Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "25" вересня 2007 р.                                                     Справа № 12/202-НМ

Господарський суд Житомирської області у складі:

Головуючого судді

судді Сікорська Н.А.

судді

за участю представників сторін

від позивача не з'явився.

від відповідача не з'явився.

розглянув справу за позовом Відкритого акціонерного товариства "Лізингова компанія "Украгромашінвест" (м. Київ)

до Відкритого акціонерного товариства "Сільгосптехніка" (смт.Червоноармійськ)

про витребування кормозбирального комбайну "Марал - 125" загальною вартістю 186000,00 грн.

У відповідності до ч.4 ст. 69 ГПК України, справа розглядаєтьсяу більш тривалий строк, ніж передбачено ч.1 цієї статті.

В судовому засіданні 11.09.07р., у відповідності до ст.77 ГПК України, оголошувалась перерва до 09:40 год. 25.09.07р.

Позивачем пред'явлено позов про витребування кормозбирального комбайну "Марал - 125" загальною вартістю 186000,00 грн.

Згідно уточнень до позовної заяви від 16.03.07р. (а.с.39) позивач просить витребувати від  відповідача Кормозбиральний комбайн "Марал-125" в кількості 1-ї одиниці, загальною вартістю 186000,00 грн. 1998р. випуску, заводський номер 001555, двигун номер 77073689, який було тимчасово зареєстровано інспекцією Держтехнагляду по Червоноармійському району Житомирської держадміністрації за  талоном № АА 009585, виданим 25.09.02р., номерний знак 01954 АЕ на користь ВАТ "Лізингова компанія "Украгромашінвест". Зазначене підтверджено довідкою від 13.03.07р. (а.с.40)

Представник позивача в попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. У письмових відзивах на позовну заяву від 20.03.07р. (а.с.42) та  доповненнях до нього (а.с.56,77) проти позову відповідач заперечує.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що відсутність представника відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті. Спір вирішується за наявними у справі матеріалами.

При вирішенні спору слід враховувати, що у відповідності до п.4 "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного Кодексу України  вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності; щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між ВАТ "Лізингова компанія "Украгромашінвест" (позивач) та ВАТ "Сільгосптехніка" (відповідач) було укладено договір про умови лізингу сільськогосподарської техніки, її поставки, повернення коштів за надану в лізинг сільськогосподарську техніку та здійснення інших платежів №31-Л від 20.10.1998р. (а.с.9-11).

Відповідно до п. 1.1. Договору позивач передав відповідачу у тимчасове користування сільгосптехніку згідно додатку №1 до договору (а.с.12), а саме Кормозбиральний комбайн "Марал-125" в кількості 1-ї одиниці, загальною вартістю 186000,00 грн.

Факт передачі об'єкту лізингу підтверджується, підписаним сторонами актом приймання- передачі (а.с.15) та накладною № 24-а від 26.11.98р. (а.с.16).

Згідно п. 1.3. Договору, техніка, що передається в лізинг, є власністю лізингодавця.

За п. 7.1. Договору розмір та строки проведення платежів приведені в додатку №3 (а.с.14), що є невід'ємною частиною договору. З вказаного додатку вбачається, що лізинговий платіж, який у відповідності до п.6.2 Договору склав 213900,00 грн., відповідач був зобов'язаний сплатити протягом 20-ти кварталів. Дата останнього платежу по Договору визначена 20.09.03р.

Строк лізингу складає 5 років з моменту прийняття техніки, що передається в лізинг за актом приймання-передачі.

У пункті 5.1. Договору, сторони обумовили, що після закінчення строку дії лізингу лізингоодержувач (відповідач) викуповує у лізингодавця техніку, що знаходилась в лізингу по залишковій вартості. Ці кошти мали бути сплачені лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця не пізніше 10 банківських днів після закінчення строку  лізингу.

Згідно п.12.1 Договору, Договір від 20.10.1998р. набрав чинності з моменту підписання його сторонами і діяв до моменту його остаточного виконання, але в будь-якому випадку до 01.12.03р.

За ч.2 вказаного пункту Договір розірванню в односторонньому порядку не підлягає, за винятком випадку несплати лізингоодержувачем лізингових платежів протягом двох чергових строків. В цьому разі лізингодавець може в односторонньому порядку розірвати даний договір і вимагати від лізингоодержувача повернення об'єкту лізингу. Лізингоодержувач повинен повернути лізингодавцю об'єкт лізингу .

Як зазначив позивач, на день звернення з позовом до суду, на розрахунковий рахунок позивача, від відповідача не поступило грошових коштів на виконання зазначеного вище графіку сплати лізингових платежів в кількості більш ніж п'ять чергових платежів. Крім того, жодних грошових коштів на викуп зазначеної вище техніки від відповідача на розрахунковий рахунок позивача також не поступило.

Посилаючись на п.7 ч.2 ст.11 Закону України "Про фінансовий лізинг", п.4.4. Договору, згідно якого встановлено тривалість строку лізингу - п'ять років (з моменту прийняття техніки), позивач вказав, що  строк дії лізингу техніки закінчився 26.11.03р. З вказаного періоду у відповідача виникло зобов'язання по передачі отриманої за договором техніки до її належного власника.

Позивач зазначив, що зобов'язання згідно Договору не було виконано відповідачем в повному обсязі, тому, згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України, ВАТ "Сільгосптехніка", як особа, яка набула майно або зберегла його без достатньої правової підстави, зобов'язане повернути це майно ВАТ "Лізингова компанія "Украгромашінвест".

Оскільки об'єкт лізингу не було своєчасно повернуто лізингодавцю, останній 20.12.06р. направив відповідачу вимогу №361 про повернення техніки (а.с. 17,18).

Відповідач проти позову заперечує. В письмовому відзиві на позовну заяву від 20.03.07р. та доповненнях до нього від 22.05.07р. і 10.09.07р. зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності по Договору №31-Л від 20.10.98р. (в тому числі і щодо проведення розрахунків і щодо повернення майна) (а.с. 42,56,77).

Водночас відповідач ставить під сумнів правомірність заявлених позовних вимог, оскільки з матеріалів справи №15/1170 йому стало відомо про відсутність позивача за вказаною, в його установчих документах та в позовній заяві, адресою.

Останнє спростовується матеріалами справи, оскільки в них міститься довідка Головного управління статистики у м. Києві (а.с.57), якою підтверджено факт місцезнаходження позивача, за вказаною ним адресою.

В усному порядку відповідач стверджував також, що ВАТ "Лізингова компанія "Украгромашінвест” не являється належним позивачем по справі, оскільки передане в лізинг майно не являється власністю останнього. Зазначене спростовується п.п.1.3 Договору.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги не можуть бути задоволені на підставі слідуючого.

Як вбачається з матеріалів справи,  Договір  № 31-Л було укладено в  1998 році, його строк дії, згідно п.12.1, закінчився 01.12.03р.

Для з'ясування змісту Договору слід керуватися нормами чинного на той час законодавства, а саме Законом України "Про лізинг" від 16.12.1997р., згідно ст. 1 якого лізинг - це підприємницька діяльність, яка спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів і полягає в наданні лізингодавцем у виключне користування на визначений строк лізингоодержувачу майна, що є власністю лізингодавця або набувається ним у власність за дорученням і погодженням з лізингоодержувачем у відповідного продавця майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Зазначене відповідає нормам чинного законодавства, зокрема Закону України "Про фінансовий лізинг" від 16.12.1997р. та Цивільного кодексу України, положеннями яких слід керуватися при з'ясуванні прав і обов'язків сторін по договору.

У відповідності до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

За ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії Договору та строк дії лізингу на дату пред'явлення позову закінчився, однак обов'язки відповідача по  проведенню розрахунків не було виконано.

Згідно ч.2 ст. 806 Цивільного кодексу України, до договору лізингу застосовуються загальні положення  про найм   (оренду)   з  урахуванням  особливостей,  встановлених  цим параграфом та законом.

За статтею 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу. Вказане відповідає також положенням Закону України «Про фінансовий лізинг».

Зокрема, згідно п.7 ч.2 Закону України «Про фінансовий лізинг»у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення  предмета лізингу, лізингоодержувач зобов'язаний повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про лізинг», що відповідає ст.782 Цивільного кодексу України лізингодавець має право вимагати повернення у безспірному порядку майна, переданого в лізинг, якщо лізингоодержувач не сплатив лізингові платежі протягом двох чергових строків.

У відповідності до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 УК України,  особа,  яка набула майно  або  зберегла  його  у  себе  за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи  безпідставне   набуття   або  збереження  майна  було  результатом  поведінки набувача майна,  потерпілого,  інших осіб  чи  наслідком  події.

Тому позивач правомірно звернувся з позовною заявою про повернення з незаконного володіння Кормозбирального комбайну "Марал-125".

При цьому беззаперечними є посилання позивача на ч.2 ст.12 Цивільного кодексу України (а.с.55-зворотній бік), згідно якої нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, однак, при вирішенні спору слід враховати також норми законодавства, які регулюють питання позовної давності.

Згідно з п. 6 "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного кодексу України правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набуття чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальний позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Згідно зі ст. 50 Закону України "Про власність" (на момент вирішення спору втратив чинність) на вимоги власника про повернення майна з чужого незаконного володіння встановлено трирічну позовну давність.

У відповідності до ст. 261 ЦК України право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Як уже зазначалося, у відповідності до п.12.1 Договору строк його дії закінчився 01.12.03 р.

Враховуючи те, що згідно з п. 4.4 Договору строк лізингу становить п'ять років з моменту прийняття техніки (26.11.98р.), строк його дії закінчився 26.11.03р.

Оскільки згідно пункту 5.1. Договору, сторони обумовили, що після закінчення строку дії лізингу лізингоодержувач (відповідач) викуповує у лізингодавця техніку, що знаходилась в лізингу по залишковій вартості, ці кошти мали бути сплачені лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця не пізніше 10 банківських днів після закінчення строку  лізингу,  тому з 06.12.03р. спірне майно перебуває у відповідача без достатньої правової підстави, так як зобов'язань по остаточних розрахунках виконано не було.

Таким чином 3-х річний строк позовної давності по вимозі про повернення безпідставно набутого майна, враховуючи п.5.1. закінчився 26.12.06р.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 23.01.07р., тобто після закінчення строку позовної давності.

Відповідне положення містить ч. 4 ст. 267 ЦК України, відповідно до якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Під час розгляду справи судом врахована  заява відповідача про застосування позовної давності .

Враховуючи викладене, в задоволенні позову слід відмовити, оскільки його подано до суду поза межами строку позовної давності.

Судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 69, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 -сторонам