ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

№ 13/502
03.04.07 р.

За позовом:
Відкритого акціонерного товариства «Вінницяоблпаливо»

до:
Державного територіально-галузевого об’єднання «Південно-Західна залізниця»

Державного підприємства «Ровенькиантрацит»

про:
стягнення 621,40 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники

від позивача:
Гуцалюк Д.В., представник, довіреність № 11 від 09.01.2007 р.;

від відповідача 1:
Жигала О.С., представник, довіреність № 597-НЮ від 26.02.2007 р.;

від відповідача 2
не з’явились

Розпорядженням Заступника голови Господарського суду міста Києва «Про зміну складу суду»№ 04-1/364 від 07.02.2007 р. змінено склад суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2007 р. у справі № 13/502 призначено розгляд справи на 07.03.2007 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2007 р. у справі № 13/502 розгляд справи відкладено на 03.04.2007 р.

В засіданні суду 07.03.2007 р. представниками сторін відповідно до ст. 69 ГПК України було заявлене клопотання про продовження строку розгляду справи, яке було задоволено господарським судом.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідачів пропорційно ступеню їх вини нестачу в розмірі 621,40 грн., 102,00 грн. витрат по сплаті держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу з мотивів, вказаних у позовній заяві.

В письмовому поясненні за № 356 від 13.10.2006 позивач уточнив позовні вимоги на вимоги про стягнення з відповідачів суми 363,10 грн. збитків від нестачі вантажу, яка складається з 306,88 грн. суми нестачі з урахуванням суми норм природної втрати і граничного розходження визначення маси та 56,22 грн. провізної плати за нестачу вугілля, а також 102,00 грн. витрат по сплаті держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу з мотивів, вказаних у позовній заяві.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач1 у відзиві на позовну заяву та в засіданні суду проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивач пропустив строк позовної давності, встановлений ст. 136 Статуту залізниць України; відповідач 1 звільнений від відповідальності згідно зі ст. 111 Статуту залізниць України; позивачем невірно визначено вартість втраченого вантажу; ст. 114 Статуту залізниць України відшкодування провізної плати у разі нестачі, псування або пошкодження вантажу не передбачено.

Позивач в письмовому поясненні заперечив факт пропуску строку позовної давності з посиланням на норми ГК та ЦК України.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача1, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, та враховуючи доводи відзиву на позовну заяву відповідача1 і письмових пояснень позивача, господарський суд,—

В С Т А Н О В И В:

Згідно зі ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату; укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства; умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.ст. 908, 909 ЦК України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них; умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них; укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Статтею 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 р., встановлено, що накладна –це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем; накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Згідно із залізничною накладною № 52242083 від 27.11.2005 р. відповідачем2, за накладною відправником, відвантажено позивачу, за накладною одержувачу, у напіввагоні № 65110512 антрацит вагою брутто 91 550 кг, вага тари з бруса 22 550 кг, вага нетто 69 000 кг, навалом, навантаження здійснено засобами відправника нижче бортів. В графах 5, 6 вказаної накладної зазначено про складання комерційного акту № 260203/19 на станції Могілів-Подільський на нестачу 2 350 кг.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами, які складають станції залізниць; комерційний акт складається для засвідчення таких обставин, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; порядок складання комерційних актів встановлюється Правилами.

Пунктами 1, 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002 р. та зареєстрованих Міністерством юстиції України 08.07.2002 р. за № 567/6855, визначено, що при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти; комерційні акти складаються для засвідчення таких обставин, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах.

В комерційному акті № 260203/19, складеному 02.12.2005 р. на станції Могілів-Подільський, зазначено, що при переважуванні за вимогою одержувача вагону № 65110512 було виявлено, що в документі зазначена вага брутто –91 550 кг, тара з брусу –22 550 кг, нетто –69 000 кг, фактично вага брутто – 89 200 кг, тара з брусу –22 550 кг, нетто –66 650 кг, менше ніж в документі на 2 350 кг; вантаж прибув в технічно і комерційно справному вагоні; навантаження по всій ширині та довжині рівномірне, нижче рівня бортів на 450 мм, без слідів вантажу на бортах вагону; двері та люки щільно зачинені; слідів течії та розкрадання на шляху прямування не було; кількість вантажу, що не вистачає, у вагоні вміститися могла.

Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли, зокрема якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Статтею 24 Статуту залізниць України встановлено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Таким чином оскільки вантаж прибув у непошкодженому напіввагоні, завантажений засобами відправника, немає ознак втрати та розкрадання, а відомості щодо ваги вантажу, вказані в накладній, не відповідають фактично виявленим перевізником, суд дійшов висновку, що відповідач1 звільнений від відповідальності за нестачу вантажу, а зазначена відповідальність покладається на відповідача2 у зв’язку із неправильним зазначенням відомостей у накладній.

В якості доказів, що підтверджують вартість вантажу та факт її оплати, позивачем надані копії договору № 1-21 від 15.02.2005 р., додаткового узгодження № 10 від 04.11.2005, рахунок № 87-27 від 28.11.2005 р., а також копія платіжного вимоги-доручення від 28.11.2005 р.

Дослідивши надані позивачем докази та розрахунок, суд дійшов висновку про його обґрунтованість.

Твердження відповідача1 про пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставним, виходячи з наступного.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Оскільки, як вже було встановлено, відповідачем1 право позивача не порушене, то до вимог позивача про стягнення з відповідача1 збитків від нестачі вантажу строк позовної давності не застосовується.

Крім того, відповідно до ст. 315 ГК України до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії; претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців; перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців; якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача1 з претензією № 20/100 від 14.03.2006 р., на яку одержав відповідь від 25.04.2006 р. за № А-37/2, а позовна заява від 09.08.2006 р. за № 20/232 була надіслана до суду 13.08.2006 р., тобто порядок та строки, встановлені ст. 315 ГК України, позивачем були дотримані.

Посилання відповідача1 на ст. 136 Статуту залізниць України є безпідставним, адже зазначене положення Статуту залізниць України не може бути застосоване, оскільки не відповідає нормам ст. 315 ГК України, що має вищу юридичну силу.

До позову про стягнення збитків від нестачі вантажу з відповідача2 застосовується загальний строк позовної давності у 3 роки, встановлений ст. 257 ЦК України, адже скорочені строки позовної давності передбачені для позовів вантажоодержувачів до перевізників.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню за рахунок відповідача2.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача2.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,—

В И Р І Ш И В:

1.          Позов до Державного підприємства «Ровенькиантрацит»задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Державного підприємства «Ровенькиантрацит»(94700, Луганська область, м. Ровеньки, вул. Комуністична, 6; ) на користь Відкритого акціонерного товариства «Вінницяоблпаливо»(21100, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 122; ) 363 (триста шістдесят три) грн. 10 коп. збитків від нестачі вантажу, 102 (сто дві) грн. витрат по сплаті держмита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

3.          Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4.          В позові до Державного територіально-галузевого об’єднання «Південно-Західна залізниця»відмовити.

5.          Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя
О.В. Мандриченко