ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16.08.07
м. Київ
32/133-А

За позовом  Державного підприємства зовнішньоекономічної
діяльності «Укрінтеренерго»

до               Спеціалізованої державної
податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими

платниками податків

третя особа
Національна комісія регулювання електроенергетики України

про               визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення

Суддя Хрипун О.О.

Секретар судового засідання Ковальчук О.В.

Представники:

Від позивача              Малий М.О.- предст., Цененко К.С.
-предст.

Від відповідача         Стеблівській Т.В.-гол.держ.под. інсп.

Від третьої особи      Бутовській В.О.- нач.від., Вишинський
С.Б.-нач.управ.,

Багрій
О.В.-провід.спец.

Обставини справи:

Позивач звернувся з позовом про
визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Спеціалізованої державної
податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків від
18.12.2006 №/0, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування
з податку на додану вартість за вересень 2006 на суму 54 537,00грн

Позовні вимоги мотивовані тим, що
висновки акта перевірки, на підставі якого прийняте спірне податкове
повідомлення-рішення, не відповідають вимогам чинного податкового законодавства
та дійсним обставинам справи. Ціни на закупівлю у ДП
«Енергоринок»електроенергії, яку в серпні 2006 року позивач експортував до Білорусії
та Молдови, встановлювались НКРЕ після укладання експортних контрактів на
підставі визначених у них цін,  і позивач
жодним чином не міг впливати на  рівень
цих цін.

Відповідач проти позову заперечує,
посилаючись на те, що перевіркою встановлено віднесення позивачем витрат на
придбання електроенергії, яка в подальшому реалізована за ціною, нижчою ціни
придбання. В порушення вимог пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість»ПДВ в розмірі 54 536,92грн., сплачений позивачем у складі
придбаної електроенергії, що не використовувалась у господарській діяльності,
безпідставно відносився до податкового кредиту. У звязку з цим,  зменшення позивачу розміру бюджетного
відшкодування з ПДВ за підсумками серпня 2006 року на суму 54536,92грн. відповідач
вважає правомірним, а оспорюване податкове повідомлення-рішення таким, що
відповідає вимогам чинного законодавства.

Третя особа -Національна комісія
регулювання електроенергетики України надала пояснення, де зазначає, що ціни на
електроенергію в серпні 2006 року, які були встановлені постановами НКРЕ від
29.12.2005 №14-дск та від 27.01.2006 №14-дск, були нижчими цін експорту
електроенергії, які визначаються позивачем відповідно до зовнішньоекономічних
контрактів. Так різниця між вартістю купівлі електроенергії в ОРЕ та продажем
її на експорт у серпні 2006 року до Республіки Молдова становить 9,3 тис.грн.,
а до Республіки Білорусь 7,8 тис.грн.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.12.2006 Спеціалізованою
державною податковою інспекцією у м. Києві по роботі з великими платниками
податків прийняте податкове повідомлення-рішення №/0, яким згідно з
пп. «б» пп. 4.2.2 п.4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», пп.7.7.5
п.7.7 ст.7, пп.7.4.4 п.7.4, пп.7.7.1 п.7.7
ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»позивачу зменшено
суму бюджетного відшкодування з ПДВ за вересень 2006 року на суму 54 537,00грн.

Спірне податкове
повідомлення-рішення прийняте відповідачем на підставі акта перевірки
№820/1640/19480600 від 07.12.2006 «Про результати виїзної позапланової
перевірки Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності
«Укрінтеренерго»(код за ) з питань достовірності нарахування
суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий
рахунок за вересень 2006 року». В акті зазначено, що позивач у вересні 2006
року здійснював закупівлю у ДП «Енергоринок»електричної енергії по договорам
від 31.10.2002 №44/1-184/1191/01, від 28.12.2005 №44/2-140/3120/01 та від
05.04.2002 №44/1-85/1032/01, всього, з урахуванням вартості послуг з
транспортування  на загальну суму
171677317,12грн. в тому числі ПДВ 28612886,19грн. Вартість такого придбання
віднесено підприємством до складу валових витрат у ІІІ кварталі 2006 року. Для
забезпечення реалізації зазначеної електричної енергії підприємство у своїй
фінансово-господарської діяльності понесло витрати на суму 697517,20грн.
Придбана електроенергія в подальшому продані за межі митної території України
по контракту від 15.12.2005 №44/1-133/36д-26/06, укладеному з Концерном
Біленерго (Білорусь), та контракту від 20.05.2005 №44/1-65, укладеного з АТ
ERGOCOM»(Молдова).

За висновками акта перевірки
операції позивача з придбання у ДП «Енергоринок» електроенергії та реалізації
її Концерну Біленерго (Білорусь), АТ NERGOCOM»(Молдова) у вересні 2006 року
суперечить вимогам п.1.32 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку
підприємств» та  не є господарською
діяльністю, оскільки доходу з цих операцій підприємством не отримано.

Відповідач вказує, що в порушення
вимог п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»позивач
у ІІІ кварталі 2006 року, не врахувавши
положення п.1.32 ст.1 вказаного Закону, включив до складу валових витрат
витрати в розмірі 274202,02 грн. на придбання електроенергії, яка в подальшому
була реалізована без одержання доходу. Зазначені обставини, на думку відповідача,
призвели також до  порушення позивачем
пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» внаслідок
включення до податкового кредиту 54840,00 грн. ПДВ, сплаченого у складі
вартості придбаної електроенергії.

За результатами перевірки ПДВ,
заявлений позивачем до відшкодування за вересень 2006 року, зменшено на суму
54537,00 грн.

Суд не погоджується з висновками
акта перевірки та доводами відповідача, зазначеними у запереченнях на
позов,  щодо завищення позивачем
бюджетного відшкодування з ПДВ, виходячи з наступного.

Відповідно до п.5.1. ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 22.05.1997 №283/97-ВР (із
змінами та доповненнями) валові витрати виробництва та обігу - сума
будь-яких  витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості
товарів (робіт, послуг) які придбаваються, виготовляються таким платником
податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно із п. 1.32 ст. 1 вказаного
Закону господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на
отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі,
коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою.

Як пояснив позивач, ціна, за якою
він поставляв у серпні 2006 року електроенергію до Білорусії за контрактом від
15.12.2005 №44/1-133/36д-26/06 формувалась як сума тарифу НАЕК «Енергопром» на
випуск електроенергії на енергоринок  та
витрат, пов'язаних із забезпеченням експорту, тобто у ціні експорту були
враховані всі витрати підприємства як посередника з ведення
фінансово-господарської діяльності. Техніко-комерційне  обґрунтування поставки електроенергії за
вказаним контрактом  погоджене Міністерством
палива та енергетики України та НАК «Енергетична компанія України», яка  здійснює організаційно-управлінські функції
по відношенню до позивача.

Ціна, за якою позивач у серпні 2006
року поставляв електроенергію до Молдови за контрактом  від 20.05.2005 №44/1-65,  також враховувала усі витрати підприємства на
ведення фінансово-господарської діяльності.

Відповідно до п.22 Тимчасових умов
функціонування оптового ринку електричної енергії, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 05.11.1999 №2043, імпортована
електроенергія  та електроенергія, яка
призначається  для подальшого експорту,
продається-купується виключно на оптовому ринку у оператора  ОРЕ України ДП «Енергоринок». При цьому  ціни на закупівлю електричної енергії, яка
призначається для подальшого експорту, визначаються органом державного
регулювання в галузі електроенергетики, яким відповідно до Указу Президента
України від 21.04.1998 №335/98 є Національна комісія регулювання
електроенергетики України.

Позивач зазначає, що станом на період,
в який здійснювалась закупівля електроенергії
для її експорту у серпні 2006 року до Бєларусі  та Молдови, ціни купівлі електроенергії для
її подальшого експорту позивачем встановлювались НКРЕ окремо для контракту від
15.12.2005 №44/1-133/36д-26/06 та окремо для контракту від 20.05.2005 №44/1-65
і на підставі тих цін, які були ними передбачені.

Контрактні ціни формувались не на
основі ціни придбання електроенергії на ОРЕ, а, навпаки, ціна закупівлі
електроенергії, призначеної для подальшого експорту з ОРЕ  визначалась для позивача НКРЕ після укладання
експортних контрактів на підставі визначених у них цін.

Встановлені для позивача НКРЕ ціни
на закупівлю на внутрішньому енергоринку електроенергії для подальшого її
експорту до Білорусії та Молдови були нижчі цін експорту.

Вказані обставини також
підтверджуються  поясненнями наданими
Національною комісією регулювання електроенергетики України.

Позивач зазначає, що розмір
комерційної націнки по вищевказаних експортних контрактах  обумовлений високими закупівельними цінами, а
не наміром позивача не  врахувати під час
визначення експортних цін витрати на забезпечення фінансово-господарської
діяльності.

Виходячи з визначення валових
витрат, наведеного у п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»,
обов'язковою умовою для віднесення вартості придбаних товарів на валові витрати
є подальше використання таких товарів у власній господарській діяльності, а не
їх вартість.

Як зазначено у акті перевірки та не
заперечується відповідачем, придбана позивачем
у ДП «Енергоринок»електрична енергія за договорами від 31.10.2002
№44/1-184/1191/01, від 28.12.2005 №44/2-140/3120/01 та від 05.04.2002
№44/1-85/1032/01 була в подальшому експортована,  в тому числі,
по контракту від 15.12.2005 №44/1-133/36д-26/06, укладеному з Концерном
Біленерго (Білорусь), та контракту від 20.05.2005 №44/1-65, укладеному з АТ
COM»(Молдова).

Отже, придбана позивачем
електроенергія була використана позивачем у власній господарській діяльності
шляхом їх подальшої реалізації контрагентам. По всім господарським операціям
позивач отримав доход, отже, така діяльність є господарською в розумінні п.
1.32 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Суд вважає помилковим тлумачення
відповідачами господарської діяльності. Господарська діяльність складається з
сукупності здійснюваних підприємцем дій, а не кожної окремої господарської
операції.

Згідно з абз.2 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст.
5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»передбачено, що не
підлягають віднесенню до складу валових витрат суми збитків платника податку,
понесених у зв'язку з реалізацією товарів (робіт, послуг) або їх обміном за
цінами, що нижче за звичайні, пов'язаним з таким платником податку особам.

З аналізу даної норми вбачається,
що Законом встановлено лише одне обмеження щодо не віднесення до складу валових
витрат сум, пов'язаних з реалізацією товарів (робіт, послуг) або їх обміном за
цінами, що нижче за звичайні,  - у разі
продажу товарів за цінами нижчими звичайних пов'язаним особам.

Доказів про те, що контрагенти
позивача, яким реалізовувалась електроенергія, є повязаними з позивачем
особами, відповідач суду не надав.

Судом також враховується, що
нормами Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»не передбачено
необхідності доказування платником податку безпосереднього зв'язку здійснених
ним витрат саме у зв'язку із підготовкою, організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці. Тобто наперед вважається,
що всі витрати платника податку є прямо пов'язані із такою підготовкою,
організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці. На це вказує п. 5.11 ст. 5 вказаного Закону, яким визначено, що
установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Згідно пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану вартість»податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81
цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника,
то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового кредиту (пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану вартість»).

Матеріалами справи встановлено, що
придбана позивачем у ДП «Енергоринок»електроенергія була використана позивачем
у власній господарській діяльності шляхом подальшого її експорту за межі митної
території України. Тому суми ПДВ, сплачені у зв'язку з придбанням
електроенергії, правомірно включена позивачем до складу податкового  кредиту.

Посилання відповідача на
необхідність здійснення позивачем коригування податкового кредиту та валових
витрат з підстав, наведених в акті перевірки та запереченнях на позов, судом не
приймаються, оскільки проведення такого коригування чинним законодавством не
передбачено.

За таких обставин, виключення з
податкового кредиту позивача ПДВ в розмірі 54840, 00 грн. за вересень 2006 року
та зменшення бюджетного відшкодування з ПДВ за цей податковий період здійснено
відповідачем необґрунтовано.

У відповідності до п.2 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта  владних повноважень обовязок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів на підтвердження
правомірності свого рішення відповідач суду не подав.

Враховуючи викладене, позовні
вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

У зв'язку з задоволенням позову
відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України
судові витрати у розмірі 3,40 грн. судового збору підлягають відшкодуванню
позивачу з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 71, 94, 160-163,
167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Господарський суд міста
Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати нечинним податкове
повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції у місті
Києві по роботі з великими платниками податків від 18.12.2006 №/0.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності
«Укрінтеренерго»(04080, м. Київ, вул. Фрунзе,85, рахунок № в АБ
«Енергобанк»м. Київ, МФО 300272, ) 3, 40 грн. судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим
Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова
може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої
інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом
двадцяти днів апеляційної скарги.

Суддя

О.О.Хрипун