ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

31.07.07                                                                                           Справа  № 17/206

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії: Головуючого-судді                                                            М.Г. Слука

Суддів                                                                                          М.В. Краєвська

П.Д. Скрутовський

при секретарі Тренич А.Г.

розглянувши апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду (далі УПФ) України  в Ужгородському районі Закарпатської області за № 2071/01 від 23.11.06 р.

на постанову господарського суду Закарпатської області від 24.10.06 р.

у справі № 17/206

за позовом  товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) „Легіон”, м. Ужгород

до відповідача: УПФ України в Ужгородському районі Закарпатської області

про скасування вимоги УПФ України в Ужгородському районі Закарпатської області про сплату боргу № Ю 468 від 30.06.06р., рішення УПФ України в Ужгородському районі Закарпатської області № 69 від 30.06.06 р.

за участю представників:

від позивача: Янчий М.В. –довіреність № 10 від 01.01.07 р.; Гнатів Р.П. –довіреність № 01 від 01.01.07 р.; Каргаманов Г.К. – довіреність № 01 від 17.07.07 р.;

від відповідача: не з’явився.

Ухвалою від 11.01.07 р. призначено розгляд апеляційної скарги на 13.02.07 р.

Ухвалами від 13.02.07 р., 20.03.07 р., 11.04.07 р., 03.07.07р. відкладався розгляд апеляційної скарги і витребувались від сторін додаткові докази.

В судовому засіданні 24.07.07 р. оголошено перерву до 31.07.07 р. для оголошення рішення суду.

13.02.07 р., 19.03.07 р. та 30.07.07 р. розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду та його заступника змінювався склад колегії суддів.

До початку судового засідання 24.07.07 р. представникам сторін роз’яснено права обов’язки передбачені ст.ст. 49, 51 КАС України і задоволено клопотання про відмову від технічної фіксації судового процесу.

Заявлені клопотання позивача б/н і дати (вх. № 5297 від 05.06.07 р. і вх. № 6298 від 03.07.07 р.) про призначення судово-бухгалтерської експертизи, відхилені судом як документально необґрунтовані, оскільки до клопотання позивачем не додано будь-яких доказів в обґрунтування викладеного в клопотаннях.

Позивач безпідставно намагається затягнути розгляд апеляційної скарги по суті.

Листами № 0195/01 від 30.01.07 р., № 0875/01 від 04.04.07р., № 1540/01 від 02.07.07 р. та № 1338/01 від 20.07.07 р. відповідач надав суду апеляційної інстанції докази вказані в додатках.

Листами № 7 від 11.04.07 р. і вх. № 6988 від 31.07.07 р. позивач надав докази вказані в додатках.

Відповідно до ч.6 ст.71 КАС України, спір розглядається за наявними доказами у справі з врахуванням доказів, які надані сторонами суду апеляційної інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши в засіданні 24.07.07 р. представників сторін, судом встановлено:

Постановою господарського суду Закарпатської області від 24.10.06 р. у справі № 17/206 (суддя Ушак І.Г.) позов ТзОВ „Легіон” про скасування вимоги № Ю 468 від 30.06.06 р. і рішення № 69 від 30.06.06 р., задоволено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що: позивач є платником єдиного податку, знаходиться на спрощеній системі оподаткування, сплатив єдиний податок, а тому відповідно до ст.6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів підприємницької діяльності»№ 727 від 03.07.98 р. (надалі Указ № 727), суб’єкт підприємницької діяльності, який сплачує єдиний податок не є платником збору на обов’язкове державне пенсійне страхування.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що: судом першої інстанції неповністю з’ясовані обставини справи; з 01.01.04 р. набрав чинності Закон України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»№ 1058-IV від 09.11.03 р. (надалі ЗУ № 1058), який регулює відносини, що виникають між суб’єктами пенсійного страхування, ст.14 якого визначає страхувальниками всіх роботодавців, в т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування; за результатами перевірки було складено акт від 29.06.06 р., в якому викладені факти виявлених порушень і згідно ст.106 ЗУ № 1058 застосовані штрафні санкції за донарахування внесків; за наслідками акту перевірки прийнято рішення № 69 від 30.06.06 р. про застосування штрафних санкцій і виставлено вимогу № Ю 468 від 30.06.06 р. про сплату недоїмки; просить скасувати постанову господарського суду Закарпатської області від 24.10.06 р. у справі № 17/206.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу посилається на те, що: в Україні створено нову систему оподаткування на підставі Указу № 727, відмінну від загальної системи оподаткування; Закон України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами» № 2181 від 21.12.00 р. (надалі ЗУ № 2181) є спеціальним Законом з питань оподаткування і зборів (обов’язкових платежів) і наполягає на його застосуванні; просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову господарського суду Закарпатської області від 24.10.06 р. –без змін.

Колегія судів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова господарського суду Закарпатської області від 24.10.06 р. у справі № 17/206 – скасуванню, виходячи з такого:

Як видно з матеріалів справи, відповідачем проведено перевірку у позивача, за наслідками якої складено акт від 29.06.06 р. Перевірка сплати страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування проведена за період з 29.08.03 р. по 20.06.06 р.

Як зазначено в акті перевірки від 29.06.06 р., при перевірці фактичних витрат на оплату праці, на які нараховувався збір на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, виявлено заниження фактичних даних: за грудень 2004 року –16 944,38 грн., січень-грудень 2005 року –283 091,48 грн.; січень-березень 2006 року та травень 2006 року –142 734,57 грн.

Відповідно заниженні нарахування страхових внесків: грудень 2004 року –5 422,2 грн.; січень-грудень 2005 року –86 290,54 грн.; січень-травень 2006 року –42 009,55 грн. (а.с.10-12).

За наслідками перевірки прийнято рішення № 69 від 30.06.06р., яким донараховано позивачу суму 133 734,29 грн. і застосовано штрафну санкцію на суму 39 181 грн. та виставлено до оплати вимогу № Ю 468 від 30.06.06 р. на суму 97 894,31 грн.

Як видно з наданих суду розрахунків (звітів) позивача, будучи страхувальником за спрощеною системою і сплачуючи єдиний податок, ТзОВ „Легіон” не сплачувало внесків зазначених в ст.4 Закону України «Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування» № 400/97 від 26.06.97 р. (надалі ЗУ № 400/97).

На вимогу суду апеляційної інстанції, сторони провели звірку і надали акт звірки суду, з якого видно, що за даними ПФ заборгованість становить: страхові внески –97 893,88 грн., фінансові санкції –39 181,58 грн.

За даними позивача, розходження в акті звірки –40 848,4 грн.

Сума донарахувань і внесків виведена відповідачем з грудня 2004 року, тому будь-яке посилання позивача на норми ЗУ № 2181 безпідставне, оскільки його дія не розповсюджується на правовідносини з 01.01.04 р.

В листі № 03-11/207 від 04.06.07 р. Управління Державного казначейства в Ужгородському районі не надало повної інформації, щодо поступлення сум єдиного податку і їх розщеплення та перерахування відповідачу. Однак зазначило, що суми єдиного податку сплачені позивачем в січні-березні 2005 року повністю зараховувались відрахування до місцевого бюджету.

Таким чином, враховуючи дію Закону України «Про вирішення питання щодо заборгованості суб’єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності у зв’язку з неперерозподілом Державним казначейством України частини податків до ПФ України, ФССТВП, ФССВБ протягом 2004 –I кварталу 2005 року»№ 3583-IV від 16.03.06 р. (надалі ЗУ № 3583), в ст.ст. 1, 2 якого передбачено, що ті суми не вважаються заборгованістю і штрафні санкції не застосовуються.

З наданого позивачем суду апеляційної інстанції листа № 5541/10/19-0 від 17.04.07 р. Ужгородської МДПІ видно, що відповідачем сплачено єдиного податку: в грудні 2004 року –3 244,3 грн., січні 2005 року –3 641,72 грн., лютому 2005 року –3 051,83 грн., березні 2005 року – 3 636 грн., з яких 42 % складає суму –5 701,01 грн., сплату вказаних платежів підтвердив позивач ксерокопіями платіжних документів.

Таким чином, сума 5 701,01 грн. зараховується судом в фактично сплачені внески до ПФ України, не являється заборгованістю і на неї не нараховуються штрафні санкції.

В акті перевірки і письмових поясненнях відповідача про зарахування суми 5 701,01 грн. не зазначається.

Отже, недоїмка становить суму 92 193,53 грн. (97 894,54 грн. –5 701,01 грн.), тому вимога № Ю 468 від 30.06.06 р. підлягає лише частковому скасуванню.

Крім цього, відповідач в своєму рішенні № 69 від 30.06.06р. невірно застосовує штрафну санкцію за донарахування згідно п.4 ч.9 ст.106 ЗУ № 1058, застосовуючи штраф 5 % з наростаючим підсумком, а не за конкретний місяць в якому донараховані суми. Тому, сума штрафу від суми 92 193,53 грн. недоїмки, становить суму 1 909,67 грн.

Наданий суду апеляційної інстанції позивачем розрахунок заборгованості на суму 40 848,4 грн. відхилений судом, оскільки він складений без врахування донарахованих відповідачем сум недоїмки. З наданого розрахунку видно, що виплачена зарплата становить суму 804 118 грн., а внески сплачено –113 105,15 грн6., що явно не відповідає вимозі ст.4 ЗУ № 400/97.

В ст.14 ЗУ № 1058, визначено перелік страхувальників, в т.ч. і тих , хто знаходиться на спрощеній системі оподаткування.

В ст.15 ЗУ № 1058, віднесено всіх страхувальників визначених в ст.14 цього Закону до платників внесків.

В ст.ст.17, 18 ЗУ № 1058, покладено на страхувальників обов’язок сплати внесків без надання будь-яких пільг.

Доказів сплати внесків у повному розмірі позивач суду не надав.

Факт несплати внесків у повному розмірі не спростував.

Аналогічна практика Верховного Суду України від 21.11.06 р. у справі за позовом ДП „Будгідроремонт” науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю „Кварц” до УПФ України в м. Авдіївці, Донецької області.

Таким чином, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено всі обставини справи, не враховано практику Верховного Суду України, а тому прийнято помилкове рішення, яке підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 185, 195-207, 254 та п.6 Розділу УІІ КАС України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задоволити частково.

Постанову господарського суду Закарпатської області від 24.10.06 р. у справі № 17/206 скасувати.

Прийняти нову постанову –визнати вимогу № 468 від 30.06.06р. на суму 97 894,31 грн. УПФ України в Ужгородському р-ні Закарпатської області частково нечинною на суму 5 701,01 грн.

В решті вимогу № 468 від 30.06.06 р. залишити в силі.

Визнати нечинним і скасувати рішення № 69 від 30.06.06 р. на суму 39 181 грн. застосованих фінансових санкцій УПФ України в Ужгородському р-ні Закарпатської області в частині застосування фінансових (штрафних) санкцій на суму 37 271,33 грн.

В решті рішення № 69 від 30.06.06 р. залишити в силі.

Матеріали справи повернути в господарський суд Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі одного місяця.

Головуючий суддя                                                            Слука М.Г.

Судді                                                                                 Краєвська М.В.

Скрутовський П.Д.