Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада  2007 р.                                                     Справа № 13/385-06

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слюсарева Л.В.,

суддя Токар М.В., суддя Фоміна В.О.

при секретарі судового засідання  Криворученко О.І.

за участю представників:

прокурора –Кошлякової А.Ю. , посв. № 35 від 05.04.05 року

позивача -  Костюченка  М.П. - директора, Пономаренка В.П. (дов.б/н від 18.10.2006 року)

відповідача -  Калюжного М.І. (дов. №118 від 07.03.2007 року) , Шарбикової О.Ю. (дов. № 37/103 від 20.12.2006 року), Іваненка  Є.В. (дов. № 37/132 від 14.11.2007 року ), Маркевича М.К. ( к.пост. дов. № 37/131 від 14.11.2007 року)

третьої особи –Мельника  В.В.( к.пост. дов. № 1471 від 06.03.2007 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського  апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача вх. № 2954Х/1-13 на рішення господарського суду Сумської  області від 31.08.2007 року по справі № 13/385-06

за позовом  приватного сільськогосподарського підприємства  Агрофірма  «Україна»,с.Рижівка Білопільського р-ну  Сумської області

до  Відкритого акціонерного товариства  по газопостачанню та  газифікації «Суми газ»Національної акціонерної компанії  «Нафтогаз України», м. Суми

третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

за участю прокурора  Сумської області

про визнання права власності , зобов’язання вчинити дії та стягнення 33192635 грн.

встановила:

Приватне сільськогосподарське підприємство Агрофірма "Україна" звернулось до господарського суду  Сумської області з позовом  про визнання  права  власності на  підвідний газопровід АГРС довжиною 23,4 км., що розташований  за  адресою: Сумська  область, Білопільський район, с. Рижівка, зобов’язання відповідача припинити протиправну експлуатацію підвідного газопроводу, визнання виданих відповідачем без згоди позивача технічних  умов на підключення 651 споживача до газопроводу недійсними та зобов’язання відповідача відкликати їх і відключити  підключених до газопроводу споживачів у зв’язку з незаконними технічними умовами на підключення, стягнення з відповідача 11435415 грн. відшкодування  у  розмірі  доходу, який  відповідач одержав (міг одержати) від володіння  та  користування зазначеним майном, 6510000 грн. збитків (упущеної вигоди) та 15247220 грн. відшкодування  вартості майна, а  всього 33192635 грн.

Рішенням господарського суду Сумської області від  31.08.2007 р. у  справі №  13/385-06 (колегія  суддів у  складі: головуючий суддя Соп"яненко О.Ю., суддя Миропольський С.О., суддя Левченко П.І.) у задоволенні позову  відмовлено.

Позивач із зазначеним рішенням господарського суду  першої інстанції не погодився, подав до Харківського апеляційного господарського суду  апеляційну  скаргу, в  якій, посилаючись на невірне застосування  місцевим господарським судом  норм матеріального права та  порушення  норм  процесуального права просить  рішення  скасувати та  прийняти нове  рішення, яким позовні  вимоги задовольнити.

Відповідач у  відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечує, вважає  рішення місцевого господарського суду прийнятим у відповідності з нормами  матеріального та процесуального права.

Третя  особа проти  апеляційної скарги заперечує, вважає її необгрунтованою та просить Харківський апеляційний господарський суд  залишити її без задоволення , а оскаржуване рішення - без змін.

Прокурор   підтримує позицію відповідача та третьої особи , просить Харківський апеляційний господарський суд  залишити оскаржуване рішення без змін , а  апеляційну скаргу - без задоволення.  12.11.2007 року від прокурора надійшов відзив на апеляційну скаргу , в якому він заявив клопотання про  зупинення провадження у справі    до розгляду пов’язаної з нею справи № АС 3/172-07, яка  розглядається господарським судом Сумської області 19.11.2007 року. У судовому засіданні прокурор дане клопотання не підтримав.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та наданих сторонами в підтвердження обставин справи доказів, перевіривши надану в рішенні  суду їх юридичну оцінку, розглянувши доводи апеляційної скарги та вислухавши пояснення сторін і прокурора ,  колегія суддів встановила наступне.

Позивач звернувся до суду  з позовом , в якому зазначив , що він  завершив будівництво  підвідного газопроводу  АГРС м.Білопілля - ГРП с.Рижівка  Білопільського району загальною довжиною 23,4 км , який ним був введений до експлуатації, а тому є повноправним власником зазначеного підвідного газопроводу , право на яке підтверджує  розпорядженням  голови Білопільської райдержадміністрації від 27.12.2002 року № 87; свідоцтвом  на право власності на вказаний підвідний газопровід   АГРС м.Білопілля - ГРП с.Рижівка  Білопільського району  від 27.12.2002 року , виданим на ім’я позивача  Білопільською райдержадміністрацією 27.12.2002 року; реєстрацією прав власності позивача на зазначений газопровід  10.01.2003 року Білопільським ГДВ  КП «Сумське міське БТІ»; витягом з реєстру прав власності  на нерухоме майно № 10823545 від 02.06.2006 року. Правовою підставою для визнання  за позивачем права власності на спірний газопровід   позивач у доповненнях до позовної заяви від 28.11.2006 року  зазначив ч.1 ст. 331 Цивільного кодексу України; ч.2 ст. 328 Цивільного кодексу України.

Проте, твердження  позивача, що він є єдиним замовником будівництва  газопроводу, який побудований за його (позивача) власні кошти, не підтверджується матеріалами справи.

Так, відповідно до витягу з рішення  виконавчого комітету  Білопільської районної ради  народних депутатів  від 20.04.1990 року № 68 виконавчий комітет  Білопільської районної ради  народних депутатів  вирішив  дозволити проектування  і будівництво: колгоспу «Родина» підвідного газопроводу  до колгоспів «Родина», «Іскра», «Мирний», підсобного господарства  БМЗ і підприємства «Сільгоспхімія».  Робочий проект  було розроблено у 1992 році   кооперативом «Супутник»( том ІІ, арк. спр. 33-34).

30.01.1996 року  між колгоспом «Родина»та  ВАТ «Інтернафтогазбуд»було укладено договір підряду  на будівництво  підвідного газопроводу  до с.Рижівка  Білопільського р-ну (том ІІ, арк. спр. 63-64).  Порядок розрахунків передбачений розділом 5 цього договору  і передбачає, що колгосп «Родина» повинен  був сплачувати  вартість   фактично виконаних робіт протягом 3-х банківських днів  з дня підписання обома   сторонами довідки  про  фактичну вартість виконаних робіт.  Окрім цього, колгосп «Родина»взяв на себе зобов’язання  не менше , ніж за 3 дні до початку місяця  в якості передплати  оплачувати вартість  будівельних матеріалів , та не пізніше п’ятого числа  першого місяця кварталу   надавати аванс  в розмірі 30% від квартального завдання. До цього договору було укладено додаткові угоди від 12.02.1997 року; 14 січня 1998 року;  26 січня 1999 року .

Проте доказів на підтвердження складання актів виконаних робіт з підрядником та внесення коштів, як то передбачає  договір підряду з додатковими угодами позивачем суду не надано.

Відповідачем  додано до матеріалів справи   засвідчені копії договорів  підряду на капітальне  будівництво № 47 від 29.10.1999 року та № 48 від 02.04.1999 року , укладені між  ВАТ «Сумигаз» та ВАТ ««Інтернафтогазбуд»на будівництво підвідного газопроводу до с.Рижівка Білопільського району ( том ІІІ а.с. 70-75).

В матеріалах справи також містяться  акти приймання виконаних робіт , укладені між  ВАТ «Сумигаз»(яке зазначено замовником) та ВАТ «Інтернафтогазбуд»( який зазначений підряником)  за липень, серпень та жовтень 1999 року , а також платіжні доручення, що свідчать про оплату  ВАТ «Сумигаз»підряднику  вартості  виконаних  робіт.

Інших документів в підтвердження , що  будівництво  газопроводу здійснив саме  позивач в матеріалах справи немає.

Протоколом зборів  уповноважених колгоспників  колгоспу «Родина»від 21 березня 1997 року   було  прийнято рішення про припинення діяльності  колгоспу «Родина»шляхом його реорганізації  ( перетворення)  в приватне  сільськогосподарське  підприємство – агрофірму  «Україна»,  засновником якої виступає  голова  колгоспу –Костюченко М.П. (том ІІ, арк. спр. 53).  Відповідно до Статуту  агрофірми «Україна», затвердженого рішенням засновника Костюченко М.П. 21.03.1997 року  та зареєстрованого  Управлінням економіки  Білопільської районної державної адміністрації  від 10 квітня 1997 року за № 27, агрофірма є правонаступником  колгоспу «Родіна»з дня припинення його діяльності.  Засновником  і власником агрофірми є  громадянин України  Костюченко Микола Петрович.  Відповідно до п.1.1 Статуту  Агрофірма приймає  на себе виконання  і повну відповідальність по зобов’язаннях  колгоспу «Родіна», а тому ,на думку позивача, оскільки ним, як правонаступником колгоспу «Родіна», здійснено будівництво  спірного газопроводу, він і є єдиним власником цього побутового об’єкту.

Однак, дані доводи апелянта спростовуються матеріалами справи.  Заступником голови обласної державної   адміністрації  Верещакою О.І. 07.05.2002 року   було створено комісію з перевірки питань  проектування , будівництва  та фінансування  підвідного газопроводу  від ГРП в м.Білопілля до с.Рижівка  Білопільського району . В ході проведення перевірки було встановлено ( протокол засідання комісії від 13.06.2002 року)  , що  для будівництва  газопроводу  було залучено 12 дольовиків, які в подальшому приймали участь в експлуатації газопроводу. Будівництво підвідного газопроводу закінчувалось   у с.Рижівка , а тому у закінченні будівництва приймав участь позивач і укладав  30.01.1996 договір підряду  на будівництво  підвідного газопроводу  до с.Рижівка  Білопільського р-ну. Будівельні роботи розпочато  у 1992 році фірмою «Сумиінжбуд», в 1993-1994 роках  продовжено МП «Метан». З 1994 року будівництво газопроводу  припинено за браком коштів  у колгоспу «Родіна» і на цей час побудовано лише 14 км газопроводу.

У 1996 році КСП «Родіна» було надано кредит в сумі 400 тис. грн. , та ПСП агрофірма «Україна», як правонаступник колгоспу , добудувало газопровід . В протоколі  засідання цієї ж комісії  зазначено , що у 1999 році з обласного бюджету було виділено  100,426 тис. грн. , за які збудовано 0,738 км газопроводу, де замовником виступив ВАТ «Сумигаз» , що підтверджується  матеріалами справи.

Проте , судова колегія зазначає, що матеріалів на підтвердження даних доводів , викладених в протоколі засідання комісії по перевірці  будівництва газопроводу та службової записки  голови цієї комісії,  ні позивачем, ні відповідачем , ні третьою особою, які посилаються на  ці доводи , не надано.

Однак , в ході судового засідання встановлено , що у відповідності до   довідки  Контрольно-ревізійного відділу у Білопільському районі  від 18.02.2005 року та інформації відділення Державного казначейства   у Білопільському районі  від 01.09.2006 року ,   ПСП  агрофірмі «Україна»в 1997 році  відшкодовано  бюджетні кошти в сумі 307,45 тис.грн. в погашення заборгованості  по «будівництву  об’єктів соцкультпобуту», проведених в 1996 році. В 1998 році   проведено відшкодування  затрат по будівництву  1997 року в сумі 505,6 тис.грн.  шляхом взаємозаліків. В 1999 році шляхом взаємозаліку проведено відшкодування  на суму 663,60 тис. грн..

Перевірити  дані доводи шляхом дослідження  первинних документів  у судової колегії немає можливості , оскільки первинні бухгалтерські документи  та регістри бухгалтерського обліку  по 2003 рік включно  списані і знищені шляхом  здачі в макулатуру, проте позивач не заперечує проти даних фактів  і підтвердив в судовому  засіданні , що дане відшкодування відбувалося шляхом взаємозаліків заборгованості по податкам , за електропостачання  та т.і. , а коштів на рахунок колгоспу «Родіна»та Агрофірми «Україна» з бюджету в рахунок погашення заборгованості за будівництво газопроводу не перераховувалось.

Доводи апеляційної скарги та позовної заяви позивач також підтверджує актами про прийняття закінченого будівництвом  об’єкту  системи газопостачання.

Проте, дані акти не можуть бути прийняті судовою колегією, як беззаперечний доказ  на підтвердження права власності позивача на спірний газопровід , виходячи з наступного :  два із наданих суду  акта не мають     дати їх складання  ( том ІІІ, а.с.92,93), в цих актах не зазначено , як замовника позивача , акти мають виправлення ( дописки ) ; лише один із трьох наданих суду актів  має дату складання  - 27.10.1999 року , проте даний акт  складено без зазначення  в складі приймальної комісії позивача. За актом  від листопада 1999 року  документацію по газопостачанню прийняв для експлуатації заступник начальника  ЦГГ Нурієв.

Окрім цього , дані акти не мають підтвердження , що спірний газопровід  було  збудовано  позивачем і здано в експлуатацію  саме  23,4 км газопроводу , як то зазначає позивач в позовній заяві.

Що ж до наявності у позивача свідоцтва про право власності на газопровід , колегія суддів зазначає , що саме лише свідоцтво  про право власності  на певний об’єкт не є правовстановлювальним документом, а розглядається у сукупності з іншими доказами у справі.

Одним із основних  критеріїв визначення  законності володіння майном  і відображення його на балансі  підприємства є джерела  фінансування ( централізоване  або власні кошти підприємства), передача підприємству у володіння майна  безпосередньо власником  (уповноваженим ним органом управління) чи підприємством, яке володіє майном  на праві повного господарського відання.

З огляду на вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження виникнення у нього права власності на новостворену річ у відповідності до ст. 331 ЦК України, а тому   не вбачається правових підстав для  задоволення цієї позовної вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи на замовлення позивача експертно-консультаційним центром  «Альянс-2000»було  проведено  незалежну оцінку  газопроводу, відповідно до висновку від 10.01.2006 року ринкова вартість  газопроводу складає  15247220 грн., а річна  доходність від експлуатації газопроводу складає в межах 25% від його вартості - 3811805 грн.  Таким чином, за розрахунком позивача  дохід  відповідача  за 2002, 2004, 2005 роки склав 11435415 грн.

Також позивач просив стягнути з відповідача   плату  за підключення відповідачем до газопроводу  651 споживача, що згідно з розрахунком позивача складає 6510000 грн.

Статтею 22  Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач в обґрунтування відшкодування відповідачем упущеної вигоди , передбачено , що якщо особа , яка порушила  право , одержала у зв’язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди ,  що має відшкодовуватися  особі , право якої порушено, не може бути менше від доходів , одержаних особою, яка порушила право. Як вбачається з матеріалів справи та зазначено позивачем ,  встановити розмір отриманого доходу відповідачем не можливо, а отже позивачем  не наведено доказів на підтвердження того , в якій саме сумі  відповідач  отримав  доход  від користування спірним газопроводом та чи отримував він його взагалі . Позивач також не довів  свого права  на витребування упущеної вигоди, оскільки в матеріалах справи відсутні  докази, що  за спірний період  саме позивач  здійснював утримання  підвідного газопроводу. Окрім цього, не наведено  позивачем і доказів на підтвердження того, що відповідач взагалі   експлуатував  спірний об’єкт .

За правилами судового процесу кожна сторона  повинна довести  ті обставини, на які вона посилається  як на підставу своїх вимог  і заперечень ( стаття 33 Господарського процесуального Кодексу України ) . Тобто, за загальним правилом, саме позивач повинен довести  факт протиправної поведінки особи , що завдала  збитків ( у вигляді упущеної вигоди ),  їх розмір  та причинний зв’язок між ними. Таких доказів позивачем не надано.

Що ж до  стягнення з відповідача суми вартості  підвідного газопроводу в сумі 15247220 грн., розрахованої у відповідності до незалежної оцінки , проведеної  експертно-консультаційним центром  «Альянс-2000»від 10.01.2006 року, то судова колегія дійшла висновку , що оскільки у позивача не виникло право власності на  спірний підвідний газопровід , то право на  відшкодування  йому ринкової вартості газопроводу  відсутнє.

Доказів, що підтверджують  видачу відповідачем без згоди позивача технічних  умов на підключення 651 споживача позивачем не надано.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що  рішення господарського суду Сумської області від 31.05.2007 року у даній справі є законним,  обґрунтованим, прийнятим при всебічному, повному  з’ясуванні фактичних обставин справи  та вивченні матеріалів справи, а тому підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає.

Керуючись статтями 33, 43, 99, 101, 103- 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

Постановила:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 31.05.2007 року у справі № 13/385-06 залишити без змін.

Головуючий суддя                                         Слюсарева Л.В.

Суддя                                        Токар М.В.

Суддя                                        Фоміна В.О.