ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.09.07 р.                                                                               Справа № 20/95пд

Суддя господарського суду Донецької області Донець О.Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Калініна, с.Красногорівка

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю „Вікторія”, м.Донецьк

до відповідача-2: Донецької обласної інспекції Держтехнагляду, м.Донецьк

третя особа:         Українська товарна біржа, м.Київ

про  визнання біржового договору купівлі – продажу недійсним

за участю представників

від позивача:         Клименко Ю.В. –дов.

від відповідача-1:  не з"явився

від відповідача-2: Глушко О.В.-дов.

від третьої особи:  не з”явився

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Донецької області звернулося Колективне сільськогосподарське підприємство ім. Калініна, с.Красногорівка, із позовом до   Товариства з обмеженою відповідальністю „Вікторія”, м.Донецьк, та Донецької обласної інспекції Держтехнагляду, м.Донецьк, про визнання біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу - колісного трактора ЮМЗ-6, 1995 року випуску, номер шасі (кузову) 822873, номер двигуна 4И1111, від 05.04.03 р. - недійсними, та про зобов”язання Донецької обласної інспекції Держтехнагляду скасувати державну реєстрацію вищезазначеного транспортного засобу ( далі ТЗ) та поновити право власності позивача на даний ТЗ.

У позовній заяві у якості третьої особи позивач зазначив  Донецьку обласну інспекцію Держтехнагляду ,  м.Донецьк, та клопотав  про її залучення до участі у справі.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на  те, що з боку позивача  вищезазначений договір підписано особою, яка не мала відповідних повноважень, на надані суду документи та на приписи Цивільного кодексу УРСР, Цивільного кодексу України, на роз”яснення Вищого господарського суду України № 02-5/111 від 12.03.99 р.

Ухвалою суду від 16.05.07 р. до участі у справі залучено іншого відповідача -  Донецьку обласну інспекцію Держтехнагляду,  м.Донецьк.

Ухвалою суду від 16.07.07 р. до участі у справі у якості третьої особи залучено Українську товарну біржу, м.Київ.

Під час розгляду справи позивач своїм клопотанням від 14.05.07 р. уточнив склад позовних вимог, просив виключити з позову вимогу про залучення до участі у справі у якості третьої особи вищезазначеної інспекції та п.3 позовних вимог.

Відповідач-1 проти позову заперечив, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, на надані суду документи, на приписи ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України щодо строку позовної давності.

Відповідач –2 заперечень проти задоволення позову не заявив, надав суду копії документів, що наявні в матеріалах справи.

Третя особа вимог ухвал суду про забезпечення явки свого представника до судового засідання, про витребування відзиву на позов та додаткових доказів по справі не виконала.

Судом задоволено клопотання сторін про продовження строку вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

05 квітня 2003 р. КСП ім.Калініна в особі Мазіна Ю.С. по довіреності ЕАГ № 969688 від 05.04.03 р. (продавець), та ТОВ “Вікторія” в особі Павловського Є.Ф. по довіреності ЯДА № 904488 від 05.04.03 р. (покупець), укладено біржовий договір (угоду) № 299025 купівлі-продажу транспортного засобу (далі-“договір”).

Відповідно до п.1 договору, продавець продав покупцю ТЗ: колісний трактор ЮМЗ-6, 1995 року випуску, номер кузову 822873, номер двигуна 4И1111, який належить позивачеві на підставі свідоцтва про реєстрацію машини, копія якого наявна  в матеріалах справи.

Суть позову, з урахуванням уточнення, полягає у вимогах про визнання недійсним договору.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на  те, що з боку позивача  вищезазначений договір підписано особою, яка не мала відповідних повноважень, на надані суду документи та на приписи Цивільного кодексу УРСР, Цивільного кодексу України, на роз”яснення Вищого господарського суду України № 02-5/111 від 12.03.99 р.

Відповідач-1 позову не визнав, посилаючись на  необґрунтованість позовних вимог, на надані суду документи, на приписи ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України щодо строку позовної давності.

Відповідач-2 та третя особа заперечень проти позову не надали.

Згідно із ст.4-2) Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.4-3) зазначеного кодексу, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею ст.33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно із ст.48 Цивільного кодексу УРСР, що діяв на час укладення договору, недійсною є угода, яка, зокрема, не відповідає вимогам закону.

Статтею 59 Цивільного кодексу УРСР передбачено, що угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її вчинення.

Відповідно до ст.41 зазначеного кодексу, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну та припинення цивільних прав та обов”язків.

Згідно із ст.62 Цивільного кодексу УРСР, угода, вчинена однією особою (представником) від імені іншої особи, яку представляють, в силу повноваження, що ґрунтується на довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює та припиняє цивільні права та обов”язки особи, яку представляють.

Статтею 64 зазначеного кодексу встановлено, що довіреністю визнається письмове повноваження, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно із ст.29 Цивільного кодексу УРСР, юридична особа набуває цивільних прав та приймає на себе цивільні обов”язки через свої органи, що діють в межах прав, наданих їм по закону або статуту (положенню).

Відповідно до ст.63 зазначеного кодексу, угода, вчинена від імені однієї особи особою, не уповноваженою на вчинення угоди, або з перевищенням повноважень, створює, змінює та припиняє цивільні права та обов”язки для особи, яку представляють, лише у випадку наступного схвалення угоди цією особою.

У письмових поясненнях громадянина Мазіна Ю.С., від 14.08.07 р., копія яких додана позивачем до матеріалів справи, зазначена особа пояснила, що 24.02.2000 р. вийшла з членів КСП ім.Калініна, однак з 2001 р. нею як головою ліквідаційної комісії підписувалися договори про відчуження майна позивача. У наступному, зазначає громадянин  Мазін Ю.С., було встановлено, що дану комісію було створено колишніми членами КСП ім.Калініна, які не мали права приймати рішення від імені підприємства, отже й сам громадянин Мазін Ю.С. не мав повноважень підписувати будь-які договори від імені позивача.

Громадянин Мазін Ю.С. у письмових поясненнях також зазначив, що його було притягнуто до кримінальної відповідальності по ст.ст. 356, 365, 366, 367 Кримінального кодексу України, а також що біржові договори купівлі-продажу ТЗ (трактора МТЗ-80, тракторів ЮМЗ-6, комбайну СК-5) ним підписувалися від імені позивача на підставі довіреностей, які громадянин Мазін Ю.С. підписував сам для себе.

Вищезазначені обставини знайшли підтвердження й у постанові Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 02.06.06 р. (справа № 1-26/2000), в якій зазначено, що 24.02.2000 р. громадянин Мазін Ю.С. звільнився з КСП ім.Калініна та не мав ніяких прав та повноважень щодо розпорядження майном цього підприємства.

У зазначеній постанові міститься висновок про те, що  громадянин Мазін Ю.С. вчинив дії, що виходять за межі наданих йому прав та повноважень, чим заподіяв тяжких наслідків законним інтересам позивача на суму 45781,26 грн., що вина зазначеної особи повністю доведена судовим слідством, її показанням, показаннями свідків, речовими та іншими доказами.

Ухвалою суду від 14.08.07 р. від сторін та третьої особи були витребувані довіреності, видані громадянину Мазіну Ю.С., в тому числі й та, що зазначена у спірному договорі.

Зазначені документи суду надані не були. Отже, докази наявності у зазначеної особи повноважень з відчуження майна позивача за спірним договором відсутні.

Голова КСП ім.Калініна листом від 12.08.07 р. повідомив суд, що з 24.02.2000 р.  громадянин Мазін Ю.С. втратив право на членство в КСП ім.Калініна на підставі його заяви та протоколу загальних зборів членів КСП ім.Калініна, що ніяких довіреностей, які б надавали право представляти інтереси КСП ім.Калініна на ім”я Мазіна Ю.С. уповноваженими особами підприємства не видавалися.

За даних обставин суд дійшов висновку про те, що спірний договір від імені позивача укладено особою, яка не мала відповідних повноважень, та позивач у наступному зазначений договір не схвалив.

Відповідач-1 вищезазначених обставин не спростував, у відзиві на позов зазначив, що в силу ст.257 Цивільного процесуального кодексу України позивачем пропущено строк позовної давності.

Статтею 257 зазначеного кодексу передбачено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Іншого обґрунтування пропущення позивачем строку позовної давності та заяви про застосування її судом від відповідача-1 до суду не надходило.

Вищенаведене свідчить про те, що спірний договір з боку позивача укладено із порушенням приписів ст.ст.29, 63 Цивільного кодексу УРСР, що діяв на момент укладення договору.

Отже, на підставі   ст.48 Цивільного кодексу УРСР зазначений договір слід визнати недійсним.

Таким чином, позов підлягає задоволенню як такий, що обґрунтований матеріалами справи та посиланням на приписи відповідних норм права, судові витрати –покладаються на відповідача-1.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.4-2, 4-3, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,  ст.ст. 29, 48, 62, 63, 64 Цивільного кодексу УРСР, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги колективного сільськогосподарського підприємства ім. Калініна, с.Красногорівка, до Товариства з обмеженою відповідальністю „Вікторія”, м.Донецьк,  - задовольнити.

Біржовий договір (угоду) купівлі-продажу транспортного засобу № 299025 від 05.04.03р., укладений КСП ім.Калініна та ТОВ “Вікторія”, -  визнати недійсним.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Вікторія” (83062, м.Донецьк, вул. Ткаченко, 125, ідентифікаційний код 31427241) на користь колективного сільськогосподарського підприємства ім. Калініна (86042,  с.Красногорівка, вул. Гагаріна, 6 “а”, Ясинуватський район, Донецької області, ідентифікаційний код 00695700) 85,00 грн. – суму держмита, 118,00 грн. – суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ у встановленому законом порядку.

Повний текст рішення оголошено 03.09.07 р.

Суддя

Суддя господарського суду Донецької області Донець О.Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Калініна, с.Красногорівка

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю „Вікторія”, м.Донецьк

до відповідача-2: Донецької обласної інспекції Держтехнагляду, м.Донецьк

третя особа:         Українська товарна біржа, м.Київ

про  визнання біржового договору купівлі – продажу недійсним

за участю представників

від позивача:         Клименко Ю.В. –дов.

від відповідача-1:  не з"явився

від відповідача-2: Глушко О.В.-дов.

від третьої особи:  не з”явився

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Донецької області звернулося Колективне сільськогосподарське підприємство ім. Калініна, с.Красногорівка, із позовом до   Товариства з обмеженою відповідальністю „Вікторія”, м.Донецьк, та Донецької обласної інспекції Держтехнагляду, м.Донецьк, про визнання біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу - колісного трактора ЮМЗ-6, 1995 року випуску, номер шасі (кузову) 822873, номер двигуна 4И1111, від 05.04.03 р. - недійсними, та про зобов”язання Донецької обласної інспекції Держтехнагляду скасувати державну реєстрацію вищезазначеного транспортного засобу ( далі ТЗ) та поновити право власності позивача на даний ТЗ.

У позовній заяві у якості третьої особи позивач зазначив  Донецьку обласну інспекцію Держтехнагляду ,  м.Донецьк, та клопотав  про її залучення до участі у справі.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на  те, що з боку позивача  вищезазначений договір підписано особою, яка не мала відповідних повноважень, на надані суду документи та на приписи Цивільного кодексу УРСР, Цивільного кодексу України, на роз”яснення Вищого господарського суду України № 02-5/111 від 12.03.99 р.

Ухвалою суду від 16.05.07 р. до участі у справі залучено іншого відповідача -  Донецьку обласну інспекцію Держтехнагляду,  м.Донецьк.

Ухвалою суду від 16.07.07 р. до участі у справі у якості третьої особи залучено Українську товарну біржу, м.Київ.

Під час розгляду справи позивач своїм клопотанням від 14.05.07 р. уточнив склад позовних вимог, просив виключити з позову вимогу про залучення до участі у справі у якості третьої особи вищезазначеної інспекції та п.3 позовних вимог.

Відповідач-1 проти позову заперечив, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, на надані суду документи, на приписи ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України щодо строку позовної давності.

Відповідач –2 заперечень проти задоволення позову не заявив, надав суду копії документів, що наявні в матеріалах справи.

Третя особа вимог ухвал суду про забезпечення явки свого представника до судового засідання, про витребування відзиву на позов та додаткових доказів по справі не виконала.

Судом задоволено клопотання сторін про продовження строку вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

05 квітня 2003 р. КСП ім.Калініна в особі Мазіна Ю.С. по довіреності ЕАГ № 969688 від 05.04.03 р. (продавець), та ТОВ “Вікторія” в особі Павловського Є.Ф. по довіреності ЯДА № 904488 від 05.04.03 р. (покупець), укладено біржовий договір (угоду) № 299025 купівлі-продажу транспортного засобу (далі-“договір”).

Відповідно до п.1 договору, продавець продав покупцю ТЗ: колісний трактор ЮМЗ-6, 1995 року випуску, номер кузову 822873, номер двигуна 4И1111, який належить позивачеві на підставі свідоцтва про реєстрацію машини, копія якого наявна  в матеріалах справи.

Суть позову, з урахуванням уточнення, полягає у вимогах про визнання недійсним договору.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на  те, що з боку позивача  вищезазначений договір підписано особою, яка не мала відповідних повноважень, на надані суду документи та на приписи Цивільного кодексу УРСР, Цивільного кодексу України, на роз”яснення Вищого господарського суду України № 02-5/111 від 12.03.99 р.

Відповідач-1 позову не визнав, посилаючись на  необґрунтованість позовних вимог, на надані суду документи, на приписи ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України щодо строку позовної давності.

Відповідач-2 та третя особа заперечень проти позову не надали.

Згідно із ст.4-2) Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.4-3) зазначеного кодексу, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею ст.33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно із ст.48 Цивільного кодексу УРСР, що діяв на час укладення договору, недійсною є угода, яка, зокрема, не відповідає вимогам закону.

Статтею 59 Цивільного кодексу УРСР передбачено, що угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її вчинення.

Відповідно до ст.41 зазначеного кодексу, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну та припинення цивільних прав та обов”язків.

Згідно із ст.62 Цивільного кодексу УРСР, угода, вчинена однією особою (представником) від імені іншої особи, яку представляють, в силу повноваження, що ґрунтується на довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює та припиняє цивільні права та обов”язки особи, яку представляють.

Статтею 64 зазначеного кодексу встановлено, що довіреністю визнається письмове повноваження, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно із ст.29 Цивільного кодексу УРСР, юридична особа набуває цивільних прав та приймає на себе цивільні обов”язки через свої органи, що діють в межах прав, наданих їм по закону або статуту (положенню).

Відповідно до ст.63 зазначеного кодексу, угода, вчинена від імені однієї особи особою, не уповноваженою на вчинення угоди, або з перевищенням повноважень, створює, змінює та припиняє цивільні права та обов”язки для особи, яку представляють, лише у випадку наступного схвалення угоди цією особою.

У письмових поясненнях громадянина Мазіна Ю.С., від 14.08.07 р., копія яких додана позивачем до матеріалів справи, зазначена особа пояснила, що 24.02.2000 р. вийшла з членів КСП ім.Калініна, однак з 2001 р. нею як головою ліквідаційної комісії підписувалися договори про відчуження майна позивача. У наступному, зазначає громадянин  Мазін Ю.С., було встановлено, що дану комісію було створено колишніми членами КСП ім.Калініна, які не мали права приймати рішення від імені підприємства, отже й сам громадянин Мазін Ю.С. не мав повноважень підписувати будь-які договори від імені позивача.

Громадянин Мазін Ю.С. у письмових поясненнях також зазначив, що його було притягнуто до кримінальної відповідальності по ст.ст. 356, 365, 366, 367 Кримінального кодексу України, а також що біржові договори купівлі-продажу ТЗ (трактора МТЗ-80, тракторів ЮМЗ-6, комбайну СК-5) ним підписувалися від імені позивача на підставі довіреностей, які громадянин Мазін Ю.С. підписував сам для себе.

Вищезазначені обставини знайшли підтвердження й у постанові Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 02.06.06 р. (справа № 1-26/2000), в якій зазначено, що 24.02.2000 р. громадянин Мазін Ю.С. звільнився з КСП ім.Калініна та не мав ніяких прав та повноважень щодо розпорядження майном цього підприємства.

У зазначеній постанові міститься висновок про те, що  громадянин Мазін Ю.С. вчинив дії, що виходять за межі наданих йому прав та повноважень, чим заподіяв тяжких наслідків законним інтересам позивача на суму 45781,26 грн., що вина зазначеної особи повністю доведена судовим слідством, її показанням, показаннями свідків, речовими та іншими доказами.

Ухвалою суду від 14.08.07 р. від сторін та третьої особи були витребувані довіреності, видані громадянину Мазіну Ю.С., в тому числі й та, що зазначена у спірному договорі.

Зазначені документи суду надані не були. Отже, докази наявності у зазначеної особи повноважень з відчуження майна позивача за спірним договором відсутні.

Голова КСП ім.Калініна листом від 12.08.07 р. повідомив суд, що з 24.02.2000 р.  громадянин Мазін Ю.С. втратив право на членство в КСП ім.Калініна на підставі його заяви та протоколу загальних зборів членів КСП ім.Калініна, що ніяких довіреностей, які б надавали право представляти інтереси КСП ім.Калініна на ім”я Мазіна Ю.С. уповноваженими особами підприємства не видавалися.

За даних обставин суд дійшов висновку про те, що спірний договір від імені позивача укладено особою, яка не мала відповідних повноважень, та позивач у наступному зазначений договір не схвалив.

Відповідач-1 вищезазначених обставин не спростував, у відзиві на позов зазначив, що в силу ст.257 Цивільного процесуального кодексу України позивачем пропущено строк позовної давності.

Статтею 257 зазначеного кодексу передбачено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Іншого обґрунтування пропущення позивачем строку позовної давності та заяви про застосування її судом від відповідача-1 до суду не надходило.

Вищенаведене свідчить про те, що спірний договір з боку позивача укладено із порушенням приписів ст.ст.29, 63 Цивільного кодексу УРСР, що діяв на момент укладення договору.

Отже, на підставі   ст.48 Цивільного кодексу УРСР зазначений договір слід визнати недійсним.

Таким чином, позов підлягає задоволенню як такий, що обґрунтований матеріалами справи та посиланням на приписи відповідних норм права, судові витрати –покладаються на відповідача-1.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.4-2, 4-3, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,  ст.ст. 29, 48, 62, 63, 64 Цивільного кодексу УРСР, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги колективного сільськогосподарського підприємства ім. Калініна, с.Красногорівка, до Товариства з обмеженою відповідальністю „Вікторія”, м.Донецьк,  - задовольнити.

Біржовий договір (угоду) купівлі-продажу транспортного засобу № 299025 від 05.04.03р., укладений КСП ім.Калініна та ТОВ “Вікторія”, -  визнати недійсним.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Вікторія” (83062, м.Донецьк, вул. Ткаченко, 125, ідентифікаційний код 31427241) на користь колективного сільськогосподарського підприємства ім. Калініна (86042,  с.Красногорівка, вул. Гагаріна, 6 “а”, Ясинуватський район, Донецької області, ідентифікаційний код 00695700) 85,00 грн. – суму держмита, 118,00 грн. – суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ у встановленому законом порядку.

Повний текст рішення оголошено 03.09.07 р.