ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2007 р.
№ 11/413

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:
Кравчука Г.А.

суддів:
Гоголь Т.Г.

Мачульського Г.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну скаргу

Державного підприємства "Донецька залізниця"

на постанову
Донецького апеляційного господарського суду

від
11.06.2007р.

у справі
№11/413

Господарського суду
Донецької області

за позовом
Державного підприємства "Донецька залізниця"

до

Відкритого акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь"

про
стягнення збору за зберігання вантажу

за участю представників

- позивача:

Ігнатової Н.О. (довіреність №Н-01/1567 від 16.05.2007р.)

- відповідача:
Коротенка Р.О. (довіреність №09-18/1127 від 25.12.2006р.), -

В С Т А Н О В И В:

Оскарженою постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.06.2007р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Шевкової Т.А., суддів Діброви Г.І., Стойка О.В.) залишено без змін рішення Господарського суду Донецької області від 13.03.2007р. (суддя Чернота Л.Ф.), яким в задоволенні вказаного позову відмовлено.

В своїй касаційній скарзі позивач просить скасувати вказані судові рішення, задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача збір за зберігання вантажу в сумі 538 444, 80 грн., посилаючись на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а саме: ст.ст.17, 18, 46 Статуту залізниць України, п.п.5, 8 "Правил зберігання вантажів", ст.22 Закону України "Про залізничний транспорт", ст.43 Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначає що судові рішення ґрунтуються на нормах матеріального права, а відтак просить рішення і постанову господарських судів попередніх інстанцій залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, у період з 02 по 24 березня 2006р. на станцію Сартана позивача на адресу відповідача надходили вантажі за перевізними документами №№45205966, 45205874, 48043644, 45205901, 45205889, 45205932, 48043518. Залізницею був нарахований збір за зберігання вантажу на станції понад встановлений термін у розмірі 538 444, 80 грн. (в т.ч. ПДВ –89 740, 80 грн.) та оформлені накопичувальні картки №№ 2605511, 2605516, 2605525, 2605526, 2605527, 2605528, 2605529, 0506568. Вказані накопичувальні картки відповідач підписав із зауваженням, від оплати нарахованого збору за зберігання вантажу відмовився, посилаючись на порушення залізницею п.п.9, 10, 16б "Правил перевезення вантажу". Стягнення з відповідача заборгованості по сплаті збору за зберігання вантажу в розмірі 538 444, 80 грн. послужило причиною звернення позивача до господарського суду.

Місцевий господарський суд відмовляючи в позові виходив з того, що згідно довідки про час наявності вільних колій прийому парку ст. Сартана ВАТ "Азовсталь" за період з 01.03.2006р. до 07.04.2006р., а також складених станцією актів загальної форми №615 від 20.03.2006р., №605 від 10.03.2006р., №609 від 15.03.2006р., №596 від 05.03.2006р., №604 від 10.03.2006р., №620 від 24.03.2006р., №588 від 02.03.2006р., №623 від 23.03.2006р. залізничні колії ВАТ "Азовсталь", на які здійснювався прийом вантажу від залізниці (21, 22, 23 колії) були вільні тривалий час, але не зважаючи на це позивач не подав відповідачеві вагони, які прибули по залізничним накладним №№45205966, 45205874, 48043644, 45205901, 45205889, 45205932, 48043518; про наявність вільних колій свідчить також акт №2 від 07.02.2007р. станції Сартана Донецької залізниці та станції Сартана відповідача, в якому вказується графік вільних колій прийому парку станції Сартана відповідача за період з 01.03.2006р. по 07.04.2006р., з якого вбачається, які колії були вільні на момент приходу потягів, а відтак місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ст.46 Статуту залізниць України, п.п.5, 8 "Правил зберігання вантажів", затверджених Наказом Мінтрансу від 21.11.2000р. №644, п.8 "Правил користування вагонами і контейнерами", затверджених Наказом Мінтрансу України від 25.02.1999р. №113 дійшов до висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Апеляційний господарський суд погодився з висновками місцевого господарського суду, та пославшись на приписи п.п.3, 4, 12 Правил користування вагонами і контейнерами зазначив, що час затримки вагонів з вини одержувача вантажу повинен підтверджуватись даними відомостей плати за користування вагонами, яких залізницею не надано, що унеможливлює перевірку фактичного часу затримки вагонів з вини відповідача; залізниця мала можливість в безоплатний термін зберігання вагонів на станції Сартана подати вагони на під'їзні колії відповідача і позивачем не надано документів, які спростовують доводи відповідача стосовно наявності вільних під'їзних колій на час затримки спірних вагонів, а відтак апеляційний господарський суд дійшов до висновків про правильність визнання місцевим господарським судом позовних вимог недоведеними, та такими, що не підлягають задоволенню.

Однак суд касаційної інстанції не погоджується з такими висновками судів виходячи з наступного.

Так, відповідно до частини першої статті 4-7 ГПК України судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи. Частина перша статті 43 названого Кодексу містить вимоги щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Згідно приписів частини першої статті 38 ГПК України за недостатності поданих сторонами доказів господарський суд зобов'язаний витребувати документи і матеріали, необхідні для вирішення спору. З огляду на викладені вимоги ГПК України господарський суд повинен з'ясувати усі обставини справи, що входять до предмету доказування в ній та мають значення для її розгляду, хоча б сторони та інші учасники судового процесу й не посилалися на відповідні обставини. Відповідно до вимог ст.84 ч.1 п.3 цього кодексу обставини справи, встановлені місцевим господарським судом, вказуються в мотивувальній частині рішення суду, а встановлені судом апеляційної інстанції, згідно ст.105 ч.2 п.7 вказаного кодексу, в постанові.

Як встановлено судами позивач обґрунтував правомірність нарахування збору за зберігання в позовній сумі актами загальної форми №615 від 20.03.2006р., №605 від 10.03.2006р., №609 від 15.03.2006р., №596 від 05.03.2006р., №604 від 10.03.2006р., №620 від 24.03.2006р., №588 від 02.03.2006р., №623 від 23.03.2006р. Представник ВАТ “МК “Азовсталь” від підпису даних актів відмовився.

Відповідно до ст.46 Статуту залізниць України одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів встановлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Відповідно до п.4 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.200р. № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за № 866/5087, термін граничного зберігання починається з моменту вивантаження вантажу (контейнера з вагона) засобами залізниці або з моменту подачі вагона під вивантаження засобами одержувача.

Таким чином судам належало встановити яким чином має обчислюватись термін зберігання вантажу –з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці, чи з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача, а також перевірити доводи позивача щодо терміну зберігання вантажу на станції.

Крім того, приймаючи рішення суди виходили з того, що відповідно до статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми.

Як встановлено судами такі обставини підтверджено актами загальної форми.

Проте, відмовляючи в позові суди виходили з наявності вільних колій на станції Сартана Донецької залізниці, а відтак вказували на відсутність підстав для матеріальної відповідальності вантажовідправника.

Однак, з врахуванням вищевказаних норм права, не встановивши що термін зберігання вантажу має обраховуватись саме з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача, суди дійшли передчасного висновку що наявність вільних колій звільняє відповідача від плати за зберігання вантажу на станції понад зазначений термін.

Також, не перевіривши правильність розрахунків залізниці відносно стягуваної суми суди обмежились лише дослідженням підстав, які, як вважають суди, є такими, що звільняють вантажовідправника від сплати спірної суми.

Таким чином судами не з'ясовано усі обставини справи, що входять до предмету доказування в ній та мають значення для її розгляду, хоча б сторони та інші учасники судового процесу й не посилалися на відповідні обставини.

Наведені порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права як такі, що призвели до прийняття неправильних судових рішень у справі та не можуть бути усунені касаційною інстанцією в силу положень ч.2 ст.111-5 та ст.111-7 ГПК України, є підставою для їх скасування з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене в цій постанові, всебічно, повно й об'єктивно встановити обставини справи та вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.3, 11110 ч.1, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Донецька залізниця" задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.06.2007р. та рішення Господарського суду Донецької області від 13.03.2007р. у справі №11/413 скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий суддя                                                                 Г.А. Кравчук

С у д д і                                                                                     Т.Г. Гоголь

Г.М. Мачульський