ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2007 р.
№ 49/05-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Воліка І.М.,

Дунаєвської Н.Г.,

Михайлюка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Газ-тепло" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26 червня 2007 року у справі № 49/05-07 Господарського суду Харківської області за позовом Дочірнього підприємства "Газ-тепло" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ, до Закритого акціонерного товариства "Теплоелектроцентраль-3", м. Харків, про стягнення 10 020 698,05грн.,

за участю представників сторін:

позивача:–Кошарський О.В. (дов. від 08.08.2007р. № 07/96);

відповідача:–не з'явився,

в с т а н о в и в:

У січні 2007 року позивач –ДП "Газ-тепло" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" –пред'явив у господарському суді позов до відповідача –ЗАТ "Теплоелектроцентраль-3" про стягнення 2 10 020 698,05грн.

Вказував, що 01.10.2004р. між ним та відповідачем було укладено договір комісії № 12/04-374, відповідно до умов якого він доручає, а відповідач –здійснює діяльність по продажу обумовленої теплової енергії та укладає від свого імені, але за його рахунок та вказівкою угоди із споживачами.

Посилаючись на порушення відповідачем умов договору в частині оплати, позивач просив стягнути з відповідача 10 020 698,05грн боргу.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 26 квітня 2007 року (суддя Кононова О.В.) в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване посиланнями на рішення господарського суду м. Києва від 01 листопада 2005 року у справі № 42/507 та на рішення господарського суду м. Києва від 16 лютого 2006 року у справі № 44/619, згідно яких відбулося зарахування однорідних вимог на підставі ст. 601 ЦК України.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26 червня 2007 року (колегія суддів у складі: Олійник В.Ф.- головуючий, Істоміної О.А., Кравець Т.В.) рішення суду залишено без змін з тих же підстав.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити його позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів знаходить за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають  застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення місцевого суду та постанова суду апеляційної інстанції вказаним вимогам не відповідають.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 01.10.2004р. сторонами по справі було укладено договір комісії № 12/04-374, відповідно до умов якого позивач доручає, а відповідач – здійснює діяльність по продажу обумовленої теплової енергії та укладає від свого імені, але за  рахунок та вказівкою позивача, угоди із споживачами.

Відповідно до п.п. 4.7, 4.8 договору № 12/04-374, комісіонер (відповідач) зобов'язується забезпечити своєчасну оплату споживачами за спожиту теплову енергію по угодам, укладеним на виконання умов договору та приймає на себе поруку за виконання споживачами зобов'язань по угодах.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 11 ЦК України, договір є однією з підстав виникнення зобов'язань.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суди попередніх інстанцій встановили, що позивач належним чином виконав свої договірні зобов'язання, проте відповідач, свої договірні зобов'язання в частині оплати виконав частково, сплативши позивачу 14 046 797,62грн., та направив на адресу позивача повідомлення № 4-1379 від 28.09.2006р. про припинення, в порядку ст. 601 ЦК України, зобов'язань на суму 3 000 000,00грн. шляхом зарахування однорідних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суди попередніх інстанцій виходили з того, що згідно рішення Господарського суду міста Києва від 01 листопада 2005 року у справі № 42/507 за позовом ЗАТ "Теплоелектроцентраль-3" до ДП "Газ-тепло" НАК "Нафтогаз України" про стягнення боргу, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов'язання, існує заборгованість ДП "Газ-тепло" НАК "Нафтогаз України" перед ЗАТ "Теплоелектроцентраль-3" в сумі 7 167 248,12грн. Та згідно рішення Господарського суду міста Києва від 16 лютого 2006 року у справі № 44/619 за позовом ЗАТ "Теплоелектроцентраль-3" до ДП "Газ-тепло" НАК "Нафтогаз України" про стягнення 6 556 399,33грн., існує заборгованість ДП "Газ-тепло" НАК "Нафтогаз України" перед ЗАТ "Теплоелектроцентраль-3" в сумі 6 556 619,33грн., тому господарське зобов'язання відповідача, яке виникло з договору № 12/04-374 від 01.10.2004р. в розмірі 10 020 698,05грн. вважається припиненим зарахуванням зустрічних однорідних вимог відповідно до ст. 601 та 202 ЦУ України.

Проте погодитись з такими висновками судів не можна.

Згідно ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов’язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 115 ГПК України, рішення господарського суду, що набрали законної сили, виконуються у порядку, встановленому цим Кодексом і Законом України “Про виконавче провадження”.

Частиною 1 ст. 116 ГПК України передбачено, що виконання рішення господарського суду проводиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Виконання судового рішення є невід’ємною стадією процесу правосуддя. Право на стягнення заборгованості, підтверджене судовим рішенням і наказом господарського суду, повинне бути реалізоване в процесуальних формах, встановлених законодавством про виконавче провадження. Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог на цій стадії може відбуватися не інакше як на підставах та у порядку, визначеному ГПК України та Законом України “Про виконавче провадження”.

Матеріали справи свідчать про те, що повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог було направлено позивачем на адресу відповідача після видачі Господарським судом м. Києва наказу від 23.02.2006 року на виконання рішення від 01 листопада 2006 року у справі № 42/507, тобто на стадії його виконання.

Враховуючи викладене, суди обох інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що зарахування зустрічних однорідних вимог, вчинене на стадії виконання судового рішення, є підставою для закінчення виконавчого провадження у зв’язку з фактичним повним його виконанням згідно з виконавчим документом, який передбачав виключно стягнення грошових коштів, як спосіб виконання рішення суду у справі № 42/507.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і  повно  з’ясувати  і  перевірити  всі  фактичні  обставини  справи,  об’єктивно  оцінити  докази,  що  мають  юридичне  значення  для  її  розгляду  і  вирішення  спору  по  суті,  і  в  залежності  від  встановленого,  правильно  визначити  норми  матеріального  права,  що  підлягають  застосуванню  до  спірних  правовідносин,  та  прийняти  обґрунтоване  і  законне  судове  рішення.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 –11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Газ-тепло" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задовольнити частково.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26 червня 2007 року та рішення господарського суду Харківської області від 26 квітня 2007 року у справі № 49/05-07 скасувати.

3. Справу передати на новий розгляд до Господарського суду Харківської області в іншому складі.

Судді:                                                                              І.М. Волік

Н.Г. Дунаєвська

М.В. Михайлюк