ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
Справа № 8/473ад.
Суддя  господарського суду Луганської області  Середа А.П.,
розглянувши матеріали справи за позовом
Державної податкової  інспекції у Станично-Луганському районі, смт
Станично-Луганське Луганської області,
до Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, село Широке Станично-Луганського району
про стягнення 1197 грн. 42 коп.,
при секретарі судових засідань  Качановській О.А.,
в присутності представників сторін:
від позивача -амішвіліРамі
РаміАстахова В.А. -старший державний податковий інспектор, - довіреність №118
суть спору: позивачем заявлено
вимогу про  стягнення  з  відповідача  боргу з єдиного податку  у сумі 1197,42 грн., який у нього
мається  за станом на  18.07.07 року
за період з 20.06.02 року по 18.07.07 року.
Відповідно до ст. 111 Кодексу
адміністративного судочинства України (далі -КАСУ) попереднє судове засідання
призначено та фактично відбулося 04.09.07 року, до якого позивач не прибув.
У судовому засіданні, яке відбулося
25.09.07 року, представник позивача позов підтримав у повному обсязі та заявив
клопотання про відмову від здійснення фіксації судового процесу технічними
засобами, яке не суперечить вимогам ст.41 та пункту 2-1 розділу УІІ «Прикінцеві
та перехідні положення»КАС України,  а
тому його задоволено судом.
відзив на позов та витребувані судом документи не надав, позов не оспорив, до
судового засідання не прибув, участь у ньому свого представника не забезпечив,
про причини неявки до суду не повідомив, хоча належним чином поставлений до
відома про дату, час та місце судових слухань.
Такого висновку суд дійшов з огляду
на те, що ним на адресу відповідача (АДРЕСА_1) 13.08.07 року за вих. №1190 та
10.09.07 року за вих. №1501 спрямовано ухвали суду про призначення справи до
розгляду у судовому засіданні та повістки.
Оператором поштового зв'язку
повернуто до суду усі ці поштові відправлення з службовою відміткою «за
зазначеною адресою не проживає».
Будь-які інші дані про місце
реєстрації або фактичного місцезнаходження відповідача у справі відсутні.
За таких обставин у суду є підстави
вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату,
час та місце судового слухання, а тому, з урахуванням вимог ст.ст. 40, 49, 51,
частини 6 ст. 71 та ст. 86 КАСУ справу розглянуто по суті за відсутності
відповідача, - на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши  представника позивача, розглянувши матеріали
справи та додатково надані докази, суд дійшов наступного.
І.1.  23.08.2001 року виконавчим комітетом
Жовтневої районної у місті Луганську ради ОСОБА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, зареєстрований в якості суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи (далі -ОСОБА_1, - відповідач), про що до ЄДРПОУ внесено
реєстраційний запис  №НОМЕР_2.
З 11.02.02 року в якості платника
податків зареєстрований у Державній податковій інспекції Станично-Луганського
району Луганської області (далі -ДПІ, - позивач).
06.03.2002 року (вх. №127) СПД
ОСОБА_1 звернуся до ДПІ з заявою про надання йому права застосовувати спрощену
систему оподаткування, обліку та звітності з виду діяльності «оптово-роздрібна
торгівля», а в подальшому щорічно звертався до ДПІ з такою заявою.
В ДПІ він отримав свідоцтво про
надання йому права  з 2002 року
застосовувати спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, як то
передбачено Указом Президента України від 03.07.1998 року №727/98 “Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва” (з наступними змінами та доповненнями)( далі -Указ
№727/98), - тобто у  такий
спосіб він погодився на сплату єдиного податку за відповідний вид діяльності
-«оптово-роздрібна торгівля»- у розмірі 200,00 грн. на місяць, встановленого
рішенням Станично-Луганської  районної
ради №17/4 від 13.01.05 року.

За станом на  18.07.07 року
відповідач має узгоджену суму податкового зобов'язання по сплаті єдиного
податку у сумі 1197,42 грн. (основний борг).

Факт наявності несплаченого
податкового боргу з єдиного податку підтверджується довідкою  та розрахунком суми податкового боргу  відповідача; обліковою карткою платника єдиного
податку; першою (за №1/113 від 20.06.02 року на суму 1,68 грн.) та другою (за
№2/68 від 12.12.03 року) податковими вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи,
СПД ОСОБА_1 не вжив належних заходів до його погашення.

ІІ. Заслухавши представника
позивача,  дослідивши та оцінивши
матеріали справи та додатково надані докази, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню частково з таких підстав.

1.Кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом (частина
1 статті 67 Конституції України).

Аналогічний обов'язок закріплений
у  пункті 3 частини 1 статті 1 Закону
України від 25.06.1991 року №1251-ХІІ «Про систему оподаткування»(далі
-ЗУ №1251-ХІІ), де сказано, що платники податків і зборів (обов'язкових
платежів) зобов'язані:

3)сплачувати належні суми податків
і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законами терміни.

Частиною 6
статті 2 Указу №727/98 встановлено, що суб'єкт підприємницької діяльності
-фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного
місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Матеріалами справи доведено, що
відповідач не виконав цього припису Указу №727/98.

При вирішенні цього спору суд
керується частиною 2 ст. 5 Указу №727/98, в якій говориться, що суб'єкти
малого підприємництва несуть відповідальність за правильність обчислення,
своєчасність подання розрахунків та сплату
сум єдиного податку згідно з законодавством України.

2. З урахуванням  цього, приймаючи до уваги те, що Указ не
містить у собі спеціального механізму примусового стягнення податкового боргу з
єдиного податку, суд при вирішенні спору керується Законом України від 21.12.2000
року №2181-ІІІ “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами”
(далі -ЗУ №2181).

Судовий порядок стягнення
податкового боргу передбачено тільки підпунктом 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 ЗУ
№2181-ІІІ, відповідно до якого активи платника  податків можуть бути  примусово стягнені в рахунок погашення його
податкового боргу  виключно за рішенням
суду.

Активами платника податків за
змістом п.1.7 статті 1 ЗУ №2181 є кошти, матеріальні та нематеріальні
цінності, що належать юридичній або фізичній особі на праві власності або
повного господарського відання.

3.Право ДПІ на звернення до
суду з позовом про стягнення податкового боргу
передбачено пунктом 11 ст. 11 Закону України від 04.12.90 року №509-ХІІ
«Про державну податкову службу в Україні».

4.Що стосується терміну
давності звернення позивача до суду з позовом про стягнення податкового боргу,
то суд при вирішенні цього спору керується
наступним.

У статті 1 Цивільного кодексу
України (ст. 2 Цивільного кодексу УРСР, - оскільки боргові відносини виникли
під час дії цього Кодексу та продовжують мати місце після 01.01.04 року -часу
набрання чинності Цивільним кодексом України) сказано, що до майнових відносин,
заснованих на адміністративному та іншому владному підпорядкуванні  однієї сторони іншій стороні, а також до
податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, - а
тому при вирішенні цього спору суд не застосовує трирічний термін позовної
давності.

Підпунктом 15.2.1 п. 15.2 ст. 15
Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»не
встановлено термін давності щодо СУДОВОГО порядку стягнення податкового боргу.

Отже, відповідач позовні вимоги не
спростував.

З урахуванням викладеного, приймаючи
до уваги те, що матеріалами справи підтверджено наявність у відповідача боргу з
єдиного податку, а також факт його ухилення від сплати цього боргу, - позовні
вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до повного задоволення.

Відповідно до частини 2  ст. 94 КАС України суд не стягує з
відповідача витрати по сплаті державного мита.

Судом прийнято до уваги те, що
позивач згідно ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.101.93 року №7/93
“Про державне мито”  при зверненні до
суду з позовом звільнений від сплати державного мита.

На підставі викладеного,  п.1.7 ст.1; п.п. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3 Закону
України  від 20.12.2000 року №2181-ІІІ
“Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами”; ст.ст. 2 та 4 Указу Президента України від
03.07.1998 року №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва», керуючись ст.ст. 94,128, 150,
158-163 та 167 КАС України,  суд

п о с т а н о в и в :

1.Позов задовольнити  у повному обсязі.

2.Стягнути з  Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,  який мешкає у АДРЕСА_2, - на користь
Державного бюджету  України на р/р
0330, банк: ГУ ДКУ у Луганській області, МФО 804013, отримувач: ВДК у
Станично-Луганському районі ГУ ДКУ у Луганській області, код платежу -16050200,
код отримувача -24048187, -  податковий
борг з  єдиного податку у сумі 1197 (одна
тисяча сто дев'яносто сім) грн. 42 коп., - звернувши стягнення на активи
боржника.

Відповідно до частини 4 ст. 167 КАС
України  за згодою представника
позивача  у судовому засіданні 25.09.2007
року оголошено тільки вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова набирає законної сили
після  закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження,  встановленого
Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде
подано.

Про апеляційне оскарження
рішення  суду  першої
інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і
вимоги до суду апеляційної інстанції
викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної
інстанції  через суд  першої
інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається  особою,  яка  її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення
постанови у повному  обсязі  відповідно
до статті 160 цього Кодексу - з
дня  складення  в
повному обсязі. Апеляційна
скарга  на  постанову
суду першої інстанції подається протягом
двадцяти  днів  після
подання  заяви   про
апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга
може  бути  подана
без  попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження,  якщо скарга
подається  у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі
складено та підписано 27.09.2007 року.

Суддя
А.П.Середа