СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2007 р.

Справа № 7/85-91.

за позовом відкритого
акціонерного товариства „Любомльське ремонтно-транспортне підприємство”,                    м. Любомль

третя особа, яка заявляє самостійні
вимоги на предмет спору: товариство з обмеженою
відповідальністю „Любомль-Сервіс”, м. Любомль

до відповідача: підприємця
ОСОБА_1, м. Любомль

про розірвання
договору купівлі-продажу та виселення із займаного приміщення

та зустрічним позовом
підприємця ОСОБА_1, м. Любомль

до
відкритого акціонерного товариства „Любомльське ремонтно-транспортне
підприємство”, м. Любомль

та товариства з обмеженою
відповідальністю „Любомль-Сервіс”, м. Любомль

про
визнання недійсним рішення Наглядової ради та Свідоцтва про право
власності

Суддя      Шум М.С.

за участю представників:

Котов С.С. -генеральний директор
ВАТ „Любомльське РТП”

Бойко І.А. -представник ТзОВ
„Любомль-Сервіс” (дов. від 07.02.2007р.)

ОСОБА_1 -підприємець

ОСОБА_2 -представник підприємця
ОСОБА_1 (дов. від 25.05.2007р.)

Відповідно до ст. 20 Господарського
процесуального кодексу України представникам сторін  було роз'яснено право відводу судді. Відводу
судді заявлено не було. В судовому засіданні на підставі                          ст. 22 ГПК України
учасникам судового процесу було роз'яснено їх права та обов'язки. Заяв                            та клопотань на
розгляд господарського суду не поступило.

Суть спору: Позивач
-відкрите акціонерне товариство „Любомльське ремонтно-транспортне
підприємство”, м. Любомль звернувся до господарського суду Волинської області з
позовом про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна з відстрочкою
платежу, котрий був укладений 01січня 2005 року                з підприємцем ОСОБА_1,  м. Любомль.

В
обґрунтування пред'явлених до відповідача позовних вимог позивач посилався на
укладення між сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна з відстрочкою
платежу, тривале невиконання підприємцем ОСОБА_1 взятих на себе у відповідності
до договору зобов'язань та порушення останнім                   у зв'язку з цим умов даного
договору.

Рішенням
господарського суду Волинської області від 14.12.2006р., залишеним без змін у
відповідності до постанови Львівського апеляційного господарського суду від
05.02.2007р., позовні вимоги товариства „Любомльське РТП” було задоволено в
повному об'ємі та постановлено договір купівлі-продажу нерухомого майна з
відстрочкою платежу від 01.01.2005р. розірвати. Зазначене рішення
господарського суду було прийняте на підставі документів, що були представлені
суду сторонами на час розгляду справи.

За
наслідками розгляду господарським судом Волинської області заяви підприємця
ОСОБА_1 про перегляд рішення господарського суду від 14.12.2006р. за
нововиявленими обставинами 15.03.2007р. господарським судом було прийняте нове
рішення у справі про скасування попереднього рішення суду від 14.12.2006р.
Підставою для цього стало те, що на момент звернення ВАТ „Любомльське РТП” до
суду                      з відповідним
позовом, а саме станом на 11.07.2006р., у відповідності до протоколу засідання
Наглядової ради ВАТ „Любомльське ремонтно-транспортне підприємство” №2 від
23.05.2006р., Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.07.2006р.
та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.07.2006р.,
виданого комунальним підприємством „Волинське обласне бюро технічної
інвентаризації”, об'єкт нерухомості, що виступає предметом договору від
01.01.2005р., (станція МТФ площею 1004,9 кв.м.) належав на праві власності
товариству з обмеженою відповідальності „Любомль-Сервіс”.

Разом
з тим, 16 березня 2007 року товариство з обмеженою відповідальності
„Любомль-Сервіс” звернулось до суду із заявою про залучення товариства до
участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на
предмет спору та ініційованою при цьому вимогою про розірвання договору
купівлі-продажу майна з відстрочкою платежу, укладеного 01 січня 2005 року між
ВАТ „Любомльське РТП”
та підприємцем ОСОБА_1, а також виселення підприємця-відповідача із
займаного останнім приміщення (станції МТФ, що знаходиться у м. Любомлі по вул.
Дружби, 93) з одночасним покладенням на відповідача витрат, пов'язаних з
розглядом справи в суді.

Ухвалою
господарського суду від 19.03.2007р. позов ТзОВ „Любомль-Сервіс” було
прийнято                         до
розгляду та залучено останнє до участі у справі в якості третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги
на предмет спору.

В
обґрунтування пред'явлених позовних вимог щодо розірвання договору
купівлі-продажу майна                 та
виселення підприємця ОСОБА_1 із займаного останнім приміщення товариство з
обмеженою відповідальністю „Любомль-Сервіс” посилається на те, що укладений з
попереднім власником майна -
ВАТ „Любомльське РТП” та підприємцем ОСОБА_1 договір купівлі-продажу
істотно порушує права
та законі інтереси теперішнього власника об'єкту нерухомості щодо
володіння, користування                                  та
розпорядження належним останньому на праві власності нерухомим майном,
підприємець безпідставно користується належним товариству „Любомль-Сервіс” на
праві власності майном, не володіючи правом власності на будівлю станції МТФ,
не маючи достатніх підстав, документації та дозволів здійснив самовільну
реконструкцію приміщення, встановив у останньому технологічне обладнання для
реставрації шин, проклав мережі електропостачання, повітропровід та вентиляцію
чим порушив вимоги законодавства України.

В
судовому засіданні представник ТзОВ „Любомль-Сервіс” пред'явлені до відповідача
позовні вимоги підтримав та просить суд задовольнити останні в повному об'ємі.

Підприємець
ОСОБА_1 звернувся до господарського суду із зустрічним позовом до відкритого
акціонерного товариства „Любомльське ремонтно-транспортне підприємство” та
товариства з обмеженою відповідальністю „Любомль-Сервіс” в котрій посилаючись
на невідповідність положенням законодавства України просить суд визнати
недійсним рішення Наглядової ради ВАТ „Любомльське РТП” від 23.05.2006р. про
передачу станції МТФ до Статутного фонду ТзОВ „Любомль-Сервіс”, а також недійсним
Свідоцтва про право власності товариства „Любомль-Сервіс” на станцію МТФ,
виданого Любомльською міською радою 21.07.2006р. та рішення виконавчого
комітету Любомльської міської ради №75 від 11.07.2006р. про видачу Свідоцтва.

В
обґрунтування зустрічних позовних вимог підприємець посилається на те, що майно
в статутний фонд ТзОВ „Любомль-Сервіс” було передане без достатніх на те
підстав та повноважень, а Любомльською міською радою прийняте відповідне
рішення та свідоцтво з порушенням норм закону.

Ухвалою
господарського суду від 03.09.2007р. за зустрічним позовом в частині визнання
недійсним рішення Наглядової ради ВАТ „Любомльське РТП” від 23.05.2006р. про
передачу станції МТФ до Статутного фонду ТзОВ „Любомль-Сервіс” було порушено
провадження у справі, розгляд зустрічного позову в цій частині об'єднано із
первісним позовом для їх спільного розгляду, а в розгляді позовних вимог щодо
визнання недійсним Свідоцтва про право власності на станцію МФТ, виданого
Любомльською міською радою 21.07.2006р., та рішення виконавчого комітету
Любомльської міської ради №75 від 11.07.2007р. про видачу Свідоцтва відмовлено.

Підприємець ОСОБА_1 та його
представник в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримали.

Представники ВАТ „Любомльське РТП”
та ТзОВ „Любомль-Сервіс” в судовому засіданні, а також зазначені товариства у
відзивах від 12.09.2007р. на зустрічний позов з приводу пред'явлених
підприємцем ОСОБА_1 позовних вимог заперечили, мотивуючи це тим, що підприємець
звертається до суду з двома вимогами, котрі підлягають розгляду, як за
правилами, встановленими ГПК України, так і за правилами,                   що визначаються КАС України,
згідно припису ч. 3 ст. 21 КАС України об'єднання в одне провадження кількох
вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не
встановлене законом, не допускається. У зв'язку з цими обставинами товариства
просять суд в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи,
первісного та зустрічного позовів, заслухавши пояснення, доводи                    й заперечення представників
сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

01 січня 2005 року між відкритим
акціонерним товариством „Любомльське ремонтно-транспортне підприємство”, м.
Любомль та підприємцем ОСОБА_1, м. Любомль було укладено договір
купівлі-продажу нерухомого майна з відстрочкою платежу.

У відповідності до даного договору
відкрите акціонерне товариство „Любомльське ремонтно-транспортне підприємство”
зобов'язалось продати підприємцю ОСОБА_1 приміщення станції МТФ типовий проект
817-116 площею 1008 кв.м. балансовою вартістю 120 тис. грн., а відповідач,                  в свою чергу, придбати
зазначений об'єкт нерухомості для подальшого виробництва та реставрування
різноманітного обладнання, запасних частин, автомобільної резини та ін.

Одночасно з цим підприємець ОСОБА_1
зобов'язувався сплачувати вартість об'єкту нерухомості щомісячними платежами в
розмірі 5 тис. грн. строком на два роки до повної виплати його вартості.
Місячну оплату відповідач зобов'язувався вносити регулярно до 20 числа кожного
поточного місяця.

У відповідності та на виконання
умов зазначеного договору ВАТ „Любомльське РТП” було передано відповідачу в
користування приміщення станції МТФ.

Відповідно до ст. 144
Господарського кодексу України, майнові права та майнові обов'язки суб'єктів
господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно із ст. 173 Господарського
кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення,
в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 193
Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок,            а кредитор
-прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором,
не випливає              із суті
зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання,
то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 599
Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки можуть виникати, зокрема з договору та інших
юридичних фактів.

В даному випадку внаслідок
укладення між ВАТ „Любомльське РТП” та підприємцем ОСОБА_1 договору
купівлі-продажу нерухомого майна з відстрочкою платежу, передачею товариством
підприємцю                в користування
об'єкту нерухомості, отримання останнім станції МТФ та проведення відповідачем
часткових платежів по оплаті вартості переданого майна між зазначеними
суб'єктами сторонами виникли цивільні зобов'язання.

Всупереч вимогам договору
купівлі-продажу нерухомого майна підприємець-відповідач не виконував взяті на
себе у відповідності до угоди зобов'язання, а саме, у встановленому договором
порядку не здійснював належних платежів, спрямованих на оплату об'єкту
нерухомості (в порядку, строки та розмірах, визначених договором).

Довідкою ВАТ „Любомльське РТП” від
31.08.2007р. №НОМЕР_1 стверджується те, що із загальної, передбаченої договором
суми платежу, котру підприємець ОСОБА_1 повинен був внести товариству впродовж
2005-2006 років - 120000 грн. відповідачем було сплачено лише 53600 грн.

З моменту останнього платежу
(10.11.2005р.) відповідач у встановленому договором порядку та строки чергових
платежів за передане з розстроченням платежу приміщення станції МТФ не
здійснював, чим порушив умови договору від 01.01.2005р. На момент закінчення
строку дії договору (01.01.2007р.) неоплачена заборгованість склала 66400 грн.

У відповідності до договору від
01.01.2005р. відповідач, в якості покупця за угодою, брав на себе й
зобов'язання щодо дотримання під час здійснення своєї діяльності екологічної
безпеки.

Комісією Любомльської районної
державної адміністрації було проведено перевірку  діяльності ремонтного цеху ВАТ „Любомльське
РТП”, який на даний час використовується підприємцем ОСОБА_1

Проведеною комісією перевіркою було
встановлено, що будівля експлуатується підприємцем                 ОСОБА_1 згідно договору
купівлі-продажу від 01.01.2005р. в якості пункту гарячої реставрації
автомобільних шин. В цеху проведено реконструкцію, встановлено технологічне
обладнання для реставрації шин, прокладені мережі електропостачання,
повітропроводу та вентиляції. Усі виконані роботи здійснені              без відповідної документації, а
діяльність підприємця проводиться без необхідних для цього дозволів                     (на проведення
реконструкції, на введення об'єкту в експлуатацію, на початок робіт і т.п.)

Виявлено комісією також і те, що в
процесі діяльності реставраційного пункту утворюються відходи               у вигляді гумової стружки,
договори на її передачу для подальшої утилізації чи переробки відсутні, в
процесі діяльності відбуваються викиди шкідливих речовин в атмосферне повітря,
дозвіл на їх викиди відсутній, відсутні також і експертиза робочого проекту на
відповідність нормативно-правовим актам з охорони праці, експлуатація
устаткування, використання хімічних речовин та їх сполук, придбаних за кордоном
здійснюється без проведення експертизи на відповідність їх нормативно-правовим
актам з охорони праці та інші порушення, які зафіксовані і викладені в висновку
№НОМЕР_2 від 18.02.2006р.

Крім того, на виконання умов
договору купівлі-продажу від 01.01.2005р. відповідач зобов'язувався заключити
договір з енергопостачальною організацією і вносити оплату по показникам
лічильника                            до
20 числа поточного місяця, а також за втрати в процентному відношенні до
кількості використаної електроенергії, за оперативно-технічне обслуговування
електроліній і трансформаторної підстанції щоквартально вносити оплату по
домовленості в касу РТП до 20 числа закінчення кварталу.

Порушення підприємцем ОСОБА_1
взятих на себе вищевказаних зобов'язань підтверджується актом від 31.03.2006р.
складеним заступником директора Любомльської філії та інспекторами                                          ВАТ
„Волиньобленерго” в присутності енергетика ВАТ „Любомльське РТП”, згідно якого
за період з вересня 2005 року по 31 березня 2006 року відповідачем було спожито
17120 Квт електричної енергії на загальну суму 6344,40 грн., в той час, як в
бухгалтерію ВАТ „Любомльське РТП” сплачено за 2005 рік і січень 2006 року лише
965,00 гривень. Вищенаведені обставини підтверджують, що відповідач
систематично не проводить повні розрахунки за спожиту електроенергію, а відтак
порушує взяті на себе договірні зобов'язання та положення Правил користування
електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань
регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996р., згідно п. 1.6
котрих договір про постачання електричної енергії на основі типового договору
укладається постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма
споживачами та субспоживачами (крім населення), які розташовані на території
здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за
регульованим тарифом. Умови договору про купівлю-продаж електричної енергії між
споживачем (субспоживачем) та постачальником електричної енергії за
нерегульованим тарифом визначаються за згодою сторін. Цей договір укладається
відповідно до законодавства України.

У зв'язку з викладеним суд прийшов
до висновку, що відповідачем в процесі використання нерухомого майна було
істотно порушено договірні зобов'язання, що у відповідності до ст.ст. 610, 611
Цивільного кодексу України виступає підставою для розірвання такого договору.

Одночасно з цим, як було
встановлено господарським судом в процесі розгляду справи, у відповідності до
протоколу засідання Наглядової ради ВАТ „Любомльське ремонтно-транспортне
підприємство” №2 від 23.05.2006р., Свідоцтва про право власності на нерухоме
майно від 21.07.2006р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 24.07.2006р., виданого комунальним підприємством „Волинське обласне
бюро технічної інвентаризації”, об'єкт нерухомості -станція МТФ площею 1004,9
кв.м. станом                  на
11.07.2006р. належала на праві власності товариству з обмеженою
відповідальності „Любомль-Сервіс”. Вищезазначене майно було передане
товариством „Любомльське РТП” до Статутного фонду товариства                    з обмеженою
відповідальністю „Любомль-Сервіс”.

З викладеного вбачається, що
підприємець ОСОБА_1 використовує приміщення станції МТФ                               у м. Любомлі по
вул. Дружби, 93, котре належить товариству з обмеженою відповідальністю
„Любомль-Сервіс”, без відповідного на те погодження з власником майна, без
необхідних для цього правових підстав, порушуючи при цьому права товариства
„Любомль-Сервіс” щодо використання та розпорядження належним йому майном, що й
стало підставою для звернення останнього до суду з відповідним позовом.

Здійснюючи право повного
господарського відання, підприємство володіє, користується та розпоряджається
зазначеним майном, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать закону
та цілям діяльності підприємства. До права повного господарського відання
застосовуються правила про право власності, якщо інше не встановлено
законодавчими актами України. Згідно ст. 391 ЦК України власник  майна
має  право  вимагати
усунення  перешкод у здійсненні
ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до положень чинного
законодавства України, право власності в Україні охороняється законом. Захист
права власності здійснюється судовими органами у встановленому законодавством
порядку. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено
судом чи арбітражним (господарським) судом. Власник не може бути позбавлений
права власності на своє майно, крім випадків, передбачених законодавчими
актами.

Враховуючи використання підприємцем
ОСОБА_1 приміщення станції МТФ площею 1004,9 кв.м. без належних на те правових
підстав, невиконання останнім при цьому умов укладеного з попереднім власником
майна договору (в частині внесення передбачених угодою платежів, належного
утримання майна, недотримання при використанні майна встановлених норм і
правил), господарський суд вважає, що вимога товариства з обмеженою
відповідальністю „Любомль-Сервіс” щодо виселення підприємця ОСОБА_1 із
займаного останнім приміщення є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Розглянувши вимогу ТзОВ
„Любомль-Сервіс” відносно розірвання договору купівлі-продажу майна                 з відстрочкою платежу,
укладеного 01 січня 2005 року між ВАТ „Любомльське РТП” та підприємцем               ОСОБА_1 суд вважає за необхідне провадження у
справі в цій частині позову припинити на підставі п. 11 ст. 80 ГПК
України у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Викладене пов'язане з тим, що
договором купівлі-продажу майна з відстрочкою платежів від 01.01.2005р. було
передбачено обов'язок покупця -підприємця ОСОБА_1 в якості оплати вартості
переданого приміщення вносити продавцю -ВАТ „Любомльське РТП” плату в розмірі
5000 грн. щомісячно   до повної виплати
вартості об'єкту строком на два роки.

Згідно із ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з
моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору
застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення
строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке
мало місце під час дії договору.

У зв'язку з цим суд вважає, що
право власності у підприємця ОСОБА_1 на приміщення, котре передавалось згідно з
угодою від 01.01.2005р., могло виникнути саме з моменту виконання умов
договору               в частині внесення
платежів в повній сумі і саме в період до 01.01.2007р.

До цього часу договір
купівлі-продажу носив характер договору оренди приміщення і мав певний строк
дії -в даному випадку впродовж двох років до 01.01.2007р.

На момент звернення належного
власника -ТзОВ „Любомль-Сервіс” до суду з позовом термін дії договору,
укладеного між ВАТ „Любомльське РТП” та підприємцем ОСОБА_1 закінчився, що
усуває обставини для розірвання цієї угоди та є підставою для припинення
провадження у справі.

Разом з тим, статтею 785 ЦК України
встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно
повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Розглянувши зустрічні позовні
вимоги підприємця ОСОБА_1 в частині визнання недійсним рішення Наглядової ради
ВАТ „Любомльське РТП” від 23.05.2006р. про передачу станції МТФ                до Статутного фонду ТзОВ
„Любомль-Сервіс”, господарський суд вважає, що останні не підлягають до
задоволення з наступних підстав:

Здійснюючи право повного
господарського відання, підприємство володіє, користується та розпоряджається
зазначеним майном, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать закону
та цілям діяльності підприємства.

Згідно положень статті 65
Господарського кодексу України управління підприємством здійснюється відповідно
до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо
господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового
колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством
безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту
підприємства чи інших установчих документів.

Статтею 80 Господарського кодексу
та статтею 113 Цивільного кодексу України визначено, що господарським
товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на
частки між учасниками. Господарські товариства можуть бути створені у формі
повного товариства, командитного товариства, товариства з обмеженою або
додатковою відповідальністю, акціонерного товариства. Акціонерним товариством є
господарське товариство, яке має статутний фонд, поділений на визначену
кількість акцій однакової номінальної вартості, і несе відповідальність за
зобов'язаннями тільки майном товариства, а акціонери несуть ризик збитків,
пов'язаних із діяльністю товариства, в межах вартості належних їм акцій. Товариством
з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний фонд,
поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе
відповідальність за своїми зобов'язаннями тільки своїм майном.

У відповідності до ст.ст. 85, 86,
140 ГК України, ст. 115 ЦК України господарське товариство                         є власником майна,
переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески, доходів,
одержаних від господарської діяльності товариства, іншого майна, набутого товариством
на підставах, не заборонених законом. Вкладами учасників та засновників
господарського товариства можуть бути будинки, споруди, обладнання та інші
матеріальні цінності, цінні папери, права користування землею, водою та іншими
природними ресурсами, будинками, спорудами, а також інші майнові права
(включаючи майнові права на об'єкти інтелектуальної власності), кошти, в тому
числі в іноземній валюті. Джерелами формування майна суб'єктів господарювання є
грошові та матеріальні внески засновників, доходи від реалізації продукції
(робіт, послуг), доходи від цінних паперів та ін.

Статтею 134 ГК України
визначається, що суб'єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність
на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими
суб'єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у
тому числі має право надати майно іншим суб'єктам для використання його на
праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління,
або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладене перебуваючи
власником нерухомого майна та одночасно основним засновником товариства з
обмеженою відповідальністю „Любомль-Сервіс” (розмір частки в статутному
капіталі складає 98%) відкрите акціонерне товариство „Любомльське РТП” на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством
України, здійснило передачу до статутного фонду ТзОВ „Любомль-Сервіс” об'єкту
нерухомості -станції МТФ (згідно протоколу засідання наглядової ради товариства
від 23.05.2006р. №2).

Разом з тим, враховуючи, що спір до
суду було доведено з вини відповідача, витрати, пов'язані з поданням позовної
заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата державного мита та оплата
інформаційно-технічного забезпечення судового процесу), що поніс позивач, слід
відшкодувати останньому у відповідності до ст. 49 ГПК України за рахунок
підприємця ОСОБА_1

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст. 20, 65, 80, 85, 86, 134, 140, 173, 193 Господарського кодексу
України, ст.ст. 11, 113, 115, 391, 509, 526, 527, 530, 599, 631, 785 Цивільного
кодексу України,                   ст.ст.
44, 49, п. 11ст. 80, ст.ст. 82-85, 115 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю „Любомль-Сервіс” задовольнити частково.

2. Підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
код НОМЕР_3) примусово виселити із займаного останнім приміщення станції МТФ,
котре знаходиться за адресою: Волинська область, м. Любомль, вул. Дружби, 93.

3. В частині позовних вимог щодо
розірвання укладеного між відкритим акціонерним товариством „Любомльське
ремонтно-транспортне підприємство” та підприємцем ОСОБА_1 договору
купівлі-продажу з відстрочкою платежу від 01.01.2005р. провадження у справі
припинити.

4. Стягнути з підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_1,                          код
НОМЕР_3) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Любомль-Сервіс”
(м. Любомль,               вул. Дружби,
93, ) 85 грн. в повернення витрат по сплаті державного мита
та 118 грн.             в повернення
витрат по оплаті інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

5.
В задоволенні зустрічного позову підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Суддя                                                                                            М.С.
Шум