СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

27 вересня 2007 року
Справа № 2-11/5815-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Маслової З.Д.,

суддів                                                                      Лисенко В.А.,

Градової О.Г.,

секретар судового засідання                                        Суровикіна М.С.

за участю представників сторін:

позивача: Бабіч Лариса Йосипівна, довіреність №  б/н   від 10.05.07;

відповідача: Філімонов Андрій Олександрович, довіреність №7 від 24.07.07;

розглянувши апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Сімферополя Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим у справі №2-11/5815-2007А від 03 липня 2007 року (суддя Цикуренко А. С.)

за позовом  Фірми "ДАК" (вул. Тургєнєва, 56/1, кв. 12, Сімферополь, 95017)

до          Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Сімферополя Автономної Республіки Крим (вул. Дм. Ульянова, 6, Сімферополь, 95000)

про визнання недійсною вимоги Управління ПФУ в Київському районі міста Сімферополя №Ю-622 від 05 квітня 2007 року,

ВСТАНОВИВ:

16 квітня 2007 року фірма „ДАК” звернулась до господарського суду із позовом до Управління ПФУ в Київському районі міста Сімферополя про визнання недійсною вимоги №Ю-622 від 05 квітня 2007 року про сплату боргу щодо внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування на суму 74114,89 грн. (а.с. 3-4, 5).

Позовні вимоги мотивовані тим, що фірма „ДАК” є платником єдиного податку, до складу якого входить збір на обов’язкове пенсійне страхування, боргів зі сплати якого не має, тому вимога Ю-622 є неправомірною.

Постановою господарського суду АР Крим від 03 липня 2007 року у справі №2-11/5815-2007А позов задоволено, визнано нечинною вимогу №Ю-622 від 05 квітня 2007 року.

В апеляційній скарзі Управління ПФУ просить скасувати постанову суду, як винесену з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою у позові фірмі „ДАК” відмовити.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи  апеляційної скарги, представник позивача проти апеляційної скарги заперечував.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 27 вересня 2007 року, суддів Котлярову О.Л. у зв'язку з зайнятістю в іншому судовому процесі і Заплава Л.М. у зв'язку з відпусткою, замінено на суддів Лисенко В.А. та Градову О.Г.

Судова колегія, відповідно до вимог статті 195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши матеріали справи, вислухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що фірма „ДАК” зареєстрована виконавчим комітетом Сімферопольської міської ради АР Крим 15 листопада 1994 року, номер включення відомостей про юридичну особу до ЄДРПО України 0004164 та довідка ЄДРПО України №23/5-91  (а.с. 40-41).

05 квітня 2007 року фахівцями  Управління Пенсійного фонду в Київському районі міста Сімферополя проведена перевірка своєчасності, достовірності, повноти нарахування та перерахування страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування достовірності відомостей, наданих до системи персоніфікованого обліку  "ІНДАНІ" відомостей фірмою «ДАК».

В результаті проведеної перевірки виявлені порушення пункту 1 статті 19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що призвело за собою заниження фонду оплати праці на суму 353481,00 грн. (був донарахований  фонд оплати праці та інші виплати, на які   нараховуються страхові внески за ставками  32%, 31,2%, 4%,  у тому числі за період з  01 квітня 2005 року –239160,00 грн.) та порушення  підпункту 4.1 пункту 4 «Інструкції про порядок нарахування і сплати страхувальниками і застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», що призвело за собою заниження внесків на суму 110.697,61  грн. (донараховані страхові внески, у тому числі за період з  01 квітня 2005 року –74114.89 грн.

На підставі перевірки складено акт №114 від 05 квітня 2007 року (а.с. 6-10).

Відповідно до частини 2 статті 106 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-11V «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»на підставі вищевказаного акту документальної перевірки № 114, фірмі «ДАК»виставлена вимога № Ю-622 від 05 квітня 2007 року на суму 74 114,89 грн. (а.с. 5).

Згідно п.8.2. частини 8 Інструкції про порядок нарахування і сплати страхувальниками і застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове пенсійне страхування до ПФУ, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України 19 грудня 2003 року за № 21-1 і зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 19 січня 2004 року за № 64/8663, органи Пенсійного фонду направляють страхувальникам вимоги про сплату недоїмки. При цьому вимога направляється одночасно з актом документальної перевірки.

Судова колегія погоджується з апелянтом, що посилаючись на Указ Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів малого підприємництва»від 03 липня 1998 року № 727/98 (в редакції Указу Президента № 746/99 від 28 червня 1999 року (із змінами і доповненнями) фірма „ДАК”  дає невірне тлумачення норм даного Указу № 727/98. Пункт 6 Указу 727/98 зазначає вичерпний перелік податків і зборів (обов'язкових платежів), платником яких не є суб'єкт малого підприємництва, які сплачують єдиний податок. В тому числі –збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. Збір на обов'язкове державне пенсійне страхування і внесок на обов'язкове державне пенсійне страхування мають різну юридичну природу. Збір був включений до системи оподаткування в Україні і розповсюджується на податкове законодавство.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про спрощену систему оподаткування»від 25 червня 1991 року № 1251- XII, під податком і збором (обов'язковим платежам) до бюджетів і до державних цільових фондів, слід розуміти обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюємий платником в порядку та на умовах, які визначаються законами України про оподаткування. Державні цільові фонди –це фонди, які створені згідно законів України і формуються за рахунок визначених законами України податків і зборів (обов'язкових платежів) юридичних осіб незалежно від форм власності і фізичних осіб.

З 01 січня 2004 року набув чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-1V, який визначає принципи, способи, механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунок і виплати пенсій. Виключенням цим Законом визначається коло осіб підлягаючих загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, платники страхових внесків. Їх права і обов'язки, порядок нарахування, перерахунку і сплати страхових внесків, стягнення заборгованості по цих внесках.

Посилання фірми «ДАК» в позовній заяві на те, що будучи платником єдиного податку, на неї розповсюджуються тільки норми Указу Президента "Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів малого підприємництва»є неспроможним з наступних підстав.

Відповідно до статті 14 Закону, страхувальниками  є підприємства, установи і організації, створені згідно законодавству України, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філіали, представництва, відділення і інші відособлені підрозділи вказаних підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими лицями), фізичні особи –суб'єкти підприємницької діяльності і інші особи (включаючи юридичних і фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності, які вибрали особливий порядок оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали  спеціальний торгівельний патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру.

Крім того, згідно статті 1 Закону України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування»(далі Закон № 400/97-ВР), платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти господарювання, які вибрали спрощену систему оподаткування.

В статті 4 Закону № 400/97-ВР, встановлюються розміри страхових внесків, у тому числі і для платників єдиного податку.

Відповідно до пунктів 3, 4, 6 статті 18 Закону,  пенсійні страхові внески є цільовими загальнообов'язковими платежами, які сплачуються на всій території України в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частини 8 статті 18 вказаного Закону, страхові внески не включаються до складу податків інших обов'язкових платежів, що становлять систему оподаткування, також не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, які складають систему оподаткування, на ці внески не розповсюджується податкове законодавство.

Таким чином, суб'єкти підприємницької діяльності, що вибрали особливий спосіб оподаткування повинні обчислювати страхові внески  з  01 січня 2004 року за ставкою 32%, 32,01%,  з  31 березня 2005 року за ставкою 32,2%,  з  01 січня 2006 року за ставкою 31,8% і  з 01 січня 2007 року за ставкою 33,2 %.

З 01 січня 2004 року, тобто, з моменту вступу в законну силу Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»№1058 від 09 липня 2003 року  збору на загальнообов’язкове пенсійне державне страхування привласнено статус внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, що суттєво змінює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов’язкового пенсійного державного страхування, так як вищевказаний Закон регулює ці відносини, і дія інших нормативно-правових актів може розповсюджуватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить йому.

Інструкцією "Про порядок нарахування і сплати страхувальниками і застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до ПФУ" 21-1 від 19 грудня 2003 року визначена форма звітності.

Пенсійним фондом України в своєму листі від 23 березня 2004 року  № 2727/04 роз’яснено порядок заповнення розрахунків сум страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Як слідує з пояснень представника апелянта, за рядком 2 Розрахунку сум страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відображається фонд оплати праці звітного місяця, який складається з фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати, інших заохочувальних і компенсаційних виплат, оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця і допомога з тимчасової непрацездатності за рахунок фонду державного соціального страхування, на які нараховуються страхові внески, а за ставкою 3 відображається загальна сума нарахованих страхових внесків.

У зв'язку з не заповненням платником вказаних рядків з січня 2004 року по грудень 2004 року, і з квітня 2005 по лютий 2007 року, утворилося донарахування фонду оплати праці (ФОТ) і інших виплат, на які нараховуються страхові внески на загальну суму 353481,00 грн., у тому числі за період з 01 квітня 2005 року –239160, 00 грн. і донарахування страхових внесків на загальну суму 110697,61 грн., у тому числі за період  з  01 квітня 2005 року –74 114,89 грн.

Відповідно до частини 2 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на суму страхових внесків, які донараховані за результатами перевірки і була виставлена вимога №Ю-622 від 05 квітня 2007 року про сплату боргу з внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування на суму 74114,89 грн. (а.с. 5) і була виписана на суму страхових внесків, донарахованих за період з 01 квітня 2005 року по 28 лютого 2007 року, враховуючи вимоги, викладені в Законі України № 3583-1V від 16 березня 2006 року «Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які використовують особливий спосіб оподаткування, обліку і звітності, в зв'язку  з нерозподілом Державним казначейством України частини податків Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття у термін з  2004 року по 1 квартал 2005 року».

З урахуванням викладеного,  вимога Управління ПФУ в Київському районі міста Сімферополя №Ю-622 від 05 квітня 2007 року про сплату боргу з внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування на суму 74114,89 грн. є обґрунтованою, ухваленою в межах наданої Управлінню ПФУ в Київському районі міста Сімферополя компетенції, у відповідності з вимогами статті 20, що регулює обчислення та сплату страхових внесків та статті 106, яка регулює відповідальність страхувальників Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” №1058 від 09 липня 2003 року, а отже підстав для визнання її нечинною, у апеляційного суду немає.

Судом першої інстанції порушені вимоги статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України в частині допустимості і відносності доказів, а також невірне тлумачення норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що призвело до прийняття помилкового рішення, яке підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 24, 195, пунктом 3 частини 1 статті 198, пунктом 4 частини 1 статті 202, 207  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.  Апеляційну скаргу Управління ПФУ в Київському районі міста Сімферополя в АР Крим  задовольнити.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 03 липня 2007 року у справі №2-11/5815-2007А скасувати.

3. Прийняту нову постанову, якою фірмі „ДАК” у позові про визнання недійсною вимоги Управління ПФУ в Київському районі міста Сімферополя №Ю-622 від 05 квітня 2007 року про сплату боргу, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції, за наслідками перегляду, набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                              підпис                    З.Д. Маслова

Судді                                                            підпис                    В.А. Лисенко

підпис                    О.Г. Градова