ПОСТАНОВА

"14" вересня 2007 р.
Справа № 7а/95-2934

10 год. 10 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді  Стадник М.С.

при секретарі судового засідання Махнач Р.В.

Розглянув справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Аріол", м. Тернопіль, вул. Живова, 31, 46008

до відповідача: Тернопільської об’єднаної державної податкової інспекції, м. Тернопіль, вул. Білецька, 1, 46003

за участю представників сторін:

позивача:          Стрижак Ігор Євгенович –доручення № 2 від 04.01.07р.;

Козловський Володимир Петрович –доручення від 24.07.07р.;

відповідача:           Свірська Анна Олександрівна –довіреність № 46808/7/10-015 від 09.07.07р..

Суть справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аріол" звернулося з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 17.11.2006р. прийнятого Тернопільською об’єднаною державною податковою інспекцією.

Представникам сторін в судовому засіданні роз’яснено їх права і обов’язки, передбачені ст.ст. 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України).

В засіданні з 04.09.2007р. по 14.09.2007р. на підставі ст. 150 КАС України оголошувалися перерви для надання сторонам можливості подати додаткові матеріали в обґрунтування заявлених вимог та заперечень.

Податкова інспекція проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що спірне повідомлення-рішення відповідає чинному законодавству, підтвердженням чого є акт виїзної планової перевірки № 18295/23-09/32578370 від 07.11.2006р..

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановлено:

- Тернопільською об’єднаною державною податковою інспекцією, на підставі підпункту „б”, пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4, пп. 17.1.3. п. 17.1. ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. № 2181-III (далі Закон 2181), прийняте податкове повідомлення-рішення № /0 від 17.11.2006р., яким Товариству з обмеженою відповідальністю „Аріол” визначено суму податкового зобов’язання: 27590 грн. податку на додану вартість та 13795 грн. штрафних санкцій.

Як зазначає інспекція, підставою для визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість, згідно акту виїзної планової перевірки № 18295/23-09/32578370 від 07.11.2006р., проведеної на предмет дотримання товариством вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2005р. по 30.06.2006р., стало порушення товариством пп. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7. Закону України „Про податок на додану вартість” (далі Закон про ПДВ), а саме товариством зайво включено до складу податкового кредиту в серпні та жовтні 2005р. суми ПДВ згідно податкових накладних не звітних періодів: у серпні 2005р. включено 26135,33 грн. ПДВ згідно податкових накладних № 3 від 31.07.2004р., № 3 від 30.06.2004р., № 2 від 31.08.2004р., № 34 від 22.06.2004р., № 51 від 04.08.2004р., № 42 від 07.07.2004р., № 73 від 30.09.2004р., № 2 від 15.01.2005р. та № 10 від 28.02.2005р.; у жовтні 2005р. включено 1455 грн. ПДВ згідно податкових накладних № 2 від 15.01.2005р. та № 10 від 28.02.2005р..

Позивач заперечує проти доводів інспекції і просить суд врахувати, що сплачені суми ПДВ по вищезазначених податкових накладних,  не були  включені до податкового кредиту в ці періоди, що підтверджується реєстрами отриманих та виданих  податкових накладних . Просить суд врахувати , що  чинне законодавство містить заборону включення до податкового кредиту будь-яких витрат зі сплати податку, не підтверджених податковими накладними і не забороняє включення сум ПДВ сплачених в минулих звітних періодах до складу податкового кредиту майбутніх періодів з врахуванням граничних строків давності –не пізніше 1095 дня з дня подання декларації звітного періоду.

В процесі апеляційного оскарження прийнятого інспекцією рішення № /0 від 17.11.2006р., податковою інспекцією за результатами розгляду скарг позивача прийняте податкове повідомлення –рішення № /2 від 02.03.2007р., яким підтверджені підстави та сума визначеного податкового зобов’язання з податку на додану вартість за попереднім рішенням та встановлено новий граничний строк його сплати: 10 –день від дня їх одержання.

Суд, керуючись ст. 86 КАС України, давши оцінку поданим сторонами доказам та  наведеним доводам, прийшов до висновку, що позов  підлягає задоволенню.

При цьому суд  виходив із наступного:

- згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

- відповідно до Закону України „Про державну податкову службу в Україні”, контролюючим органом стосовно сплати податків є податкові органи, які уповноважені здійснювати контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податкових зобов’язань платниками податків та здійснювати заходи з погашення податкового боргу;

- до суб’єктів підприємницької діяльності, за порушення норм чинного законодавства, органи державної податкової служби застосовують заходи передбачені Законом 2181, на підставі матеріалів перевірки результати яких оформляються актом документальної перевірки відповідно до „Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства” затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 327 від 10.08.2005р. розробленого відповідно до Закону „Про державну податкову службу в Україні”, шляхом приймання  податкових повідомлень –рішень.

Відповідно до п. 1. ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень обов’язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення покладається на відповідача.

Доводи податкової інспекції щодо правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення № /0 від 17.11.2006р. є помилковими, оскільки:

-  відповідно до пп. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону про ПДВ, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації;

- доказом правомірності включення відповідних сум до податкового кредиту є належним чином оформлена податкова накладна, передбачена пп. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону про ПДВ, відповідно до якого не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку не підтверджених податковими накладними. Тобто , наявність податкової накладної , згідно Закону  про ПДВ, є єдиною підставою права платника включити до податкового кредиту  суми сплаченого ( нарахованого) ПДВ, інших обмежень даний закон не передбачає.

Як випливає із матеріалів справи, акту перевірки № 18295/23-09/32578370 від 07.11.2006р., податковий кредит у серпні, жовтні 2005р. товариством сформовано на підставі даних податкових накладних: № 3 від 31.07.2004р., № 3 від 30.06.2004р., № 2 від 31.08.2004р., № 34 від 22.06.2004р., № 51 від 04.08.2004р., № 42 від 07.07.2004р., № 73 від 30.09.2004р., № 2 від 15.01.2005р., № 10 від 28.02.2005р., № 2 від 15.01.2005р. та № 10 від 28.02.2005р.. Зазначені податкові накладні виписані платниками ПДВ, оформлені у відповідності з вимогами передбаченими пп. 7.2.1. п. 7.2. ст. 7. Закону про ПДВ, були наявні при проведені перевірки , що відповідачем не заперечується.

Не оспорюється відповідачем і те, що зазначені спірні податкові накладні не були підставою формування податкового кредиту в періодах їх отримання.  Даний факт підтверджується поданими позивачем реєстрами отриманих та виданих податкових накладних, які  згідно п.п. 6, 7 „Порядку ведення реєстру отриманих та виданих податкових накладних” затвердженого наказом Державної податкової адміністрації № 244 від 30.06.2005р. є основою для відображення зведених результатів обліку з придбання товарів (послуг) в податкових деклараціях з податку на додану вартість, у розділі І якого відображаються отримані податкові накладні які враховуються при формуванні податкового кредиту звітного періоду , результати якого відображаються в податковій декларації .

Приймаючи до уваги, що норми Закону про ПДВ не містять заборони щодо включення до податкового кредиту звітного періоду сум ПДВ по податкових накладних  отриманих платником, але не включених до податкового кредиту в минулих звітних періодах , тому доводи відповідача про право платника податку включити сплачені (нараховані) суми ПДВ тільки в періоді отримання таких податкових накладних є неправомірними та такими , що не відповідають закону.

Також, слід зазначити, що ч. 2 пп.7.4.5. п.7.4.ст.7.Закону про ПДВ передбачена відповідальність платника податку за попернє включення до податкового кредиту сум податку не підтверджених податковими накладними. Оскільки податкова інспекція, станом на момент проведення перевірки, даного факту не встановила , тим самим не підтвердила правомірність визначення товариству податкового зобов’язання по податку на додану вартість в сумі 27590 грн. та застосовання 50% штрафних санкцій від донарахованої суми ПДВ,  у зв’язку з чим оскаржуване податкове повідомлення –рішення підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 86, 94, 160-163, п. 6 розділу Прикінцеві та перехідні положення  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Скасувати податкове повідомлення-рішення № /0 від 17.11.2006р. прийняте Тернопільською об’єднаною державною податковою інспекцією, про визначення Товариству з обмеженою відповідальністю „Аріол” податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 27590 грн. основного платежу та 13795 грн. штрафних санкцій.

3.Стягнути з Державного бюджету на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Аріол", м. Тернопіль, вул. Живова, 31, код 32578370 – 85 грн. державного мита та 118 грн. інформаційних витрат.

Постанова  суду першої інстанції  набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі (15.10.2007р.) до Львівського апеляційного адміністративного суду, а протягом 20 днів після подання заяви - подати апеляційну скаргу.

Суддя                                                                                                    М.С. Стадник