ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2007 р.
№ 30/192-2/430

Вищий господарський  суд України у складі колегії суддів:

Кочерової Н.О., -головуючого,

Рибака В.В.
Черкащенка М.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги
ВАТ “Завод “Керамік”

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2007 року

у справі господарського суду
м. Києва

за позовом
ЗАТ “Піастрелла-К”

до
ВАТ “Завод “Керамік”

про
встановлення сервітуту,

в судове засідання прибули  представники сторін:

позивача:
Ковалевська К.М., Свиргун Н.П., Попов А.С.,

відповідача:
Реутов І.В.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2006 року ЗАТ “Піастрелла-К” звернулось до господарського суду з позовом до ВАТ “Завод “Керамик” про встановлення платного сервітуту на газопровід зовнішньої мережі, що включає в себе: газопровід середнього тиску з вузлом обліку газу, що включає а себе лічильник газу ротацій ЛГ-К-150-Ех; обчислювач QE-22 ЛА; принтер EPSON EX300; датчик тиску; блок живлення Б1К; фільтр газовий ФГ-150; регулятори тиску DIVAL –100 (2шт.); регулятори тиску DIVAL-50 (2шт.); труби сталеві діаметром 20-152 мм; кран сталевий WK-2а; клапани, засувки, крани та іншого газотранспортного обладнання, що є власністю ВАТ “Завод “Керамик” та знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська, 71.

Справа слухалася неодноразово.

Останнім рішенням господарського суду м. Києва від 12.12.2006 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від  24.04.2007 року рішення місцевого господарського суду скасовано, прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволені.

Доповідач: Черкащенко М.М.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, ВАТ "Завод "Керамік" подало касаційну скаргу, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2007 року скасувати, залишити в силі рішення першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами               неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконних судових актів.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 1 постанови від 29.12.76 №11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Судові рішення цим вимогам не відповідають.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, що між ВАТ “Завод “Керамик” (орендодавець) та ЗАТ “Піастрелла-К” (орендарем) були укладені договори № 20 від 02.03.2004 року та № 72 від 01.02.2005 року на строкове платне користування орендарем обладнання, що є власністю орендодавця.

Відповідно до додатку № 1 до договору № 20 від 02.03.2004 року та додатку №1 до договору № 72 від 01.02.2005 року позивачу було передано в оренду наступне майно: газопровід зовнішньої мережі (інв. № 106/0), що включає в себе: газопровід середнього тиску з вузлом обліку газу, що включає а себе лічильник газу ротацій ЛГ-К-150-Ех; обчислювач QE-22 ЛА; принтер EPSON EX300; датчик тиску; блок живлення Б1К; фільтр газовий ФГ-150; регулятори тиску DIVAL –100 (2шт.); регулятори тиску DIVAL-50 (2шт.); труби сталеві діаметром 20-152 мм; кран сталевий WK-2а; клапани, засувки, крани та іншого газотранспортного обладнання.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що договір № 20 від 02.03.2004 року припинив свою дію 31.12.2004 року, а договір № 72 від 01.02.2005 року  був розірваний між сторонами 01.09.2005 року через заборгованість орендаря по орендній платі.

Враховуючи, що зазначені договори припинили свою дію, позивачем було подано позов про встановлення сервітуту на газопровід зовнішньої мережі, що включає в себе газопровід середнього тиску та обладнання, оскільки даний газопровід з обладнанням потрібен позивачу для забезпечення господарської діяльності підприємства, а саме, забезпечення процесу виробництва керамічної плитки енергоресурсами –природним газом.

Відповідно до ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлений щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції  виходив з того, що газове обладнання не належить до об’єктів нерухомості, а тому на нього не можливо встановити сервітут.

Проте з таким висновком судова колегія не може погодитись, враховуючи наступне.

Як зазначалося вище, подано позов про встановлення сервітуту на газопровід зовнішньої мережі, що включає в себе газопровід середнього тиску та обладнання, оскільки даний газопровід з обладнанням потрібен позивачу для господарської діяльності підприємства, а саме, забезпечення процесу виробництва керамічної плитки енергоресурсами –природним газом.

В даному випадку, судова колегія вважає, що такий спосіб захисту позивачем своїх прав можливий, оскільки в кожному конкретному випадку необхідно визначатися відносно можливої форми реалізації права на користування чужим майном.

На думку судової колегії, ст.404 ЦК України не обмежує таке право виключним переліком майна, наведеним у даній нормі, і це дає можливість в кожному конкретному випадку вирішувати питання про встановлення порядку користування чужим майном.

Висновок суду першої інстанції про належність газопроводу до категорії промислових трубопроводів в розумінні Закону України "Про трубопровідний транспорт", який дає підстави вважати його переміщення можливе без його знецінення, у зв'язку з чим на нього не може бути встановлений сервітут, є недостатньо обґрунтованим.

В даному випадку,  не можна говорити про відсутність перешкод вільному переміщенню газопроводу без його знецінення.

Відповідно до ст. 2 Постанови НКРЕ від 04.09.2002 року № 983 “Про затвердження Методики розрахунку тарифів на транспортування та постачання природного газу для підприємств з газопостачання та газифікації”, під газопроводом розуміється трубопровід, який забезпечує транспортування газу від газорозподільних станцій, джерел газопостачання до газорозподільних пунктів, промислових котелень та до споживачів.

Згідно ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об’єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку щодо можливості спільного користування саме трубою зовнішньої мережі, але не вказав безпосередніх розмірів даної труби та  конкретних точок дотику. В той же час, без спеціальних технічних  знань, важко погодитись з висновком суду про можливість спільного користування газотранспортним обладнанням, яке є власністю відповідача. Адже згідно ст.403 ЦК України, сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном.

Крім того, апеляційний суд в порушення вимог ст.111-12 ГПК України не обговорив питання про можливість  встановлення  тимчасового сервітуту на газопровід на час будівництва позивачем власного газопроводу.

Враховуючи вище наведене, судова колегія вважає, що суди попередніх інстанцій порушили вимоги ст.43 ГПК України і дійшли до поспішних та не достатньо обґрунтованих висновків.

Згідно до частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Правова оцінка обставин та достовірності доказів по справі є виключна прерогатива першої та апеляційної інстанції.

За таких обставин, судові рішення підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд.

При новому розгляді суду необхідно врахувати вищевикладене, витребувати докази у відповідності з вимогами ст.36 та ст.38 ГПК України, повно, всебічно та об’єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити доводи сторін, дати їм належну юридичну оцінку,  обговорити питання про можливість  встановлення  тимчасового сервітуту на газопровід на час будівництва позивачем власного газопроводу, при необхідності, призначити судову експертизу  і постановити законне та обґрунтоване рішення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2007 року та рішення господарського суду м. Києва від 12.12.2006 року у справі            № 30/192 -2/430 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Головуючий                                                                        Н. Кочерова

Судді:                                                                                  В. Рибак

М. Черкащенко