ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2007 р.
№ 2-7/7651-2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дерепи В.І. –головуючого,
Стратієнко Л.В.,
Грека Б.М.

за участю повноважних представників:

позивача

відповідача
3-ї особи

розглянувши у відкритому засіданні касаційну скаргу
Виконавчого комітету Ялтинської міської ради

на постанову
від 30 липня 2007 року Севастопольського апеляційного господарського суду

у справі за позовом
Виконавчого комітету Ялтинської міської ради

до

третя особа:
Товариства з обмеженою відповідальністю “Чорноморський берег”
Управління головного архітектора виконавчого комітету Ялтинської міської ради

про
спонукання здійснити демонтаж самовільно встановленого металевого навісу,

встановив:

У травні 2007 року позивач звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до відповідача про спонукання здійснити демонтаж самовільно встановленого металевого навісу, посилаючись на те, що останній здійснив самочинне будівництво металевого навісу по вул.Драгожинського (район будинку № 37) м.Ялта, тому останній підлягає демонтажу і знесенню.

Рішенням господарського суду АР Крим від 12 червня 2007 року позов задоволено.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 30 липня 2007 року рішення місцевого господарського суду скасовано та прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено.

У касаційній скарзі виконавчий комітет Ялтинської міської ради просить постанову апеляційної інстанції скасувати, як прийняту з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу від відповідача до суду не надходив.

Перевіривши матеріали справи та на підставі встановлених в ній фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування апеляційним господарським судом при прийняття оскаржуваної постанови норм матеріального і процесуального права, суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Приймаючи постанову про скасування рішення місцевого господарського суду та відмову позивачу в позові апеляційний господарський суд виходив з того, що встановлення ТОВ “Чорноморський берег” металевого навісу було необгрунтовано кваліфіковано судом  першої інстанції як самовільне будівництво за відсутності необхідних для цього ознак, тоді як нерухоме майно, яке вже існувало до встановлення навісу належало на праві приватної власності товариству, яке здійснювало ремонт зазначеної споруди на що надання дозволу на виконання будівельних робіт не вимагається.

Проте, з вказаними висновками апеляційної інстанції погодитись не можна враховуючи наступне.

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу будівлі автопавільйону від 22.09.2006 року, наданого відповідачем до апеляційної інстанції, останній придбав у ТОВ “ЄВРООЙЛ” будівлю автопавільйону пляжного комплексу санаторію –навіс Б, розташовану за адресою: м.Ялта, вул.Драгожинського 37.

З п.1.3 зазначеного договору видно, що згідно довідці, виданій Ялтинським міським управлінням земельних ресурсів, предмет договору розташований на земельній ділянці, розташованої за адресою: м.Ялта вул.Драгожинського, 37 на яку правовстановлюючі документи не видавались. Цільове призначення земельної ділянки –обслуговування нежитлових будівель.

Враховуючи зазначені обставини, апеляційному господарському суду необхідно було б з’ясувати, чи не відноситься вказана споруда до об’єктів самочинного будівництва.

Окрім того, не можна погодитись з висновками апеляційної інстанції і в тому, що відповідач виконував ремонтні роботи придбаної будівлі автопавільйону, оскільки зазначені обставини не підтверджуються матеріалами справи, а наведені в постанові обставини викладені відповідно до апеляційної скарги відповідача, що протирічить вимогам статей 32, 33, 34, 36, 38 та 43 ГПК України.

Розглянувши справу у відсутності сторін по справі, апеляційний господарський суд допустив неповноту в збиранні та дослідженні доказів у справі,  чим порушив ст. ст. 43, 22 ГПК України.

Разом з цим, приймаючи постанову, апеляційна інстанція поряд з застосуванням норм Господарського процесуального кодексу періодично застосувала норми Кодексу адміністративного законодавства України, що визнати законним і обгрунтованим не можна.

За вказаних обставин, суд вважає, що постанова апеляційного господарського суду, як прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права не може залишатись без змін і підлягає скасуванню.

Оскільки зазначені вище обставини не були предметом дослідження суду першої інстанції, який в порушення вимог статей 42, 43, 22 ГПК України розглянув справу у відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про місце день і час розгляду справи у судовому засіданні, що відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.11110 ГПК України є безумовною підставою для скасування рішення суду, тому рішення місцевого господарського суду, також, підлягає скасуванню.

При новому розгляді справи господарському суду необхідно врахувати наведене, більш повно та всебічно з’ясувати обставини справи, суть позовних вимог і заперечень, їх обгрунтованість та відповідно до вимог закону вирішити спір по суті.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111  Господарського процесуального кодексу України,  Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 30 липня 2007 року та рішення господарського суду Автономної Республіки Крим  від 12 червня 2007 року скасувати, частково задовольнивши касаційну скаргу.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим в іншому складі суду.

Головуючий, суддя                                                                       В.Дерепа

Судді:                                                                                           Л.Стратієнко

Б.Грек

тс