ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2007 р.                                                            Справа № 37/215-07

вх. № 7479/4-37

Колегія суддів господарського суду в складі:

Головуючий суддя   Доленчук Д. О.

суддя                         Хачатрян В.С.

суддя                         Кононова О.В.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

за участю представників сторін:

позивача - Коваль О.В. за довіреністю № б/н від 10.04.2006 року, Богданова В.М. за довіреністю № б/н від 10.04.2006 року;  відповідача - Боледзюка В.М. за довіреністю № 647 від 03.04.2007 року

розглянувши справу за позовом ТОВ "Магік", м. Харків

до  Харківського державного фармацевтичного підприємства "Здоров'я народу", м. Харків

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Магік" (позивач) звернулося до господарського суду з позовом до Харківського державного фармацевтичного підприємства "Здоров'я народу" (відповідач) про визнання недійсним договору оренди № 1314 від 05.12.2002 року укладеного між позивачем та відповідачем.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що Договір № 1314 укладався без мети створення тих наслідків які були у ньому започатковані. Після укладення договору № 1314 не було здійснено жодної дії на виникнення взаємних зобов'язань з приводу встановлення орендних правовідносин, а саме: не відбулась передача майна в тимчасове користування з боку позивача до відповідача; експертна оцінка майна цілісного майнового комплексу не проводилась; орендні платежі не здійснювались. Крім того, Сторони вважали договір № 1314 фіктивним, і 22.09.2003 року уклали договір оренди № 3 стосовно того ж об’єкта оренди, а тому відповідно до ст. 58 ЦК УРСР Договір № 1314 є мнимим, тобто недійсним.

Ухвалою Заступника голови господарського суду Харківської області від 03.08.2007 року призначена для розгляду справи № 37/215-07 колегія суддів у складі: головуючий суддя Доленчук Д.О., суддя Хачатрян В.С. та суддя Кононова О.В.

Сторони до початку судового засідання надали узгоджене клопотання про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу. Дане клопотання не суперечить чинному законодавству, інтересам сторін, тому приймається судом та підлягає задоволенню.

У судовому засіданні призначеному на 03.08.2007 року о 11:30 год. було оголошено перерву до 03.08.2007 року о 15:00 год.

Позивач у судовому засіданні підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві. Відповідач стверджує, що судові рішення по справам № 44/86-05 та № 52/208-05 встановлюють, що сторони знаходяться в договірних відносинах оренди на підставі Договору № 1314, стверджує, що укладаючи договір № 1314 позивач та відповідач мали намір створити та створили передбачені зазначеним договором наслідки, що підтверджується відповідачем під час розгляду справи № 37/84-07, стверджує, що неналежне виконання сторонами умов Договору № 1314, тобто не проведення експертної оцінки майна цілісного майнового комплексу та не сплата орендних платежів не має своїм наслідком фіктивність, а отже й недійсність такого договору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та надання доказів покладений на сторони, тому суд, відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

05.12.2002 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір оренди № 1314, відповідно до якого позивач передав відповідачу у тимчасове користування цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Мельникова, 41, строком до 31.12.2007 року.

22.09.2003 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір оренди № 3, відповідно до якого позивач передав відповідачу у тимчасове платне володіння і користування цілісний майновий комплекс (нежитлові будівлі Літ.«Л-2» і Літ.«Н-3») строком до 30.09.2004 року. Додатковою угодою № 1 до зазначеного договору оренди сторонами був визначений термін дії договору до 31.12.2004 року.

Відповідно до ч.3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні  відносини  виникли  раніше  і  регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, що виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Отже суд приходить до висновку, що правовідносини сторін, пов’язані з укладанням Договору оренди № 1314 від 05.12.2002 року регулюються нормами цивільного законодавства, які діяли на момент укладання договору.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦК УРСР недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода).

Суд зазначає, що для визнання угоди мнимою ознака вчинення її лише для виду  повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла про людське око, а інша – намагалася досягти правового результату – такий правочин не можна визнавати фіктивним.

Відповідно до матеріалів справи, 22.02.2007 року позивачем було надано відповідачу повідомлення про відмову від договору, згідно якого позивач відмовляється від договору № 1314 від 05.12.2005 року у зв’язку з тим, що відповідач не сплачує орендну плату.

Крім того позивачем також було подано до відповідача позов про усунення перешкод в користуванні майном (справа № 37/84-07). Як на підставу позову позивач послався на той факт, що орендні правовідносини сторін щодо користування цілісним майновим комплексом, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Мельникова, 41, щодо строку оренди, регулюються положеннями Договору № 1314.

Отже, фактично своїми діями, а саме: направлення відмови від договору, та поданням позову про усунення перешкод в користуванні майном (справа № 37/84-07) позивачем було визнано факт породження Договором № 1314 правовідносин щодо оренди цілісного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Мельникова, 41.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач та відповідач укладаючи договір № 1314, мали намір створити та створили передбачені зазначеним договором юридичні наслідки.

Відповідно до наявного в матеріалах справи рішення господарського суду Харківської області від 03.08.05 року по справі № 44/86-05, залишеним без змін Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.09.2005 року та Постановою Вищого господарського суду України від 21.12.2005 року позивач й відповідач знаходяться в договірних відносинах оренди щодо цілісного майнового комплексу (нежитлові будівлі Літ.«Л-2» і Літ.«Н-3»), що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Мельникова, 41, - згідно Договору оренди № 1314 від 05.12.2002 року, строк дії якого – до 31.12.2007року, та який містить всі необхідні для даного виду договору умови.

Згідно з наявного в матеріалах справи рішення господарського суду Харківської області від 01.11.2005 року по справі № 52/308-05 Договір оренди № 1314 від 05.12.2002 року визнаний судом діючим, а також встановлено відсутність підстав  для визнання його припиненим.

Згідно ч.2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського  суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Згідно ст. 115 ГПК України рішення господарського суду є обов’язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, Договір № 1314 від 05.12.2002 року є дійсним, містить всі необхідні для даного договору умови та створює для сторін передбачені ним юридичні наслідки.

Суд зазначає, що згідно пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" від 28.04.1978 року невиконання або неналежне виконання угоди не може бути підставою для визнання її недійсною і у цьому разі сторона вправі вимагати розірвання договору або застосування інших встановлених наслідків.

Таким чином факт неналежного виконання сторонами своїх зобов’язань за Договором оренди № 1314 від 05.12.2002 року не робить його фіктивним, тобто недійсним.

З огляду на викладене, господарський суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним Договору оренди № 1314 від 05.12.2002 року, а тому позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, сплачене позивачем державне мито та судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у разі відмови в позові повністю покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" від 28.04.1978 року, п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України, ст.58 Цивільного кодексу УРСР,  ст. ст. 1, 4, 12, 33, 35, 43, 44, 49, 75, ст.ст. 82-85, 115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

В задоволенні позову відмовити.

Головуючий суддя                                                                     Доленчук Д. О.

суддя                                                                                            Хачатрян В.С.

суддя                                                                                            Кононова О.В.