ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.08.07                                                                                           Справа№ 3/116-6/196

За позовом: Фермерського господарства ім.. Кармана П.К., с. Липівка

до відповідача:  Укрзалізниці, м. Київ

про: стягнення  75409грн. 00коп.

Суддя  Гоменюк З.П.

Представники:

від позивача: Карман П.Г., Лесюк В.М.

від  відповідача: Коцай Г.Л.

Представникам сторін, роз’яснено зміст ст.22 ГПК України, а саме їх процесуальні права та обов’язки, зокрема, право заявляти відводи.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області Фермерським господарством ім.Кармана П.К. подано позов до Львівської державної залізниці про стягнення 75409грн. заборгованості.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 02.03.2006р. замінено первісного відповідача –Львівську державну залізницю, на належного відповідача –Укрзалізницю та передано матеріали справи за позовом Фермерського господарства ім. Кармана П.К. до Львівської державної залізниці про стягнення 75409грн. 00коп. за підсудністю в господарський суд м. Києва.

Ухвалою № 06-5-9/211 від 12.04.2006р. господарського суду м. Києва матеріали справи повернуті до господарського суду Львівської області за територіальною підсудністю, оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 17 ГПК України, справа прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням  правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому господарському суду.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 16.05.2006р. призначено розгляд справи на 22.06.2006р. У зв’язку з неявкою представника позивача в судове засідання, ухвалою суду від 22.06.2006р. розгляд справи було відкладено на 09.08.2007р.

В судовому засіданні 09.08.2007р. представники позивача позовні вимоги підтримали повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила з підстав викладених у відзиві від 01.07.2004р.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне:

02.06.2003р. між Львівською державною залізницею та фермерським господарством ім. Кармана П.К. було укладений договір № 119-3 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничні послуги, відповідно до якого відповідач зобов’язувався надати позивачу послуги, пов’язані з перевезенням, а останній зобов’язувався розрахуватися за надані послуги. Позивач свої зобов’язання по оплаті виконав, що підтверджується платіжними дорученнями  № 21 на суму 3500грн. 00коп.,      № 53 на суму 457грн. 00коп. та № 69 на суму 568грн. 84коп.

Відповідно до контракту № 8 від 18.12.2002р. та № 9 від 21.01.2003р., позивач отримав 09.07.2003р. з Чехії два бувших у вжитку зернозбиральних комбайни в розібраному вигляді та вузли і агрегати до них. Отримання та розвантаження вантажу здійснювалося на ст. Тарновиця Львівської залізниці. Позивач стверджує, що відповідно до Правил обчислення термінів доставки вантажів, вантаж повинен був прибути на місце за дві доби, а з урахуванням часу, що надається на перевезення, за три доби.

28 червня 2003р. на станцію Мостиська-2 зі станції Медика на адресу позивача у вагонах №39397532 та №39390636 прибув вантаж. Оскільки при прийомі поїзда та комерційному огляді вагонів було встановлено розукомплектування техніки, уповноваженими особами ст. Мостиська-2 було складено акт загальної форми №200 від 28.06.2003р. та комерційний акт №857288 від 28.06.2003р. 09 липня 2003р. даний вантаж прибув на станцію призначення - Тарновиця, і в цей же день був виданий представнику позивача, що підтверджується пам'яткою №47 про вивантаження від 09.07.2003р.

Таким чином, позивач стверджує, що просточено термін доставки вантажу на 8 діб.

А тому, вважає, що згідно з ст. 116 Статуту залізниці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. № 457, за прострочення терміну доставки на чотири і більше діб залізниця сплачує штраф у розмірі 30% провізної плати, що відповідно до поданого розрахунку становить 1357грн. 57коп.

Крім цього, позивач просить також стягнути з відповідача 74051грн. 25коп. збитків, посилаючись на ст. 203 ЦК України, що діяв на момент доставки вантажу, відповідно до якої у разі невиконання або неналежного виконання зобов’язання боржником, він зобов’язаний відшкодувати кредиторові завдані збитки. Під збитками розуміються витрати, зроблені кредитором, втрата або пошкодження його майна, а також неодержані кредитором доходи, які він одержав би, якби зобов’язання було виконано боржником. На підтвердження понесених витрат позивач долучив до матеріалів справи договір на виконання послуг від 04.07.2003 року.

Ухвалою суду від 23.11.2004р. судом зобов”язувалось позивача долучити до матеріалів справи документи, які засвідчують опис вантажу, що був відправлений вантажовідправником, складений по кількості, якості та вартості; докази отримання перевізником від відправника вантажу з належно оформленим описом; належним чином оформлений акт, який засвідчує кількість та вартість нестачі вантажу або його пошкодження. Вказаних документів позивачем суду не надано.

Судом встановлено, що перевезення вантажу здійснювалось у міжнародному сполученні, терміни доставки зазначеного вантажу обчислюються відповідно до правил, викладених в угоді про міжнародне залізничне вантажне сполучення. А відповідно до §§1,2 статті 31 вказаної  угоди для претензій та позовів щодо прострочки   в   доставці    вантажу    встановлено   2-місячний    строк,   який обчислюється з дня встановлення обставин, що стали підставою для їх пред'явлення.

Як вбачається з матеріалів справи, про факт прострочення терміну доставки вантажу позивачу стало відомо ще 09.07.2003р., тобто в день коли представник позивача отримав вантаж та розкредитував відповідні товаросупровідні документи. Позовна заява зареєстрована канцелярією суду 15.06.2004 року

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п.3 ст.267 ЦК України відповідачем заявлено клопотання до суду про застосування строку позовної давності.

Щодо нарахованої суми збитків, то, як вбачається з копій документів, долучених позивачем до матеріалів справи, а саме з арк.5 накладної угоди зазначений вантаж перебував під митним контролем до 15.08.2003р., та відповідно до п. 3 ст.63 Митного кодексу України позивач не міг користуватися та розпоряджатися товарами, митне оформлення яких не закінчено. А тому, зазначена техніка не могла використовуватись позивачем при роботах по збору урожаю згідно договору від 04.07.2003р.

Однак, позивачем не представлено жодних документів, які б свідчили про реальні об'єми виконання зазначеного договору, безпосередньо технікою, яка перевозилась залізницею.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на  викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.33,34,43,82,84 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог відмовити.

Суддя                                                                                             Гоменюк З.П.