ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 січня 2007 р.

№ 7/62-92

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Остапенка М.І. (головуючий),

Харченка В.М.,  Борденюк Є.М.

розглянувши  у відкритому
за участю позивача:  касаційну
скаргу

судовому засіданні у м. Києві
ОСОБА_2 та відповідача -ОСОБА_1 та представника відповідача -Смалюха
Р.Я.  Суб`єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

на постанову

від 18.09.2006

Львівського апеляційного

господарського суду

у справі

№ 7/62-92

господарського суду

Волинської області

за позовом

Суб`єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_2

до

Ковельського госпрозрахункового
ринку, Суб`єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

третя особа без самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача:

Приватна фірма “Скорпіон”

про

визнання недійсним договору від
20.01.2005

Представники Ковельського
госпрозрахункового ринку та третьої особи в судове засідання не з`явилися, про
час і місце слухання справи сторони були повідомлені належним чином.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2006 року суб`єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_2 звернувся з позовом до
Ковельського госпрозрахункового ринку та суб`єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1 за участю третьої особи без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача - приватної фірми “Скорпіон” про визнання
недійсним договору НОМЕР_1 від 20.01.2005, укладеного між Ковельським
госпрозрахунковим ринком та суб`єктом підприємницької діяльності -фізичною
особою ОСОБА_1.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 10.04.2006 у справі № 7/62-92 позов задоволено. Визнано
недійсним договір НОМЕР_1 від 20.01.2005, укладений між Ковельським
госпрозрахунковим ринком та підприємцем ОСОБА_1.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 18.09.2006, за тією ж справою, вищезазначене судове
рішення залишено без змін.

У касаційній сказі суб`єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1 просить скасувати постанову
апеляційного суду від 18.09.2006, рішення суду першої інстанції від 10.04.2006
та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити. Скарга мотивована тим, що
постанова апеляційного суду прийнята з порушенням норм матеріального та
процесуального права, зокрема, ст.ст. 35, 102 ГПК України, ст.ст. 234, 759 ЦК
України.

У відзиві на касаційну скаргу
Ковельський госпрозрахунковий ринок просить постанову апеляційного суду
залишити без змін, а касаційну скаргу суб`єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1 -без задоволення.

Заслухавши доповідача, вислухавши
пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування апеляційним
судом норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Вищого
господарського суду України знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає
задоволенню.

До такого висновку суд дійшов на
підставі наступного.

Як встановлено попередніми судовими
інстанціями, 20.01.2005 між Ковельським госпрозрахунковим ринком та підприємцем
ОСОБА_1. був укладений договір НОМЕР_1, згідно умов якого ринок надає
підприємцю ОСОБА_1, а остання приймає у тимчасове платне користування торгову
площу для встановлення на ній торгівельного контейнера НОМЕР_2. Умовами
договору також було передбачено, що плата за утримання торгівельної площі
визначено у розмірі 104,40 грн., яка вноситься готівкою в касу ринку щомісячно
до 10-го числа місяця, що є розрахунковим.

Погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що
відповідач, а саме суб`єкт підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1,
на протязі дії договору не здійснювала ніяких заходів, які б свідчили про її
намір особисто виконувати договірні зобов`язання.

З такими висновками суду погодитись
не можна, оскільки  вони не відповідають
фактичним обставинам справи, яким суд дав неправильну юридичну оцінку.

Відповідно до ст. 234 ЦК України,
фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У цьому зв`язку, поклавши в основу
оспорюваних судових рішень, вищезазначену правову норму, суди не врахували, що
невиконання правочину стороною саме по собі ще не свідчить про те, що цей
правочин є фіктивним, оскільки відповідно до змісту тієї ж ст. 234 ЦК України,
в даному випадку позивачу, який вимагав визнання правочину недійсним саме за
цих правових підстав, належало довести відсутність наміру створити юридичні
наслідки саме на момент вчинення цього правочину. При цьому, відповідно до
змісту тієї ж правової норми, доведеність такої обставини мала стосуватись не
тільки відповідача ОСОБА_1, але й іншої сторони за укладеним договором.

Враховуючи, що ніяких обставин, які
б свідчили про те, що при укладанні оспорюваного договору обидва відповідача
діяли без наміру створити юридичні наслідки, суди не встановили, а також
приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів, які б
могли про це свідчити, попередні судові інстанції, на думку Вищого
господарського суду України, дійшли до помилкового висновку щодо
обґрунтованості заявленого по справі позову.

У цьому зв`язку оскаржувані судові
рішення, з огляду на неправильну юридичну оцінку обставин справи, підлягають
скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи наведене, керуючись ст.
ст.  1115, 1117,
1119-11111, 11112 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Суб`єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 18.09.2006, рішення господарського суду Волинської
області від 10.04.2006 у справі № 7/62-92 скасувати.

В задоволенні позовних вимог
відмовити.

Головуючий
Остапенко М.І.

Суддя
Харченко В.М.

Суддя                                                                                         Борденюк
Є.М.