ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2007 р.
№ 3/97

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. –головуючого
Волковицької Н.О.
Рогач Л.І.

за участю представників сторін:

скаржника
Кіхтенко О.С. дов. від 26.04.2007 року

позивача
Шпилєвої О.В. дов. від 28.12.2006 року

відповідачів
Кожевіна Е.Н. президента
Власенкової О.О. дов. від 20.04.2007 року
Кочмара О.Й. дов. від 13.02.2007 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Одеської міської ради

на постанову
від 12.04.2007 року Київського апеляційного господарського суду

у справі
№ 3/97 господарського суду міста Києва

за позовом
Міністерства транспорту та зв'язку України

до
Кабінету Міністрів України

до
Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство"

про
визнання права державної власності

ВСТАНОВИВ:

Міністерство транспорту та зв'язку України звернулося до господарського суду міста Києва з позовом, з урахуванням уточнення, до Кабінету Міністрів України та Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" про визнання права державної власності за державою України на закріплені на праві господарського відання за Державною судноплавною компанією "Чорноморське морське пароплавство" об’єкти, які знаходяться в управлінні Міністерства транспорту та зв’язку України: нежитлову будівлю (в літ. "А2") загальною площею 600,00 м2, розташовану в м. Одеса по вул. Польській, 18; нежитлову будівлю загальною площею 1173,20 м2, розташовану в м. Одеса по вул. Приморській, 3; нежитлову будівлю загальною площею 1405,10 м2, розташовану в м. Одеса по вул. Приморській, 11/13; нежитлові будівлі загальною площею 1702,40 м2, розташовані в м. Одеса по вул. Сегедській, 8-а; нежитлову будівлю загальною площею 1807,80 м2, розташовану в м. Одеса по вул. Академіка Глушка, 6-в; нежитлову будівлю загальною площею 4856,40 м2, розташовану в м. Одеса по вул. Дальницьке (Тираспольське) шосе, 22-а; нежитлову будівлю загальною площею 5308,00 м2, розташовану в м. Одеса по вул. Моторній, 2; нежитлові будівлі загальною площею 906,50 м2, розташовані в с. Дачне Одеської області Біляївського району по вул. Морській, 12; нежитлову будівлю загальною площею 2559,70 м2, що знаходиться в с. Калинівка Одеської області Комінтернівського району на території Калинівської сільської ради; нежитлову будівлю загальною площею 2213,20 м2, розташовану в м. Одеса по вул. Варненській, 13-а; нежитлову будівлю загальною площею 8190,40 м2, розташовану що в м. Одеса по вул. Наливній, 2-а; нежитлову будівлю (одного поверху в літ. "А") загальною площею 1222,00 м2, розташовану в м. Одеса по вул. Миколаївська дорога, 221; нежитлову будівлю загальною площею 710,50 м2, розташовану в м. Одеса по вул. Каманіна, 20; нежитлову будівлю загальною площею 230,20 м2, розташовану в м. Одеса, район "Відрада"; нежитлові будівлі загальною площею 1309,20 м2, розташовані в м. Одеса, район "Відрада", в межах Лейтенантського спуску до мису Філатова; нежитлову будівлю загальною площею 3051,40 м2, розташовану в м. Одеса по вул. Танкерній, 2; нежитлову будівлю загальною площею 2168,00 м2, розташовану в м. Одеса, по вул. Космонавтів, 29/4; нежитлову будівлю загальною площею 2032,00 м2, розташовану в м. Одеса, по вул. Гайдара, 52; нежитлову будівлю загальною площею 1742,90 м2, розташовану в м. Одеса, по вул. Корольова, 37-б; нежитлову будівлю загальною площею 2133,40 м2, розташовану в м. Одеса, по вул. Воробйова, 1.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.03.2007 року позов задоволено.

За апеляційними скаргами Кабінету Міністрів України та Закритого акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укртанкер" судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2007 року залишене без змін.

Судові рішення вмотивовані доведеністю позовних вимог та приписами статті 392 Цивільного кодексу України, згідно з якими власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

Одеська міська рада, в порядку статті 107 Господарського процесуального кодексу України звернулася до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати прийняті у справі рішення, а справу направити на новий розгляд.

Свої вимоги Одеська міська рада обґрунтовує тим, що оскаржуваними рішеннями порушені її права власника землі. На думку заявника, під час вирішення питання про визнання права власності на не введені в експлуатацію належним чином об'єкти, які знаходяться на земельних ділянках Одеської міської ради, суд повинен був залучити до участі у справі власника земельних ділянок –Одеську міську раду, без згоди якої, відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України  право власності на такі об'єкти не може бути визнане взагалі.

Заслухавши суддю –доповідача та присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 107 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга на рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів може бути подана особою, яку не було залучено до участі у справі, якщо суд прийняв рішення чи постанову, що стосується її прав і обов’язків.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу заявник зазначає, що земельні ділянки, на яких розташовані спірні об'єкти знаходяться на території міста Одеси, що підтверджується мапою м. Одеси та рішеннями-Одеської обласної ради "Про межі м. Одеси" від 07.08.2001 року №347-ХХШ, Одеської міської ради "Про погодження меж Одеси" від 20.07.2001 року №2655-ХІ11 "Про адміністративно-територіальний поділ міста Одеси" від 26.07.2002 року №197-XXIV, які є обов'язковими для виконання всіма особами на території м. Одеси, відповідно до статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та статті 144 Конституції України, статей 16, 60 Закону України "Про

місцеве самоврядування в Україні", власником вказаної земельної ділянки є територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради.

Як вбачається із матеріалів справи предметом спору є визнання права державної власності на об’єкти нерухомості, які закріплені на праві господарського відання за Державною судноплавною компанією "Чорноморське морське пароплавство".

Господарський суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги та визнаючи право державної власності на спірне майно за Міністерством транспорту та зв'язку України виходив із того, що Статутом Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське судноплавство" в редакції, затв. Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 24.11.2005 №817, зареєстрованого виконавчим комітетом Одеської міської ради 17.01.2006 року, майно компанії є державною власністю і належить їй на праві господарського відання.

Проте, поза увагою судів залишились приписи статті 375 Цивільного кодексу України, згідно з якою власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

З наведених норм вбачається, що право на забудову земельної ділянки, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою в порядку, передбаченому законом та отримання дозволу на виконання будівельних робіт (стаття 22 Закону України "Про основи містобудування"). При цьому під правом на забудову (будівництво) розуміється можливість власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній будівництво у порядку, встановленому законом.

Недотримання особами, що здійснюють будівництво, вимог, передбаче них статтею 375 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання такого будівництва самочинним.

Статтею 376 цього Кодексу передбачено, що житловий будинок,  будівля,  споруда,  інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Отже, для вирішення питання  про визнання права власності на нерухоме майно суттєвим є наявність чи відсутність права на забудову, тобто права користування певною земельною ділянкою, відповідність мети відведення земельної ділянки або наявність належного дозволу чи належно затвердженого проекту, а також відповідність будівництва будівельним нормам і правилам.

Крім того, частина 4 вказаної статті передбачає, що якщо  власник  (користувач)  земельної  ділянки  заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Тому для вирішення даного спору по суті судам необхідно було залучити до участі у справі власника землі.

Відповідно до статті 65 Господарського процесуального кодексу України з метою  забезпечення  правильного  і  своєчасного  вирішення господарського спору суддя в необхідних випадках вирішує питання про залучення до участі  у  справі іншого відповідача та про виключення чи заміну неналежного відповідача.

Таким чином, судом порушено вимоги статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо виявлення усіх заінтересованих у вирішенні спору підприємств, організацій, підприємців та залучення їх до участі у справі, а також прийнято рішення, що стосується прав і обов'язків осіб, які не були залучені до участі в справі.

Відповідно до пункту 3 статті 111 10 Господарського процесуального кодексу України порушення норм  процесуального  права  є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду, якщо: господарський  суд  прийняв  рішення  або  постанову, що стосується прав і обов'язків осіб, які не були залучені до участі в справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтею 11111, Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду міста Києва від 06.03.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2007 року у справі № 3/97 господарського суду міста Києва скасувати.

Справу направити до господарського суду міста Києва на новий розгляд.

Касаційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.

Головуючий суддя                                                  Т. Дроботова

С у д д і          Н. Волковицька

Л. Рогач