ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

27.06.07                                                                                           Справа  № 4/2586-17/364

Львівський апеляційний господарський суд  у складі колегії:

головуючого-судді                                   Мурської Х.В.

суддів                                                         Давид Л.Л.

Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання           Куцик-Трускавецькій О.Б.

розглянув матеріали апеляційної скарги Науково-виробничого підприємства «Укрзахіденерго», м. Львів

на рішення Господарського суду Львівської області від 01.02.2007 року

у справі № 4/2586-17/364, суддя Ділай У.І.,

за позовною заявою Науково-виробничого підприємства «Укрзахіденерго», м. Львів

до відповідача -  Відкритого акціонерного товариства «Західенерго», м. Львів

про стягнення 55 134 грн. 80 коп.,

за участю представників

від Позивача: Кузьмак Т.М. - представник;

від Відповідача: Чорній О.Б. –юрисконсульт.

Представникам сторін роз’яснено права та обов’язки, передбачені ст.22 Господарського процесуального кодексу України.

Причини відкладення розгляду справи викладено в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду  від 30.05.2007 року.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 01.02.2007 року у справі № 4/2586-17/364 у задоволенні позовних вимог Науково-виробничого підприємства «Укрзахіденерго», м. Львів про стягнення з  Відкритого акціонерного товариства «Західенерго», м. Львів 55 134 грн. 80 коп. боргу –відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване безпідставністю вимог Позивача,  зокрема тим, що чинне законодавство не надає стягувачеві права уступити виконання судового рішення іншій особі, оскільки кредитор може уступити право вимоги тільки до прийняття судом рішення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, Науково-виробниче підприємство «Укрзахіденерго»(Позивач у справі) –надалі Скаржник, звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм чинного законодавства, просить його скасувати  та прийняти нове рішення, яким позов задоволити з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відкрите акціонерне товариство «Західенерго»проти доводів Скаржника заперечує з підстав, викладених у своєму відзиві на апеляційну скаргу, в якому просить  рішення Господарського суду Львівської області від 01.02.2007 року у справі № 4/2586-17/364 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення з підстав, викладених у ньому.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи та заперечення, викладені, відповідно, в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення Господарського суду Львівської області від 01.02.2007 року у даній справі –залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 41 ЦК УРСР під угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані  на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Відповідно до п.4  Прикінцевих та перехідних  положень Цивільного кодексу України в редакції від 16.01.2003 р. N 435-IV (надалі ЦК України), ЦК  України  застосовується  до  цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.   Щодо цивільних відносин,  які виникли  до  набрання  чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків,  що  виникли  або  продовжують  існувати після набрання ним чинності.

Зі змісту ст. 11 ЦК України випливає, що цивільні права і обов’язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій  осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією  породжують цивільні права і обов’язки.

Відповідно до приписів ст. 202 ЦК України в контексті ст. 626 ЦК України, під  договорами визнається двосторонній правочин як погоджена дія двох сторін, спрямована на набуття, зміну або припинення  цивільних прав та обов’язків.

Відповідно до ст. 511 ЦК України, зобов’язання не створює обов’язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов’язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Законодавство визначає підстави, за яких можлива заміна кредитора у зобов’язанні.

Так, згідно зі ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов’язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а також у інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов’язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов’язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов’язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Таким чином, в результаті відступлення права вимоги кредитором,  відбувається зміна однієї особи-кредитора на іншу особу-кредитора.

Отже, зважаючи на вищевикладене, кредитор  з урахуванням змісту зобов’язань відповідно до статті 509 ЦК України   може бути замінений на підставах, визначних статтею 512 ЦК України.

Як встановлено місцевим господарським судом, рішенням Господарського суду Львівської області від 05.08.2003 року у справі № 4/2040-19/395 позов Приватного підприємства «Західукрторг»про стягнення з ВАТ «Західенерго»заборгованості в розмірі 55 134 грн. 80 коп.  –задоволено. Даним рішенням визнано факт укладення Договору уступки вимоги боргу з ВАТ «Західенерго», укладеного між ЗАТ «Союз-99»та ПП «Західукрторг»10.09.2002 року за № 3 та встановлено, що кредитором є ПП «Західукрторг», а боржником - ВАТ «Західенерго»з огляду на те, що на час укладення Договору уступки вимоги № 04/02 від 19.12.2003 року між ПП «3ахідукрторг» та ТОВ «Укрзахіденерго», ПП «Західукрторг»набуло процесуального статусу  стягувача.

В порядку ст. 116  ГПК України видано відповідний наказ.

23 листопада 2005 року Галицьким відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції винесено постанову за № 62-10 про відкриття виконавчого провадження згідно наказу від 10.03.2005 року, виданого місцевим господарським судом у справі № 4/2040-19/395.

Відповідно до вимог ст. 609 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 205 ГК України –зобов’язання припиняється ліквідацією юридичної особи.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.02.2004 року за заявою ПП «Західукрторг»було порушено провадження у справі № 6/7-7/7 про визнання останнього банкрутом у зв’язку з неможливістю задоволення майнових вимог кредиторів на суму 46 475 580 грн. 58 коп.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 59 ГК України діяльність суб’єкта господарювання припиняється у разі визнання його в установленому порядку банкрутом, що є підставою для вилучення його з державного реєстру.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.05.2004 року у справі № 6/7-7/7 затверджено звіт ліквідатора,  ПП «Західукрторг»ліквідовано як юридичну особу.

Постановою державного виконавця за № 62-10 від 24.02.2006 року виконавче провадження з примусового виконання судового рішення у справі № 4/2040-19/395 закінчено у зв’язку з вилученням стягувача з ЄДРПОУ.

У відповідності до вимог ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що законодавством не передбачено права стягувача уступити виконання судового рішення іншій особі, а тому укладання Договору уступки вимоги між ПП «Західукрторг» та ТОВ «Укрзахіденерго» 19.12.2003 року за № 04/02 після прийняття рішення Господарським судом Львівської області у справі № 4/2040-19/395 є неправомірним, а перехід права вимоги боргу від ТОВ «Укрзахіденерго» до ВАТ «Західенерго» - безпідставним, що знайшло своє відображення і у постанові Львівського апеляційного господарського суду по справі № 4/2456-6/258 від 11.03.2005 року за позовом ТОВ «Укрзахіденерго» до ВАТ «Західенерго» про стягнення 55 134 грн. 80 коп.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно  з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України  та статті 33 ГПК України  кожна  сторона  повинна  довести  ті  обставини,   на   які   вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом ст. 34 ГПК України, обставини справи, які  відповідно  до  законодавства  повинні бути  підтверджені  певними  засобами  доказування,   не    можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Також, згідно ч.2 статті 43 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Сторони вільні у наданні господарському суду своїх доказів і доведенні їх переконливості. Проте вирішуючи питання щодо доказів господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили (ст. 43 ГПК України). Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до  роз’яснень  Пленуму  Верховного  Суду України, викладених у  пункті  1  постанови  від   29.12.1976   року   №   11  «Про  судове  рішення»,  рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги   процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності —на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обгрунтованим визнається рішення,  в якому повно відображені обставини,  що мають  значення для  даної  справи,  висновки  суду  про  встановлені  обставини і правові  наслідки   є   вичерпними,   відповідають   дійсності   і підтверджуються  достовірними  доказами,  дослідженими  в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення таким вимогам відповідає, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

З огляду на викладене, у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення Господарського суду Львівської області від 01.02.2007 року у справі № 4/2586-17/364 залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України,

Львівський апеляційний господарський суд  П О С Т А Н О В И В :

1.          Рішення Господарського суду Львівської області від 01.02.2007 року у справі № 4/2586-17/364 залишити без змін,  апеляційну скаргу - без задоволення.

2.             Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в                                 касаційному порядку.

3.              Матеріали справи повернути місцевому господарському суду.

Головуючий -суддя                                                                 Мурська Х.В.

Суддя                                                                                          Давид Л.Л.

Суддя                                                                                                Кордюк Г.Т.