ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25.01.07                                                                                       Справа №7/264/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі: Соколов А.А.

за участю представників

позивача: Хоролець, дов. № 119-07 від 10.01.2007 р.;

Данилова Т.А., дов. № 1709-06/3 від 25.12.2006 р.

відповідача: Бахар А.Г., директор;

Аворник Л.В., дов. № 17 від 25.12.2006 р.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Аромат”, м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від 12.10.2006 р.

у справі №  7/264/06

за позовом Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “ВЕСКО” в особі Запорізької філії Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “ВЕСКО”,         м. Запоріжжя

69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів,3А

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Аромат”, м. Запоріжжя

69041, м. Запоріжжя, вул. Кремлівська, 63А

про стягнення  13.611,01 грн.

Встановив:

Закрите акціонерне товариство “Страхова компанія “ВЕСКО” в особі Запорізької філії Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “ВЕСКО”, м. Запоріжжя, (далі - позивач) звернулося в господарський суд Запорізької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю “Аромат”, м. Запоріжжя, (далі – відповідач) про стягнення 13.611,01 грн. шкоди в порядку регресу, судових витрат, серед яких витрати, понесені у зв’язку з оплатою послуг адвоката в сумі 4.000,00 грн.

Розглянувши справу по суті, господарський суд Запорізької області своїм рішенням від 12.10.2006 р. у справі № 7/264/06 (суддя Кутіщева Н.С.) позов задовольнив, з відповідача на користь позивача стягнуто 13.611,01 грн. шкоди, 4.000,00 грн. витрат, пов’язаних з оплатою послуг адвоката, 136,11 грн. державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду мотивовано наступним. На підставі ст. ст. 1189, 1172, 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» суд першої інстанції дійшов висновку, що до позивача після виплати страхового відшкодування ТОВ «НВП «Техенергоснаб» перейшло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача в межах фактичних витрат, понесених позивачем в розмірі 13.211,01 грн. Крім того, до фактичних витрат, понесених позивачем, слід віднести витрати, понесені у зв’язку з оплатою послуг експерта за проведення автотоварознавчого дослідження пошкодженого автомобіля в сумі 400,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, у поданій апеляційній скарзі відповідач вважає рішення господарського суду Запорізької області від     12.10.2006 р. у справі № 7/264/06 таким, що прийнято при неповному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи, і з порушенням норм процесуального права. Відповідач просить вищевказане рішення скасувати й прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої доводи мотивує наступним.

Суд першої інстанції не повідомив належним чином відповідача про час і місце проведення судового засідання. На думку відповідача, вирішення по суті цього спору безпосередньо впливає на права та обов’язки Житнюка А.Г. (водій автомобіля відпвоідача), отже необхідно залучити його до участі у справі в якості третьої особи. Вина Житнюка А.Г. в скоєнні ДТП, на думку відповідача, належним чином не доведена. Відповідач не був повідомлений про дату і місце огляду автомобіля. Також відповідач зазначає, що судом першої інстанції безпідставно стягнена вартість послуг адвоката в сумі 4.000,00 грн., оскільки послуги Данилової Т.А. не пов’язані з розглядом цієї справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду Запорізької області від 12.10.2006 р. у справі № 7/264/06 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення. Позивач вважає, що вина Житнюка А.Г. в скоєнні ДТП підтверджена матеріалами справи. Телеграма-запрошення на огляд транспортного засобу надсилалася другому учаснику ДТП, працівнику відповідача Житнюку А.Г. Також позивач зазначає, що договором про надання адвокатської допомоги  і акт виконаних робіт не передбачали представництво в суді, при цьому адвокатські послуги надавалися саме по цій справі.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 06.11.2006 р. у даній справі апеляційну скаргу прийнято до розгляду, який призначено на 06.12.2006 р.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 3493 від 05.12.2006р. справу призначено до розгляду у складі колегії суддів: головуючого – Коробки Н.Д. (доповідач), суддів: Мойсеєнко Т.В., Хуторного В.М.

В судовому засіданні було оголошено перерву до 25.01.2007 р.

Представники сторін в судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

За клопотанням представників сторін судовий процес вівся без застосування засобів технічного забезпечення та за їх згодою у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, вивчивши матеріали справи і апеляційної скарги, взявши до уваги доводи представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

Згідно з довідкою ДАІ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області № 10/14-1877 від 25.05.2006 р. (а.с. 22) 12.05.2006 р. по вул. Кремлівській м. Запоріжжя автомобіль ГАЗ 322132, номерний знак 18797 НР, за кермом якого знаходився водій відповідача     Житнюк А.Г., здійснив зіткнення з автомобілем RENAULT SUMBOL,  номерний знак АР 6038 АН, за кермом якого знаходився Чичилев Ю.І. Автомобіль ГАЗ 322132, номерний знак 18797 НР, належить відповідачу, автомобіль RENAULT SUMBOL,  номерний знак АР 6038 АН належить ТОВ «НВП «Техенергоснаб». У цій довідці зазначено, що ДТП відбулося внаслідок порушення Житнюк А.Г. п.10.4 Правил дорожнього руху України. За фактом ДТП складений протокол серія АЗ 0571279 від 26.05.2006 р. про адміністративне правопорушення (копія міститься в матеріалах справи), в якому також зазначено, що водієм Житнюк А.Г. порушено п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Факт порушення водієм Ревуцьким В.В. Правил дорожнього руху України підтверджується також іншими матеріалами справи, а саме адміністративними матеріалами: протоколом огляду місця ДТП, схемою пригоди, протоколами медичного огляду, поясненнями.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 3-6961/2006 від 21.06.2006 р. (копія міститься в матеріалах справи) встановлена вина Житнюк А.Г. у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В результаті ДТП автомобілю RENAULT SUMBOL,  номерний знак АР 6038 АН було завдано технічних пошкоджень.

Автомобіль RENAULT SUMBOL,  номерний знак АР 6038 АН, який належить ТОВ «НВП «Техенергоснаб», було застраховано позивачем за Страховим полісом № 2594-а/05зп від 07.09.2005 р. (а.с. 10).

Згідно з умовами вищезазначеного Страхового полісу, на підставі Висновку спеціаліста № 982 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу від 02.06.2006 р. (а.с. 11 - 14), розрахунку суми страхового відшкодування до договору страхування, Страхового акту № 1256а/06 зп від 09.06.2006 р. та враховуючи вартість проведення цього дослідження, позивач виплатив платіжним дорученням № 870 від 09.06.2006 р. (а.с. 30) страхове відшкодування в розмірі 13.211,01 грн.

До інших фактичних витрат позивача, окрім суми виплаченого страхового відшкодування, слід віднести також витрати позивача, понесені у зв’язку з оплатою послуг експерта за проведення автотоварознавчого дослідження пошкодженого автомобіля. Сплачена сума за проведення експертизи склала 400,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт № 982 від 02.06.2006 р. та платіжним дорученням № 866 від 08.06.2006 р. (а.с. 27, 29).

Стягнення з відповідача на користь позивача 13.611,01 грн. шкоди стало предметом спору у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.ст. 99, 101 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України (2003р.) шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, тільки у випадку, якщо ця шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, за умови, що між діями останньої і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Пунктами 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є  діяльність,  пов'язана  з використанням,  зберіганням  або  утриманням транспортних засобів, механізмів та  обладнання,  використанням,  зберіганням  хімічних, радіоактивних,   вибухо-  і  вогненебезпечних  та  інших  речовин, утриманням диких звірів,  службових  собак  та  собак  бійцівських порід  тощо,  що  створює  підвищену  небезпеку для особи,  яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана    джерелом    підвищеної небезпеки, відшкодовується  особою,  яка  на  відповідній  правовій  підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє   транспортним   засобом,   механізмом,   іншим  об'єктом, використання,  зберігання або утримання  якого  створює  підвищену небезпеку. Особа,  яка здійснює діяльність,  що є джерелом підвищеної небезпеки,  відповідає за завдану шкоду,  якщо вона не доведе,  що шкоди   було   завдано  внаслідок  непереборної  сили  або  умислу потерпілого.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки,  відшкодовується на загальних  підставах,  а саме: 1) шкода,   завдана   одній   особі   з   вини  іншої  особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична  або  фізична  особа  відшкодовує шкоду,  завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Звільнення від  відшкодування можливе лише у разі,  якщо той, хто заподіяв шкоду доведе, що шкоду заподіяно не з його вини.

Під володільцем  джерела  підвищеної  небезпеки   розуміється юридична особа або громадянин,  що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної   небезпеки   в   силу   права    власності,    повного господарського   відання,  оперативного  управління  або  з  інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки  і  не несе   відповідальності  за  шкоду  перед  потерпілим  особа,  яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин  з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.).

Судом апеляційної  інстанції встановлено,  що автомобіль ГАЗ 322132, номерний знак 18797 НР належить саме відповідачу,  а автомобілем відповідача, під час ДТП, керував його працівник - водій Житнюк А.Г., який знаходиться в трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується наказом директора відповідача № 18 від 23.03.2005 р.

Згідно зі ст. 1191 ЦК України особа,  яка відшкодувала шкоду,  завдану іншою особою, має право  зворотної  вимоги  (регресу)  до  винної  особи  у  розмірі виплаченого  відшкодування, якщо  інший  розмір  не  встановлений законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика,  який  виплатив  страхове   відшкодування   за договором   майнового   страхування,   в  межах  фактичних  затрат переходить право вимоги,  яке страхувальник  або  інша  особа,  що одержала страхове відшкодування,  має до особи,  відповідальної за заподіяний збиток.

У зв’язку з вищенаведеним, колегія суддів дійшла висновку, про законність та обґрунтованість позовних вимог.

Доводи відповідача стосовно того, що суд першої інстанції не повідомив його про час і місце розгляду справи, спростовуються матеріалами справи. Це твердження заявника не може бути прийняте судом до уваги, оскільки відповідач не надав суду ніяких доказів на підтвердження своїх доводів. У відповідності до ст. 64 ГПК України сторонам у справі надсилаються ухвали про порушення провадження у справі із зазначенням часу і місця   розгляду позовної заяви. На виконання зазначеної норми закону судом було надіслано відповідачеві ухвалу про порушення провадження у справі від 28.08.2006 р., про що свідчить штамп вихідної кореспонденції господарського суду Запорізької області (а.с. 1). Позивач у позовній заяві зазначив наступну адресу відповідача: 69041, м. Запоріжжя,    вул. Кремлівська, 63а. Слід зазначити, що цю адресу зазначив відповідач в своїй апеляційній скарзі. Згідно з довідкою Головного управління статистики в Запорізькій області № 15-7/3354 від 03.08.2006 р. в Єдиному державному реєстрі Товариство з обмеженою відповідальністю “Аромат” зареєстровано за адресою: 69041, м. Запоріжжя,    вул. Кремлівська, 63а. (а.с. 37). За цією ж адресою було надіслано ухвалу суду про порушення провадження у справі від 28.08.2006 р.

Згідно з нормами діючого законодавства (в т.ч. Наказу ДПА України від 01.12.2000року  № 614) - місцезнаходження (місце  проживання) суб'єкта підприємницької діяльності це - місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної  особи,  що зазначене у свідоцтві про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності. Тобто, саме за адресою, визначеною у свідоцтві про  державну реєстрацію, судом направляються всі процесуальні документи. Якщо підприємством поштового зв’язку не розшуканий адресат, кореспонденція повертається відправникові, у разі наявності в матеріалах справи ще однієї адреси,  листа із ухвалою (або будь-яким процесуальним документом) перенаправляють за цією адресою. В іншому випадку процесуальний документ із конвертом приєднують до матеріалів справи з метою запобігання  тотожних випадків. В матеріалах справи доказів того, що ухвала, яка відправлена господарським судом  Запорізької області і повернулась у зв’язку із незнаходженням адресата, немає

Відповідно до Роз’яснень ВАСУ № 02-5/289 від 18.09.1997 р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України” особи, які беруть участь у справі,  вважаються  повідомленими про  час  і  місце  її  розгляду судом,  якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою,  зазначеною  у позовній  заяві (п. 3.6).

Згідно зі ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тобто даною статтею передбачено право, а не обов’язок господарського суду відкладати судове засідання.

В свою чергу, ст. 75 ГПК України передбачено, що в разі не подання сторонами відзиву на позовну заяву і витребуваних господарським судом документів, справу може бути розглянуто за наявними матеріалами, про що зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

У зв’язку з вищенаведеним, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області – без змін.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо правомірності відшкодування за рахунок відповідача витрат позивача, пов’язаних з оплатою послуг адвоката, оскільки вони підтверджені документально. Але, на думку колегії суддів заявлені позивачем витрати, пов’язані з оплатою послуг адвоката, в сумі 4.000,00 грн., несорозмірні з наданою правовою допомогою щодо ведення даної справи в суді, стягуваною сумою. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає     2.000,00 грн. витрат, пов’язаних з оплатою послуг адвоката.

Інші судові витрати за розгляд справи відповідно до вимог ст.49 ГПК України, слід віднести на відповідача.

Керуючись ст. ст. 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд

Постановив:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Аромат”,                   м. Запоріжжя, залишити без задоволення, рішення господарського суду  Запорізької області від 12.10.2006 р. у справі № 7/264/06 – без змін.

Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

«Позов задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю “Аромат”, м. Запоріжжя, на користь закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “ВЕСКО” в особі Запорізької філії Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “ВЕСКО”,         м. Запоріжжя, 13.611,01 грн. шкоди, 2.000,00 грн. витрат, пов’язаних з оплатою послуг адвоката, 136,11 грн. державного мита, 118,00 грн. витрат, пов’язаних з інформаційно-технічним забезпеченням судового процесу. Видати наказ.»

Видачу наказу із зазначенням необхідних реквізитів доручити господарському суду Запорізької області.