представників сторін, суд -

в с т а н о в и в:

Відповідач своїм рішенням № 21/24-30713404 від 11.11.03р. списав безнадійний податковий борг  по страховим внескам  на підставі п.4 Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків в сумі 9419 грн. 60 коп. В рішенні відповідача не вказаний період, за який утворилась у третьої особи заборгованість по страховим внескам. У той же час Законом України № 550 від 20.02.2003р. внесено зміни та доповнення в преамбулу Закону України № 2181 "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", згідно з якими цей закон є "спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних ... осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи ... внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення".

02.03.2000 року прийнятий Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" №1533, який набрав чинності 01.01.2001 року зі змінами та доповненнями, у тому числі в редакції, яка діяла на час винесення відповідачем оскаржуваного рішення, відповідно до п.1 ст.3 якого законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України "Про зайнятість населення" та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п.4 цієї статті з питань, що регулюються цим Законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, посадові особи цих органів діють виключно на підставах, у межах та у спосіб, передбачені законодавством про загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Таким чином норми цього Закону  виключають можливість регулювання взаємовідносин сторін будь-яким іншим Законом, якщо він не регулює питання страхування.

В силу п.2 розділу 8 Закону № 1533 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, з моменту вступу в силу Закону № 1533 (з 01.01.2001р.) норми Закону України "Про систему оподаткування" у частині, що йому суперечили, не застосовуються. Хоча, зміни у Закон України "Про систему оподаткування", якими виключено п.16 ч.1 ст.14 Закону, що відносив до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів) і збір на обов'язкове соціальне страхування, були внесені тільки Законом № 429-ІУ від 16.01.2003р.

Окрім того, Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про систему оподаткування" від 18.02.1997 р. було встановлено, що дія цього Закону поширюється на відповідні правовідносини у сфері соціального страхування щодо зборів на соціальне страхування до прийняття законів України з питань соціального страхування.

Стаття 8 Закону № 1533 встановлює, що Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття є цільовим централізованим фондом, некомерційною самоврядною  організацією, і кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України (п.2, п.5 ст.8 Закону).

Таким чином, Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття не є державним цільовим фондом, а є централізованим страховим фондом, кошти якого не включаються до складу Державного бюджету України. Тому не можна вважати зобов'язання по страховим внескам податковим боргом, на який поширюється дія Закону № 2181.

Включення Законом № 2181 органів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування у перелік контролюючих органів, не змінює статусу внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з чим вони не можуть вважатися податком чи збором у розумінні законів України про оподаткування і не можуть стягуватися в іншому порядку, ніж передбачено Законом № 1533.

Посилання відповідача, на те що на час винесення ним оскаржуваного рішення до його повноважень відносились повноваження по списанню безнадійного боргу по страховим внескам спростовується вищенаведеним.

Посилання третьої особи в судовому засіданні на те, що до списаної суми частково увійшли страхові збори на соціальне страхування і на ці збори розповсюджуються норми Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" також не приймається до уваги, оскільки із рішення вбачається, що відповідач своїм рішенням списав внески, а не збори.

За таких умов позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.158, 160, 161, 162 КАС України, суд-

постановив:

1.    Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати відсутність у Голопристанської міжрайонної державної податкової інспекції компетенції на проведення списання боргу по страховим внескам на підставі Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платниками податків перед бюджетами та державним цільовими фондами".

3.    Визнати нечинним рішення Голопристанської міжрайонної  державної податкової інспекції   № 21/24-30713404 від 11.11.03р.

Постанова набирає законної сили з  08.10.07.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                           З.В. Клепай