ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.07.07                                                                                           Справа № 4/344-3/66

Суддя    Н.Березяк   при секретарі І. Сеник розглянула матеріали справи

За позовом : ТзОВ „Компанія „Розточчя”, м.Новояворівськ

До  відповідача : РВ ФДМУ по Львівській області

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Головне управління державного казначейства у Львівській області

Про  стягнення 74 275,00 грн.

За участю представників:

Від  позивача:  не з’явився

Від  відповідача:  Бриковський О.Я. - представник

Від третьої особи : Ожибко П.І. - представник

Представникам сторін роз’яснено  права та обов‘язки , передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору: ТзОВ „Компанія „Розточчя”, м.Новояворівськ подано позов до регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області про стягнення 73210,00 грн. коштів сплачених по договору купівлі-продажу №495 від 31.05.2005 року ; 1312,36 грн.  зайво сплаченої пені; 745,22 грн. державного мита; 118,00 грн. вартості інформаційних витрат та 5000,00 грн.  витрат на послуги адвоката.

В судових засіданнях позивач позовні вимоги підтримав з підстав і мотивів, викладених в позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на ту обставину, що повернення покупцям коштів, сплачених за об’єкт приватизації, здійснюється за рахунок коштів від повторного продажу з рахунку позабюджетного Державного фонду приватизації. Відповідач стверджує, що оскільки на час подання позову позабюджетний Державний фонд приватизації відсутній, це унеможливлює повернення покупцям коштів, сплачених за об’єкти приватизації у разі розірвання договору купівлі-продажу.

У своїх поясненнях щодо суті позовних вимог Головне управління державного казначейства у Львівській області зазначило, що у Законі України «Про державний бюджет України на 2007 рік  окремою статтею видатків не передбачено виплату компенсації грошових коштів за об’єкт приватизації у випадку розірвання договору купівлі-продажу в судовому порядку.

На задоволення клопотання сторін, з метою витребування роз’яснення Фонду державного майна України щодо порядку повернення покупцям коштів, сплачених за об’єкт приватизації , у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу, строк розгляду справи було продовжено в порядку ст.69 ГПК України.

В судове засідання 13.07.2007 року позивач участь свого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи ухвалою суду від 27.06.2007 року , яка направлялась сторонам з повідомленням про вручення. За таких обставин суд вважає, що справа може бути розглянута за відсутності позивача з врахуванням його доводів, викладених в попередніх судових засіданнях.

Повний текст рішення виготовлений  та оголошений 13.07.2007 року.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши  матеріали  справи, та оцінивши  докази в їх сукупності , встановив наступне:

31.05.2005 року між РВ ФДМУ по Львівській області та ТзОВ „Компанія „Розточчя”, м.Новояворівськ було укладено договір №495 купівлі-продажу об’єкта незавершеного будівництва ферми-корівника у с.Волиця. На виконання умов договору ТзОВ „Компанія „Розточчя” платіжними дорученнями №144 від 22.05.2005 р.; №160 від 07.06.2005 р., №173 від 10.06.2005 р., та № 278 від 08.11.2005 р. перерахувало на рахунок відповідача кошти в сумі 73210,00 грн. за об’єкт приватизації.

Рішенням господарського суду Львівської області від 12.12.205 року у справі №1/913-21/335 договір купівлі-продажу за № 495 від 31.05.2005 року, укладений між РВ ФДМУ по Львівській області та ТзОВ „Компанія „Розточчя” було розірвано. Підставою розірвання договору купівлі-продажу слугувало порушення  товариством строків сплати за об’єкт приватизації.

16.01.2007 року ТзОВ „Компанія „Розточчя” звернулася до РВ ФДМУ по Львівській області з претензією №01-16/01 про повернення коштів, перерахованих покупцем за об’єкт приватизації в зв’язку із розірванням договору купівлі-продажу №495 від 31.05.2005 р. У відповіді на претензію № 11/11-466 від 22.01.2007 року РВ ФДМУ по Львівській області повідомило про неможливість  виконання вимоги щодо повернення ТзОВ „Компанія „Розточчя” коштів, сплачених за об’єкт приватизації.

20.02.2007 року ТзОВ „Компанія „Розточчя” звернулося з позовом про примусове стягнення з РВ ФДМУ по Львівській області 73210,00 грн. коштів, сплачених за об’єкт приватизації, 1312,36 грн. сплаченої пені та судових витрат.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення частково.

При  прийнятті  рішення,  суд  виходив  з наступного :

Згідно ст.ст. 526,530 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  закону,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться.

Пунктом 3 ст.653 ЦК України передбачено, , що у разі зміни або розірвання договору зобов’язання змінюються  або припиняються з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобов’язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Як вже зазначалося раніше, 31.05.2005 року між РВ ФДМУ по Львівській області та ТзОВ „Компанія „Розточчя”, м.Новояворівськ був укладений договір №495 купівлі-продажу об’єкта незавершеного будівництва ферми-корівника у с.Волиця, який розірвано рішенням господарського суду Львівської області від 12.12.205 року у справі №1/913-21/335, що набрало законної сили.

Механізм повернення покупцю коштів, сплачених ним за об’єкт приватизації , у разі розірвання договору купівлі-продажу або визнання його недійсним , визначений п.133 Державної програми приватизації на 2000-2002 роки, затвердженої Законом України „Про державну програму приватизації” від 18.05.2000 року № 1723-ІІІ  та Порядком повернення покупцям коштів, сплачених за об’єкти приватизації, у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу, затвердженим наказом Фонду державного майна України №1701 від 15.08.2000 року та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.08.2000 року за №567/4788.

Згідно з п.133 Державної програми приватизації на 2000-2002 роки, „у разі розірвання договорів купівлі-продажу об’єктів приватизації у зв’язку з невиконанням їх умов або визнання їх недійсними в судовому порядку повернення покупцям коштів, сплачених за об’єкт приватизації, проводиться на підставі рішення суду з коштів позабюджетного Державного фонду приватизації або фонду приватизації Автономної Республіки Крим, отриманих від повторного продажу цих об’єктів у порядку , встановленому Фондом”.

Відповідно до Порядку повернення покупцям коштів, сплачених за об’єкти приватизації, у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу, затвердженого наказом Фонду державного майна України №1701 від 15.08.2000 року (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.08.2000 року за №567/4788) , джерелом  розрахунків з покупцем є кошти, одержані органом приватизації від повторного продажу об’єкта, повернутого у власність держави. Розрахунки з покупцем орган приватизації повинен здійснити в десятиденний термін з дня надходження коштів від повторного продажу  об’єкта приватизації на рахунок позабюджетного Державного фонду приватизації або фонду приватизації АРК.

Відповідач стверджує, що на час розгляду справи по суті позабюджетний Державний фонд приватизації не створений, що унеможливлює повернення покупцям коштів, сплачених за об’єкти приватизації, у разі розірвання договору купівлі-продажу. Такі доводи відповідача є необґрунтованими і не заслуговують на увагу суду, оскільки нестворення  позабюджетного Державного фонду приватизації або фонду приватизації АРК не перешкоджає органу приватизації здійснювати повторний продаж об’єкта приватизації, кошти від якого поступають в дохід державного бюджету ( в зв’язку з відсутністю позабюджетного фонду) і відповідно підлягають поверненню також з державного бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи, в результаті повторної приватизації (повторного продажу) об’єкт незавершеного будівництва –ферми-корівника за адресою: Львівська область, Мостиський район, с.Волиця було продано 22.11.2006 року згідно договору купівлі-продажу №515  за 46705,00 грн.  Таким чином, відповідно до Порядку повернення покупцям коштів, сплачених за об’єкти приватизації, у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу, затвердженого наказом Фонду державного майна України №1701 від 15.08.2000 року (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.08.2000 року за №567/4788) кошти, сплачені ТзОВ „Компанія „Розточчя” за об’єкт приватизації підлягають до повернення.

Що стосується доводів відповідача, про те, що поверненню підлягають кошти в розмірі, що не перевищує розмір коштів, отриманих від повторного продажу об’єкта приватизації, то слід зазначити наступне:

Листом № 10-25-10998 від 12.07.2007 року Фонду державного майна України на письмовий запит №11/5-1868 від 15.03.2007 року повідомив, що „повернення покупцям коштів, сплачених за об’єкт приватизації, проводиться на підставі рішення суду, з коштів, отриманих від повторного продажу з балансового рахунку 3718 ” Рахунок для обліку  коштів від приватизації  майна”. У відповіді на запитання відповідача щодо розміру коштів, що підлягають поверненню покупцю після розірвання договору купівлі-продажу, у своєму листі  Фонд державного майна України зіслався на Порядок повернення покупцям коштів, сплачених за об’єкти приватизації, у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу, затвердженим наказом Фонду державного майна України №1701 від 15.08.2000 року та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.08.2000 року за №567/4788.  Що стосується розміру коштів, сплачених покупцями за об’єкт приватизації, що підлягають поверненню, то пунктом 5 зазначеного Порядку встановлено, що „...поверненню підлягає сума, визначена договором. Коригуванню, з урахуванням індексу інфляції за період, що минув з часу його укладення, ця сума не підлягає”. Як вбачається із тексту листа Фонду державного майна України № 10-25-10998 від 12.07.2007 року, ” для вирішення питання розміру повернення покупцям коштів у  випадку , коли від повторного продажу  об’єкта приватизації коштів було отримано менше ніж сплачено попереднім покупцем, до зазначеного вище Порядку необхідно було вносити зміни. Оскільки, на час розгляду справи по суті такі зміни  не внесені, то , аналізуючи положення Закону України „Про державну програму приватизації” від 18.05.2000 року № 1723-ІІІ та пункту 5 Порядку повернення покупцям коштів, сплачених за об’єкти приватизації, у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу, затвердженого наказом Фонду державного майна України №1701 від 15.08.2000 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.08.2000 року за №567/4788, господарський суд прийшов до висновку, що поверненню підлягають кошти, сплачені покупцем за об’єкт приватизації в розмірі визначеному договором.

В своїх позовних вимогах ТзОВ „Компанія „Розточчя” просить повернути , на думку позивача, помилково  нараховану пеню в сумі 1312,36 грн. Зазначена вимога позивача є необґрунтованою і не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна Сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається , як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Питання правомірності нарахування штрафних санкцій ( пені) в розмірі 1312,36 грн. в зв’язку з неналежним виконанням позивачем своїх договірних зобов’язань  по договору купівлі-продажу № 495 від 31.05.2005 року вже було предметом судового дослідження і щодо цієї обставини є рішення  господарського суду Львівської області від 12.12.2005 року у справі № 1/913-21/335 суду, що набрало законної сили.

Що стосується позовних вимог ТзОВ „Компанія „Розточчя” про стягнення з відповідача  5000,00 грн. витрат на послуги адвоката, то такі вимоги не підлягають до задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно квитанції  до прибуткового касового ордера  від 01.03.2007 року позивач оплатив Фурик А.Я.  вартість надання адвокатської допомоги в розмірі 5000,00 грн., які просить стягнути з відповідача.

Відповідно до частини 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України  витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку встановленому Законом України „Про адвокатуру”, дія якого поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Поняття особи, котра є адвокатом наводиться в статті 2 Закону України „Про адвокатуру”, котра зазначає, що адвокатом може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи за спеціальністю юриста або помічника адвоката не менше двох років, склав кваліфікаційні іспити, одержав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та прийняв Присягу адвоката України.

Таким чином, стаття 44 Господарського процесуального кодексу України передбачає відшкодування сум як судових витрат, які були сплачені стороною за отримання послуг, лише адвокатам, а не будь-яким представникам.

Як вбачається з матеріалів справи, довіреність від 05.03.2007 року на представлення інтересів позивача в суді була видана громадянину Садовому Василю Степановичу, який представляв інтереси товариства в суді. Громадянин Садовий В.С. не надав суду доказів наявності у нього адвокатського посвідчення, а отже вартість наданих юридичних послуг не підлягає відшкодуванню в порядку ст..44 ГПК України.

.          Що стосується Контракту про надання адвокатської допомоги від 05.01.2007 року, поданого позивачем до матеріалів справи, то він укладений між ТзОВ „Компанія „Розточчя” і Фурик А.Я., довіреність якого на представлення інтересів товариства відсутня в матеріалах справи і який жодного разу не брав участі в судових засіданнях. Зазначені документи не можуть бути доказом , що підтверджує вартість понесених витрат на послуги адвоката, оскільки матеріалами справи не підтверджено надання Фуриком А.Я. адвокатської допомоги.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно  розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене та керуючись  ст.ст. 6, 7, 12, 32,33,34,35, 82-85,116  ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги задоволити частково.

2.Стягнути з РВ ФДМУ по Львівській області (79000, м.Львів, вул. Січових Стрільців,3 )  на користь ТзОВ „Компанія „Розточчя” (81054  Львівська область, м.Новояворівськ, вул.Ст.Бандери,30, ):

-  73 210,00 грн. основного боргу,

- 732,10 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.В задоволенні решта частини позовних вимог ТзОВ „Компанія „Розточчя” відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду .

Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Суддя