ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27.09.07                                                                                       Справа №7/266-10/495

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Кричмаржевський В.А. судді  Кричмаржевський В.А.    , Зубкова Т.П.  , Хуторной В.М.

при секретарі Шерник О.В.

за участю представників:

позивача -  Садовського А.М., директора; - Кисіля Р.В., юриста, дов. від 26.09.2007р.

відповідача -  Ляміна Н.О., юрисконсульта, дов.№797 від 11.06.2007р.

Відділу Державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції, м.Мелітополь Запорізької  області, - Величко О.В., державного виконавця (наказ №74 від 29.09.2007р.)

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Меркурій”, м.Мелітополь Запорізької області

на  ухвалу  господарського суду  Запорізької  області від 05.07.2007р.

у справі  № 7/266/-10/495

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Меркурій”, м.Мелітополь Запорізької області

до відповідача Мелітопольського орендного підприємства теплових мереж, м.Мелітополь Запорізької області

про  стягнення коштів

Установив:

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 10.03.2005р. у справі №7/266/-10/495 рішення господарського суду Запорізької області від 03.11.2004р. скасовано та стягнуто з Мелітопольського орендного підприємства теплових мереж, м.Мелітополь Запорізької області, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Меркурій”, м.Мелітополь Запорізької області, 33.568,80грн. вартості виконаних підрядних робіт, 58грн. державного мита. З ТОВ.„Меркурій” на користь Мелітопольського орендного підприємства теплових мереж стягнуто 127,50грн. державного мита і 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Виданий позивачеві на підставі рішення суду наказ був своєчасно пред’явлений для примусового виконання до органів державної виконавчої служби.

29.04.2005р. державною виконавчою службою у місті Мелітополі та Мелітопольському районі відкрито виконавче провадження з виконання наказу суду від 20.04.2005р.  № 7/266/-10/495 про стягнення боргу з відповідача у справі у розмірі 33.568,80грн., а 10.06.2005р. ДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до статті 39 Закону України „Про виконавче провадження”.           Підставою для закінчення виконавчого провадження стало погашення боргу

згідно з актом звірки від 20.05.2005р. та платіжних доручень №4365 від 25.05.2005р. та №4445 від 06.06.2005р.

Не погоджуючись з вказаною постановою ДВС, ТОВ.„Меркурій” 08.06.2006р. звернулося до господарського суду Запорізької області зі скаргою, в якій просить скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 10.06.2005р.

Прийняті у цій справі судові акти неодноразово оскаржувалися та переглядалися вищими судовими інстанціями.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.12.2006р. у цій же справі постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 12.10.2006р. та ухвалу господарського суду Запорізької області від 29.06.2006р., які прийняті за результатами розгляду вищезгаданої скарги на дії ДВС, скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Запорізької області. Підставою для скасування цих судових актів стало те, що господарськими судами попередніх інстанцій була розглянута скарга без вирішення питання про поновлення строку звернення зі скаргою до суду, про що й просив скаржник.

Розглянувши скаргу, суд першої інстанції ухвалою від 05.07.2007р. відмовив позивачеві (скаржнику) в поновленні строку на подання скарги про скасування постанови ДВС Мелітопольського міськрайонного управління юстиції від 10.06.2005р. про закінчення виконавчого провадження, а скарга залишена без розгляду.

Не погоджуючись з цим судовим актом, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає таким, що винесений з порушенням закону, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу на розгляд господарського суду Запорізької області.

Свої доводи заявник апеляційної скарги аргументує наступним.

Про винесення постанови державною виконавчою службою заявникові стало відомо лише 03.05.2006р. - після звернення до ДВС з письмовим запитом. Не погоджуючись з постановою ДВС про закінчення виконавчого провадження від 10.06.2005р., позивач 13.05.2006р. звернувся до господарського суду з позовом в порядку Кодексу адміністративного судочинства України про скасування постанови ДВС. Ухвалою господарського суду Запорізької області від 23.05.2006р. позовна заява була повернута позивачеві без розгляду, оскільки такі скарги розглядаються в порядку статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України. Після отримання цієї ухвали позивач у стислі строки звернувся до господарського суду з заявою в порядку статті 121-2 ГПК України. На думку заявника апеляційної скарги, відмовляючи у задоволені клопотання про поновлення строку для звернення до суду з посиланням на відсутність поважних причин пропуску строку, суд безпідставно не визнав причину пропуску строку поважною і не застосував статтю 53 ГПК України. На час звернення з позовом в порядку КАСУ йшло формування судової практики, а саме, вирішення процесуальних питань з приводу розгляду справ по оскарженню рішень, дій або бездіяльності органів ДВС в порядку адміністративного судочинства чи в порядку норм ГПК України. А тому заявник апеляційної скарги вважає, що ним пропущений встановлений статтею 121-2 ГПК України строк з поважних причин.

Боржник у відзиві на апеляційну скаргу та його представник у судовому засіданні зазначили, що при винесені оскаржуваної ухвали господарським судом не було допущено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, просять залишити оскаржувану ухвалу без змін, а скаргу - без задоволення.

Представники заявника апеляційної скарги підтримали доводи, що викладені в апеляційній скарзі.

Відповідно до розпорядження першого заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду від 26.09.2007р. за №2686 справу передано на

розгляд колегії суддів у складі: Кричмаржевського В.А. (головуючого), Зубкової Т.П. та Хуторного В.М.

За згодою учасників судового засідання за результатами перегляду справи оголошено лише вступну та резолютивну частини  постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників судового процесу, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги  з  огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення  оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо,  або з дня,  коли дія мала бути вчинена.

Як зазначив в апеляційній скарзі її заявник, про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження йому стало відомо лише 03 травня 2006р., а тому він зобов’язаний був до 12 травня 2006р. включно подати до господарського суду Запорізької області в порядку статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України скаргу на дії державної виконавчої служби у місті Мелітополі та Мелітопольському районі. Але всупереч зазначеному така скарга подана лише 08 червня 2006р., майже через місяць.

Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України надає право господарському суду у відповідних випадках визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк. Але виходячи із змісту цієї норми, поважними визнаються лише ті обставини, які є об’єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов’язані  з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами справи певних процесуальних дій.

Наведені у клопотанні причини пропуску процесуального строку, а саме,  подання скарги на дії органів державної виконавчої служби в порядку адміністративного, а не господарського процесуального судочинства, не можуть вважатись поважними в розумінні наведеної норми, оскільки стали наслідком порушення скаржником не лише норм господарського процесуального права, але й норм адміністративного судочинства, при оформленні скарги на дії органів державної виконавчої служби, дотримання яких є обов’язковим для всіх учасників господарського процесу.

Колегія суддів також зазначає і про таке.

Відповідно до статті 129 Конституції України та статті 4-2 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у судах здійснюється на засадах рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, законності та ін.

Як встановлено судом та не заперечується заявником апеляційної скарги і його представниками, позивач пропустив встановлений строк, який надає право оскаржити дії чи бездіяльність державної виконавчої служби, внаслідок порушення процесуального закону.

Господарський процесуальний кодекс України передбачає, що скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором лише в порядку господарського судочинства. А тому посилання особи, що подала апеляційну скаргу, на нібито різну судову практику при застосуванні норм господарського та адміністративного судочинства, так зване „формування” судової практики у зв’язку з набранням чинності Кодексу адміністративного судочинства України, є безпідставним та надуманим.

З дня введення в дію Кодексу адміністративного судочинства України, жодних непорозумінь у застосуванні статті 121-2 ГПК України не виникало.

А тому, оскільки строк подання скарги на дії державної виконавчої служби пропущений позивачем внаслідок порушення ним норм процесуального права, а не внаслідок якихось непереборних обставин чи інших істотних перешкод чи труднощів, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком законно та справедливо відмовив позивачеві у відновленні пропущеного строку на подання скарги на дії ДВС.

Не випадково законодавець обмежив порядок оскарження дій державної виконавчої служби певним строком - десятиденним, що повинно дисциплінувати сторін у справі.

Враховуючи викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 101-106 ГПК України, Запорізький апеляційний  господарський суд -

Постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Меркурій”, м.Мелітополь Запорізької області, залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Запорізької області від 05.07.2007р. у справі  № 7/266/-10/495 - без змін.

Головуючий суддя Кричмаржевський В.А.

судді  Кричмаржевський В.А.

Зубкова Т.П.  Хуторной В.М.