ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.07.07р.

Справа № 22/215-07

за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Тіамет", смт. Радушне Криворізького району, Дніпропетровської області

до  Державного підприємства "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ

про стягнення 27049 грн. 62 коп.

Суддя Пуппо Л.Д.

Представники

Від позивача: Бірюков Є.В. - дов. від 12.07.07.

Від відповідача: Шляєв І.В. - дов. № 74 вд 01.01.07.

СУТЬ СПРАВИ

Позивач просить стягнути з відповідача 27049 грн. 62 коп. шкоди від недостачі вантажу за залізничними  накладними № №48294940, 48294941.

Відповідач  позовні вимоги не визнав, оскільки перевезення було справним, крім того, позивачем  пропущений строк позовної давності.

ВСТАНОВЛЕНО

Згідно вказаним накладним на адресу позивача від  ВАТ МК „Азовсталь”  у вагонах №№ 68512219, 68405349 прибув вантаж за вагою і навантаженням останнього, в накладних відправником вказана його маса 64990 кг, 65940кг.

За положеннями статей 2, 3, 6, 37 Статуту залізниць України (далі-Статут) Статут визначає обов’язки, права і відповідальність залізниць, підприємств..., які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються організація та основні умови перевезення вантажів. Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом, в тому числі і вантажів. Під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, яка  визначається останнім.

Накладна –основний перевізний документ, який надається залізниці відправником разом з вантажем, вона є обов’язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони –одержувача.

Уклавши з залізницею договір перевезення вантажу, відправник визнав тим самим обмеження та особливості, що встановлені Статутом залізниць України, щодо меж відповідальності перевізника і вантажовідправника та погодився з ними.

За положеннями статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача ... під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами..., які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення в тому числі невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

По заявці вантажоодержувача на перевірку маси вантажу  у згідності зі статтею 52 Статуту здійснено комісійне зважування і видача  вантажу, в результаті якого виявилося, що у порівнянні з масою, вказаною відправником

в накладній 48294941, вантажу у вагоні 68405349 менше на 3390 кг. Навантаження   у вагоні нижче бортів на 1700 см, рівномірне без поглиблення та ознак викрадення і втрати. Вагон глуходонний   технічно справний. Зазначені дані зафіксовані в комерційному акті АQ 291128/2 від 29.06.06.,

в накладній 48294940, вантажу у вагоні 68512219 менше на 4190 кг. Навантаження   у вагоні нижче бортів на 1700см, рівномірне без поглиблення та ознак викрадення і втрати. Вагон глуходонний   технічно справний. Зазначені дані зафіксовані в комерційному акті АQ 291127/1 від 29.06.06.

З огляду на викладене  вбачається, що  вантаж до одержувача прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, при відсутності ознак втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до пункту 4 Правил складання актів при вивантаженні на місцях  незагального користування комерційні акти складаються (для спірного випадку) у день здачі вантажу одержувачу. У разі неможливості скласти комерційні акти в указані в цьому пункті терміни вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби.

Слід зазначити, що видача вантажу здійснена залізницею 27.06.06., про що зроблена відмітка на накладних, а комерційні акти складені на станції Радушна 29.06.06.

Суд вважає, що відповідальність за недостачу повинна бути покладена на залізницю, оскільки визнаваючи наявність обставин, які могли би слугувати  підставою для матеріальної відповідальності, остання сама порушила порядок їх засвідчення,  всупереч вказаному вище пункту Правил склавши комерційний акт через дві доби після видачі вантажу.

Проте суд вважає, що у задоволенні вимог відносно залізниці повинно бути відмовлено, виходячи з наступного:

відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Позовна давність для позовів до залізниць встановлена, зокрема, статтею 136 Статуту залізниць України, якою передбачено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту.

Цивільний кодекс України, який є основним актом цивільного законодавства, регулює особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. У тому числі цей Кодекс поширюється на господарські відносини, що мають вказані ознаки.

Частиною  другою статті 9 Цивільного кодексу України встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Таким законом є, зокрема, Господарський кодекс України, який набрав чинності одночасно з Цивільним кодексом України, та норми якого у регулюванні майнових відносин суб’єктів господарювання є спеціальними по відношенню до норм Цивільного кодексу України.

Це стосується і положень про позовну давність.

Частиною першою статті 223 Господарського кодексу України передбачено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний і скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 315 Господарського кодексу України для пред’явлення заявником до перевізника  позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк. Такої ж тривалості установлено строк для подання позовів до залізниць, зокрема, статтею 136  Статуту залізниць України передбачено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.

Відтак, з огляду на положення статей 134, 136 Статуту залізниць України, вказаний термін позовної давності у даній справі пов’язаний з днем настання подій, що є підставою для подання позову, а саме, з днем видачі вантажу та виявлення при цьому його недостачі, засвідченої комерційними актами.

Звертаючись до суду з даним позовом 15.06.06. про стягнення грошових коштів за документами, складеними 29.06.06., позивач  цей строк пропустив.

Відповідно до частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позивач не  клопотав про відновлення пропущеного строку, не подав докази наявності поважних причин пропущення позовної давності.

Керуючись статтею 267 Цивільного кодексу України, статтею 223, частиною 4 статті 315 Господарського кодексу України, статтями 129, 134, 137 Статуту залізниць України, Правилами складання актів, статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

В позові  відмовити.

Суддя                                                                                Л.Д.Пуппо