ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"02" жовтня 2007 р.

16:40

Справа №  7/522/07

м. Миколаїв

За позовом:
Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів,
54001, м.Миколаїв, вул. Нікольська, 46, під. 2 До відповідача: Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи -ОСОБА_1, АДРЕСА_1Про:
стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій в сумі 2187,50
грн. та 21,12 грн. пені.

Суддя
Семенчук Н.О.

При секретарі
судового засідання Дзюбі Ю.Ф.

Представники:

Від позивача

Васильченко О.В., дов. № 04-25/43
від 16.01.2006 р.

Від відповідача

ОСОБА_2., дов. № 4892 від
01.10.2007р.

СУТЬ СПОРУ:
Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось
до господарського суду з позовними вимогами про стягнення з Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи -ОСОБА_1 адміністративно-господарських
санкцій в сумі 2187,50 грн. за невиконання нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів в 2006 році та 21,12 грн. пені за порушення терміну
сплати адміністративно-господарських санкцій.

На виконання ухвали господарського
суду від 23.08.2007р. позивач надав лист головного управління праці та
соціального захисту населення облдержадміністрації № 961-01-15 від
28.04.2007р., лист Первомайського міськрайонного центру зайнятості 04-1536 від
25.04.2007р.

Відповідач надав відзив, в якому
проти позовних вимог заперечує, та просить відмовити в задоволенні позовних
вимог так як всупереч ст. 250 ГК України позивачем пропущений 6 місячний строк
для стягнення адміністративно-господарських санкцій.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, суд -

в с т а н о в
и в:

Позивач звернувся до господарського
суду з позовною заявою про стягнення з відповідача
адміністративно-господарських санкцій в сумі 2187,50 грн. за невиконання
нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2006 році та 21,12
грн. пені за порушення терміну сплати адміністративно-господарських санкцій.

Позивач зазначає, що на підставі
ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в
Україні", відповідач повинен був створити робочі місця для забезпечення
працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової
чисельності штатних працівників облікового складу за рік, що складає у даному
випадку 1 місце і працевлаштувати на ньому інваліда.

В обґрунтування позовних вимог
позивач надав звіт відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за
2006 рік (форма 10-ПІ) (а.с. 6) у відповідності з яким на підприємстві
відповідача інваліди не працювали.

Таким чином, відповідач не виконав
встановлений Законом норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування
інвалідів і не створив 1 такого робочого місця.

Позовні вимоги підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності інвалідів в
Україні»(в редакції чинній на час спірних правовідносин) для
підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману
працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних
працівників  облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 3 ст. 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», передбачено, що
підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману
працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для
працевлаштування  інвалідів, у тому числі
спеціальні   робочі  місця,
створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені
чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію,
необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду
соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у
порядку,  встановленому  Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, Закон зобов'язує
відповідача виділяти та створювати відповідно до 4 % нормативу робочі місця для
інвалідів, інформувати центри зайнятості, та звітувати до Фонду соціального
захисту інвалідів.

Відповідачем не було доведено
належними засобами доказування наявність фактичних обставин щодо інформування
ним відповідних органів про вільні вакантні посади, на яких може
використовуватися праця інвалідів. Напроти за даними головного управління праці
та соціального захисту населення Миколаївської облдержадміністрації та
Первомайського міськрайонного центру зайнятості відповідач не інформував про
вільні робочі місця та вакантні посади, на яких можуть бути працевлаштовані
інваліди, що підтверджується листом № 961-01-15 від 28.04.2007р. головного
управління праці та соціального захисту населення облдержадміністрації та
листом Первомайського  міськрайонного
центру зайнятості № 04-1536 від 25.04.2007р. (а.с. 12, 15-16).

За даними наданого відповідачем
"Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік"
(форма 10-ПІ) на підприємстві інваліди не працювали (а. с. 6).

Таким чином, відповідач не виконав
встановлений Законом норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування
інвалідів і не створив 1 таке робоче місце.

Згідно з ч 1 ст. 20 Закону України
„Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, Підприємства,
установи, організації, у тому числі підприємства, організації   громадських організацій інвалідів, фізичні
особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом,  передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські
санкції,   сума   яких визначається  в розмірі середньої річної заробітної плати
на відповідному  підприємстві,
установі,  організації,  у тому числі підприємстві, організації
громадських  організацій  інвалідів, фізичної  особи, яка використовує найману працю, за
кожне робоче місце, призначене для працевлаштування  інваліда і не зайняте інвалідом. Для
підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій  громадських організацій інвалідів, фізичних
осіб, на  яких  працює
від 8 до  15  осіб,
розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене
для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати  на відповідному  підприємстві, в установі, організації, у тому
числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка  використовує  найману працю. Положення цієї частини не
поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю  утримуються
за  рахунок  коштів державного або місцевих бюджетів.

Середньорічна заробітна плата на
підприємстві у 2006 році складала 4375,00 грн., тому сума
адміністративно-господарських санкцій за не створене 1 робоче місце для
інваліда становить 2187,50 грн.

Частиною 1 ст. 20 Закону України
„Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, п. 4 Порядку сплати
підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та
пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів
затвердженого Постановою Кабінету Мінністрів України № 70 від 31.01.2007 року
(Далі Порядок) передбачено, що порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені у розмірі
120 відсотків річних облікової ставки Національного банку за кожний календарний
день прострочення.

За несвоєчасну сплату відповідачем
адміністративно-господарських санкцій позивачем нарахована пеня в розмірі 21,12
грн.

Згідно п. 2 Порядку - роботодавці
сплачують суму адміністративно-господарських санкцій  відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів за місцем їх державної реєстрації як
юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців до 15 квітня року, що
настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Відповідач суму заборгованості у
розмірі 2208,62 (2187,50+21,12) грн. у встановлені строки добровільно не
сплатив.

За таких обставин позовні вимоги
обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача задоволенню
не підлягають оскільки санкції передбачені ст. 20 Закону України “Про основи
соціальної захищеності інвалідів в Україні” є адміністративно-господарськими
санкціями, які згідно припису статті 250 Господарського кодексу України можуть
бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня
виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим
суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської
діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Отже, враховуючи, що штрафна
санкція за не створення робочих місць, призначених для працевлаштування
інвалідів у 2006 році підлягала сплаті до 15.04.2007р., але не була сплачена
відповідачем, позов заявлений до господарського суду 22.08.2007р., тобто без
пропуску строку встановленого статтею 250 Господарського кодексу України.

Керуючись ст. ст. 160-163, 167, 254
КАСУ господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи - ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, відомості про розрахункові
рахунки відсутні, ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Миколаївського обласного
відділення Фонду соціального захисту інвалідів (54001, м. Миколаїв, вул.
Нікольська, 46 під. № 2; Одержувач: Держбюджет Центрального району
50070000, , МФО 826013, р/р 0006 Банк
одержувача: ГУДКУ у Миколаївській області, Призначення платежу: *;101;- ;
код платника; платежі до Фонду інвалідів за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів в 2006 році) адміністративно-господарські
санкції в розмірі 2187,50 грн. пені в розмірі 21,12 грн.

Постанова у відповідності зі ст.
254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не
було подано.

Сторони, які беруть участь у
справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або
частково у порядку і строки встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя