ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"11" вересня 2007 р.
Справа №  15/185

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Мохонько К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: СТОВ „Зоря” с. Лозувата Ульяновського району

до відповідача: АТЗТ „Ульяновський молочний завод” м. Ульяновка

про стягнення 28275 грн. 48 коп.

Представники сторін:

від позивача – Ільченко І.В. довіреність б/н  від 10.05.07р.

від відповідача – Скідоненко В.Б. директор підприємства

В судовому засіданні 04.09.07р. оголошувалась перерва до 11.09.07р. на 15 годину 30 хвилин.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 28275 грн. 48 коп. боргу за поставлене молоко по  договору від 05.01.04р. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник відповідача у відзиві позов повністю заперечив посилаючись на відсутність первинних документів, які є підставою для списання молочної сировини господарством або молокоприймальним пунктом для оперативного та бухгалтерського обліку, і відповідно відсутністю боргу перед позивачем.

На підставі ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній документами.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін господарський  суд з’ясував наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Між сторонами укладений договір про купівлю-продаж сировини від 05.01.04р. За умовами договору заготівельник / відповідач / бере на себе зобов’язання приймати молоко від товаровиробника / позивача /. Товаровиробник бере на себе зобов’язання продавати цільне молоко, що відповідає за якістю ДСТУ 3662-97 ветеринарним та санітарним вимогам за узгодженим графіком. Ціна сировини встановлюється за щомісячним узгодженням. Договір підписаний представниками сторін і посвідчений печатками підприємств.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець / постачальник /, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк / строки / товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. ст. 655, 692 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона / продавець / передає або зобов’язується передати майно / товар / у власність другій стороні / покупцеві /, а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно / товар / і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов’язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як зазначено в ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В якості доказів здавання молока на АТЗТ „Ульяновський молочний завод” позивач надав приймальні квитанції на закупку молока і молочних продуктів у сільгосппідприємств, радгоспів та інших державних господарств типової міжвідомчої форми № ПК-3 затвердженої наказом ЦСУ СРСР 03.07.81р. № 381 за період з січня 2004 року по травень 2005 року включно і товарно-транспортні накладні форми № 1-ТН (МС) за цей період.

Подані приймальні квитанції не є належними доказами, що можуть підтвердити наявність боргу у відповідача, в розумінні ст. 34 ГПК України, так як вони не відповідають вимогам  Інструкції про  порядок  заповнення, застосування спеціалізованої форми товарної накладної на перевезення молочної сировини, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України від 01.07.02р. № 176 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.09.02р. за № 722/7010 ( надалі Інструкція ). Згідно з пунктом 1.1 вказаної  Інструкції  товарна  накладна  за  формою № 1-ТН (МС) це єдиний первинний документ, який є підставою для  списання молочної  сировини  господарством або  молокоприймальним пунктом, що здійснили відпуск цієї сировини, а також оприходування її молокоприймальним пунктом або молокопереробним підприємством-одержувачем, для оперативного і бухгалтерського обліку  матеріальних  цінностей у  межах України.

Указана накладна оформлюється на кожну відвантажену партію сировини і для кожного вантажоодержувача окремо.

Товарно-транспортні накладні форми № 1 ТН (МС) надані позивачем оформлені без дотримання вимог згаданої Інструкції.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону  України “Про бухгалтерський  облік та фінансову  звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських  операцій є первісні документи, які фіксують здійснення господарських операцій.  Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарських  операцій, а  якщо  це  неможливо, безпосередньо після її закінчення.

Позивачем не зазначено кому з представників відповідача передавалась    молоко в спірний період та не подано будь-яких доказів на підтвердження  повноважень цієї особи щодо приймання товару.

Акт взаємозвірки розрахунків між сторонами станом на 10 січня 2006 року підписаний головними бухгалтерами підприємств, сам по собі, без належним чином оформлених і заповнених первинних бухгалтерських документів не може бути єдиним доказом в підтвердження наявності боргу відповідача перед позивачем в сумі 28275 грн. 45 коп. саме по договору від 05.01.04р. і відповідно єдиною підставою для задоволення позовних вимог.

Сторони, в тому числі і позивач, не надали суду докази щомісячного встановлення ціни сировини, що прямо визначено в пункті 1.3 договору. Посилання представника позивача на те, що ціна визначалась в усній формі по телефону в силу ст. ст. 32 – 34 ГПК України, не може бути належним доказом.

Таким чином, поданими сторонами та зібраними судом доказами не встановлений борг відповідача перед позивачем в сумі 28275 грн. 48 коп. по договору від 05.01.04р., а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі ст. ст. 47-1, 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 526, 655, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 32 – 34, 43, 44,  47-1, 49, 75, 82 – 85 ГПК України господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог повністю відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в порядку визначеному ГПК України.

Суддя                                                                                            К.М. Мохонько