ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.10.07р.

Справа № 10/249-07

За позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ" , м. Нікополь

Третя особа-1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача: Відкрите акціонерне товариство "Нікопольбуд" , м. Нікополь

Третя особа -2  без самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача: Товариство  з обмеженою відповідальністю "Торговельна компанія" , м. Орджонікідзе

Третя особа - 3 без самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача: Закрите акціонерне товариство " ОТП-Банк"  , м. Київ в особі Дніпропетровської філії ЗАТ "ОТП-Банк", м. Дніпропетровськ

до  Одеської національної юридичної академії , м. Одеса в особі Нікопольського факультету Одеської національної юридичної академії , м. Нікополь

про визнання  договору недійсним  і виселення

Суддя  Кощеєв І.М.

Представники:

Від позивача:Мариненко В.П.(дов.№ б/н від 21.03.07р.)-представник                      Суворова Н.Г.(наказ № 6-ок від 20.10.05р.)-директор

Від відповідача: Івріна О.Л.(дов.№ 2 від 03.09.07р.)-представник

Книгін К.Г.(дов.№ 1 від 03.09.07р.)-представник

Каплан Г.А.(дов.№ 31 від 25.12.06р.)-представник

Від третьої особи-1: Похлеб О.П.(наказ № 117-к від 23.09.04р.)-голова правління

Від третьої особи-2: не з"явився

Від третьої особи-3: Бороденко О.А.(дов.№ б/н від 07.02.07р.)-представник

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Відповідача про :

- визнання недійсним договору фінансового лізингу № 20 від 09.06.1998 року, укладеного між ВАТ "Нікопольбуд" і філією Харківського державного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди, Нікопольським факультетом;

- визнання недійсним договору фінансового лізингу № 20 від 14.04.2000 року, укладеного між ВАТ "Нікопольбуд" і філією Харківського державного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди , Нікопольським факультетом.

Підстави з якими Позивач пов”язує свої позовні вимоги : відповідно до ст. 48 ЦК УРСР дана угода може бути визнана недійсною, так як в момент її вчинення сторонами були недотримані вимоги, які є обов'язковими при укладенні правочинів ( договорів ) відповідно до чинного законодавства України, а саме :

- здійснення   правочину  з   метою,   суперечною   інтересам  держави   і

суспільства. ст. 49 ЦК УРСР;

- укладення   однією   особою   від  імені  другої  особи   без   належних повноважень  із  перевищенням  цих повноважень не може створювати, змінювати  і припиняти цивільні права та обов'язки особи, яку представляють ст. ст. 62, 63 ЦК УРСР - директор  філіалу  Каплан Г. А.  і  голова правління Лупінський І.Й.  при підписанні договорів не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності;

- недодержання нотаріальної форми угоди, яка відповідно до чинного

законодавства підлягає  обов'язковому  нотаріальному  посвідченню.  Постанова КМУ

№ 913 від 16.06.1998 р.

В обгрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на те, що чинне законодавство не визначає коло осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням угоди недійсними, на підставі ст. 2 ГПК України, тому ТОВ "Київ" звертається до господарського суду з позовною заявою, оскільки вважає, що в результаті укладеної ВАТ „Нікопольбуд" і Нікопольським факультетом ХДПУ ім. Г.С. Сковороди угоди № 20 без дотримання елементарних вимог цивільного законодавства, він несе значні матеріальні збитки.

Також Позивач вказує на те, що 24.11.2006 р. ТОВ „Київ" підписало з ЗАТ „ОТП-Банк" договір про надання кредитної лінії і договір іпотеки. Предметом іпотеки стало нерухоме майно - оспорювальна будівля цієї споруди, при підписанні договорів з банком заявникові не було відомо про існування договору фінансового лізингу. 12.03.2007 р. до ТОВ "Київ"  рекомендованою кореспонденцією надійшла копія позовної заяви від 04.12.2006 р. про обов'язок прийняти на себе обов'язки лізингодавця. У цей день Позивач дізнався про те, що вже є рішення господарського суду в справі № 31/73-07 про вказани обов'язок.

Треті особи підтримують  позовні вимоги Позивача у повному обсязі.

Відповідач –1 проти задоволення позовних вимог заперечує, зазначаючи на їх необґрунтованості та безпідставності. Відповідач вважає, що ТОВ «Київ»є неналежним Позивачем у справі з огляду на те, що із змісту позовної заяви не вбачається порушення або оспорювання прав та охоронюваних законом інтересів ТОВ «Київ». Крім того, посилання на ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»не спростовує того, що вищезазначена будівля була передана відповідачеві у фактичне користування відповідно до укладеного договору, який належним чином виконувався відповідачем. З огляду на те, що дія ст. 5 Закону України «Про оренду державного і комунального майна»мала вплив на правовідносини сторін лише до 22 лютого 2001 року, тобто до моменту передачі права власності від держави до ВАТ «Нікопольбуд», очевидним є той факт, що після цього ВАТ «Нікопольбуд», як правонаступник Української державної будівельної корпорації «Укрбуд», продовжував виконувати договір фінансового лізингу № 20 на протязі тривалого часу. Відсутність дозволу Фонду державного майна України на укладення договору фінансового лізингу,  юридична академія вважає таким, що не спричинив негативних наслідків, тому що після перетворення державного підприємства «Нікопольбуд»в акціонерне товариство, оспорювана будівля стала власністю останнього. До того ж, договір фінансового лізингу № 20 передбачає перехід права власності на будівлю до держави в особі державного навчального закладу, шо саме по собі не може завдавати шкоди інтересам держави.

Підставою для укладання нової редакції договору № 20 фінансового лізингу було доручення від 15.08.1998 р., видане декану Нікопольського факультету Харківського державного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди, яким передбачалося право декана укладати подібні договори. Термін дії доручення - три роки. Відсутність державної реєстрації договору лізингу відповідно до Постанови КМУ від      16.06.1998 р. № 913 «Про затвердження порядку реєстрації договорів лізингу», за думкою Відповідача - 1 також не можна вважати підставою для задоволення вимог Позивача, тому що з моменту переходу права власності на оспорювальну будівлю від держави до ВАТ «Нікопольбуд»така реєстрація не передбачається. Крім того, відповідно до Постанови КМУ від 29 квітня 2004 року № 571, «Порядок реєстрації договорів лізингу»визнано таким, що втратив чинність.

Відповідач –2 позовні вимоги Позивача підтримав у повному обсязі.

Представник  Третьої  особи - 1 у судове засідання не з"явився.

За згодою представників сторін  та третьої особи у судовому засіданні було оголошено тільки вступну та резолютивну частину рішення.

Вислухавши пояснення представників сторін , дослідивши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ :

Між ВАТ „Нікопольбуд” та від імені Харківського державного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди, Нікопольським юридичним факультетом, який у відповідності до наказу Міністерства освіти та науки України від 26.08.2003 р. № 579  та Положення, переданий до складу Одеської національної юридичної академії і є правонаступником Нікопольського факультету Харківського державного педагогічного університету та структурним підрозділом Одеської національної юридичної академії, у новій редакції  договору № 20 фінансового лізингу від 14.04.2000 р., ВАТ "Нікопольбуд" (лізингодавець) передав у користування  на умовах фінансового лізингу з наступною передачею у власність Одеській національній юридичній академії адміністративно-господарську будівлю по проспекту Трубників, 87-а у місті Нікополі, Дніпропетровської області.

У відповідності до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу  31.05.2006 р. вказана будівля  по пр. Трубників 87-а у Нікополі, відчужена ВАТ „Нікопольбуд” на користь ТОВ „Торгівельна компанія”, а тим, в свою чергу, згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 22.06.2006 р. - на користь ТОВ „Київ”. У відповідності до інформаційної довідки Нікопольського міжміського бюро технічної інвентаризації від 05.03.2007 р. власником будівлі по пр. Трубників , 87-а у Нікополі є ТОВ „Київ” на підставі зазначеного вище договору купівлі-продажу  від 22.06.2006 р.

Згідно ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення  про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Згідно ст. 8  Закону України „Про фінансовий лізинг”, що узгоджується зі ст. 770 ЦК України,  у разі переходу права власності  на  предмет  лізингу  від лізингодавця до іншої особи відповідні права та обов'язки лізингодавця за договором лізингу переходять до нового власника предмета лізингу.

Сторонами договір фінансового лізингу не розірваний та не визнаний недійсним у встановленому законом порядку, тому він вважається укладеним на визначених у ньому умовах та таким, що діє протягом укладеного та обговореного строку.

ВАТ „Нікопольбуд” створений відповідно до рішення  Української державної будівельної корпорації „Укрбуд” внаслідок перетворення державного підприємства трест „Нікопольбуд” в акціонерне товариство та відповідно - є його правонаступником та будівля була передана Одеській національній юридичній академії у фактичне користування згідно договору фінансового лізингу, який був схвалений ВАТ „Нікопольбуд”, про що свідчить його виконання сторонами протягом тривалого часу. Ті обставини, що договір не був зареєстрований, а спірне приміщення є предметом договору іпотеки, укладеним між ТОВ “Київ” та ЗАТ “ОТП Банк”, правового значення не має, оскільки договір лізингу є чинним.

Вищенаведені факти були встановлені постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.05.2007 р. по справі № 31/73-07 порушеної за позовом прокурора м.Нікополя Дніпропетровської області  в інтересах держави в особі Міністерства освіти та науки України в особі Одеської національної юридичної академії  до  ВАТ "Нікопольбуд" та ТОВ  "Київ”  про  зобов”язання  ТОВ “Киів” прийняти  на себе права та обов”язки лізингодавця за договором фінансового лізингу № 20 від 14.04.2000 р., зобов”язання ВАТ “Нікопольбуд” перерахувати лізингові платежі  на рахунок ТОВ “Київ”.

Вказаною постановою, Дніпропетровський апеляційний господарський суд зобов’язав : Товариство з обмеженою відповідальністю „Київ” прийняти на себе права та обов’язки  лізингодавця, що передбачені договором фінансового лізингу № 20 від     14.04.2000 р.; Відкрите акціонерне товариство „Нікопольбуд” перерахувати  лізингові платежі на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю „Київ” у розмірі 4089,13 грн. як виконання  договору фінансового лізингу № 20 від 14.04.2000 р.

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, факти встановлені постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.05.2007 р. по справі № 31/73-07 не повинні доводитися знову при вирішенні спору по справі 10/249-07 в якій беруть участь ті самі сторони.

З 01.01.2004 р. набрав чинності Цивільний Кодекс України ( далі ЦК України ).

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України - ЦК Української РСР втратив чинність з 01.01.2004 р.

Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна  особа  має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема : визнання правочину недійсним.

Ст. 5 ЦК України передбачає, що Акти цивільного  законодавства  регулюють  відносини,  які виникли з дня набрання ними чинності.  Якщо цивільні  відносини  виникли  раніше  і  регулювалися актом цивільного законодавства,  який втратив чинність,  новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків,  що виникли з моменту набрання ним чинності.

На час укладання спірних угод діяв ЦК УРСР.

Загальні підстави  і наслідки недійсності угод були встановлені  ст. 48 ЦК УРСР, за якою недійсною визнається угода, що не відповідає вимогам закону.

Угода  може  бути  визнана  недійсною  лише  з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків ( Пленум Верховного  Суду України N 3 від 28.04.1978 р. «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними » ).

Визнаючи угоду недійсною на підставі ст. 48 ЦК УРСР, господарський суд зобов’язаний застосовувати ч. 2 зазначеної статті, яке передбачає, що за недійсною угодою кожна із сторін зобов’язана повернути іншій стороні усе отримане за угодою.

Дія ст. 5 Закону України «Про оренду державного і комунального майна» мала вплив на правовідносини сторін до моменту передачі права власності від держави до ВАТ «Нікопольбуд»( 22.02.2001 р.), тобто після цього ВАТ «Нікопольбуд», як правонаступник Української державної будівельної корпорації «Укрбуд», продовжував виконувати договір фінансового лізингу № 20 на протязі тривалого часу.

Відсутність дозволу Фонду державного майна України на укладення договору фінансового лізингу не спричинив негативних наслідків, тому що після перетворення державного підприємства «Нікопольбуд»в акціонерне товариство, оспорювана будівля стала власністю останнього. До того ж, договір фінансового лізингу № 20 передбачає перехід права власності на будівлю до держави в особі державного навчального закладу, що саме по собі не може завдавати шкоди інтересам держави.

Після укладання 09.06.1998 р. договору фінансового лізингу № 20 з подальшою передачею у власність адміністративно-господарської будівлі ВАТ «Нікопольбуд», була укладена нова редакція цього договору від 14.04.2000 р.

За наявності декількох договорів з одного й того ж предмету, чинним є той договір, який було укладено пізніше. Підставою для укладання нової редакції договору № 20 фінансового лізингу було доручення від 15.08.1998 р., видане декану Нікопольського факультету Харківського державного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди, яким передбачалося право декана укладати подібні договори. Термін дії доручення - три роки.

Доводи ТОВ «Київ», щодо оцінки діяльності голови правління ВАТ «Нікопольбуд»стосовно перевищення його посадових обов'язків стосовно підписання договору спростовуються фактичним виконанням договору сторонами на протязі тривалого часу.

З часу переходу права власності на оспорювальну будівлю від держави до ВАТ «Нікопольбуд»державна реєстрація договору лізингу відповідно до Постанови КМУ від 16.06.1998 р. № 913 «Про затвердження порядку реєстрації договорів лізингу»не передбачається.

Враховуючи наведене, господарський суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог Позивача пов’язаних із визнанням недійсними договору фінансового лізингу № 20 від 09.06.1998 року, укладеного між ВАТ "Нікопольбуд" і філією Харківського державного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди, Нікопольським факультетом; договору фінансового лізингу № 20 від 14.04.2000 року, укладеного між ВАТ "Нікопольбуд" і філією Харківського державного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди, Нікопольським факультетом.

Згідно зазначеного, керуючись ст. ст. 22, 35, 44, 49, 82 - 85 ГПК  України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позивачеві в задоволені позову –відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання

рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного

господарського   суду.

Суддя

І.М. Кощеєв

(  рішення оформлене відповідно до ст. 84 ГПК України 08.10.2007 р.