ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2007 р.
№ 14/60-07

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого

Волковицької Н.О.
Рогач Л.І.

за участю представників:

позивача
не з’явилися (про час і місце судового засідання повідомлено належно)

відповідача
Ботвінко Р.А. –довіреність від 22.10.207 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні   касаційну
скаргу
Відкритого акціонерного товариства “Криворізький центральний рудоремонтний завод”

на постанову
від 02.07.2007 Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у справі
№ 14/60-07 господарського суду Дніпропетровської області

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “АВС Електротехсервіс”

до
Відкритого акціонерного товариства “Криворізький центральний рудоремонтний завод”

про
стягнення 30594,38 грн.

В С Т А Н О В И В :

ТОВ “АВС Електротехсервіс” звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ВАТ “Криворізький центральний рудоремонтний завод” про стягнення заборгованості в розмірі 24712,10 грн., пені за прострочення зобов’язання в розмірі 1799,04 грн., витрат від інфляції в сумі 3014,87 грн., 3% річних в розмірі 1068,37 грн., у зв’язку з неналежним виконанням відповідачем зобов’язань за договором поставки № 48                     від 14.07.2004 р., посилаючись на приписи статей 193, 216 Господарського кодексу України та статті 526, 615, Цивільного кодексу України                          (з урахуванням уточнень позовних вимог а.с. 41-43).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення умов договору поставки № 48, а саме пункту 2.2, відповідач систематично не дотримувався термінів оплати за поставлену продукцію. Проте, позивачем продовжувалась поставка продукції відповідачу. З моменту останньої продукції кінцевий термін сплати скінчився 25.05.2005 р.

Станом на 22.06.2005 р. остаточна заборгованість складає 24712,10 грн.

На підставі пункту 5.2 договору позивачем нарахована пеня за період з 22.06.2005 р. по 01.12.2006 р. в розмірі 1799,04 грн.

Відповідно до приписів статті 625 Цивільного кодексу України позивачем нарахована сума витрат від інфляції за період з 22.06.2005 р. по 22.09.2006 р. в розмірі 3014,87 грн.

Крім того, за період з 22.06.2005 р. по 01.12.2006 р. позивачем нарахована сума 3% річних, що становить 1068,37 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області                         від 27.02.2007 р. (суддя Панна С.П.) позов задоволено в повному обсязі, стягнуто з ВАТ “Криворізький центральний рудоремонтний завод” на користь ТОВ “АВС Електротехсервіс” 24712,10 основного боргу, 1799,04 грн. пені, 3014,87 грн. інфляційних, 1068,37 грн. - 3% річних.

Приймаючи рішення суд керувався приписами статей 525, 526, 549, 599, 625 Цивільного кодексу України.

За апеляційною скаргою ВАТ “Криворізький центральний рудоремонтний завод” Дніпропетровський апеляційний господарський суд (судді: Лисенко О.М., Виноградник О.М., Джихур О.В.) переглянувши рішення в апеляційному порядку,  постановою від 02.07.2007 р. залишив його без змін з тих же підстав.

Крім того, судом апеляційної інстанції не взято до уваги доводи ВАТ “Криворізький центральний рудоремонтний завод” стосовного того, що у зв’язку введенням мораторію на нього не повинні нараховуватися пеня, інфляційні та 3 % річних, оскільки інфляційні та 3 % річних є платою за користування грошовими коштами, а пеня нарахована за період з 22.06.2005 р. по 22.01.2006 р., тобто до введення мораторію.

ВАТ “Криворізький центральний рудоремонтний завод” подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить рішення та постанову у справі скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема статті 43 Господарського процесуального кодексу України

Скаржник зазначає, що матеріали справи не містять доказів належного отримання відповідачем товару та надання позивачем рахунків на оплату, тому стягнення з відповідача суми основного боргу та штрафних санкцій є необґрунтованим.

Крім того, на думку скаржника, судом апеляційної інстанції не враховано, що 17.04.2007 р. ухвалою господарського суду Дніпропетровської області у справі № Б15/60-07 було порушено справу про визнання ВАТ “Криворізький центральний рудоремонтний завод” банкрутом та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, а стягнення з відповідача пені за неналежне виконання грошового зобов’язання, інфляційних та 3 % річних буде суперечити приписам Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, а саме статті 12 вказаного Закону.

3Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутнього в судовому засіданні представника відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної  інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як вбачається  з  матеріалів  справи  та  встановлено  судом  першої  та апеляційної інстанцій між ТОВ “АВС Електротехсервіс” та ВАТ “Криворізький центральний рудоремонтний завод” 14.07.2004 року укладено договір поставки № 48, відповідно до пунктів 1, 2 якого позивач по справі зобов’язувався передати у власність відповідачу товар, а останній в свою чергу прийняти та оплатити його на протязі 20  банківських  днів з моменту поставки товару на склад покупця на підставі рахунку, виставленого постачальником.

Відповідальність сторін встановлена у пункті 5 договору, зокрема, у разі несвоєчасної оплати за поставлений товар покупець сплачує постачальнику пеню від суми поставленого товару у розмірі 0, 04 % за кожен день прострочки платежу, але не більш ніж подвійної облікової ставки НБУ (пункт 5.2 договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товару на загальну суму 90492,30 грн. за видатковими накладними:

- від 06.01.2005 року № 15 концентрат металургійний плавикошпатовий ФК 85 на суму 54942, 30 грн. (а.с. 20);

- від 04.03.2005 року № 362  ферохром 0,25 на суму 35550, 00 грн.          (а.с. 50).

Направлені на адресу відповідача рахунки від 06.01.2005 р. № 38 на суму 54942,30 грн. та від 03.03.2005 р. № 440 на суму 35550,00 грн. були оплачені частково в розмірі 65780,14 грн.

Таким чином, сума заборгованості складає 24712, 16 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах  звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 цього ж кодексу передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведені законодавчі приписи, а також встановлені господарськими судами обставини справи, касаційна інстанція визнає обґрунтованими та законними судові рішення прийняти у даній справі щодо задоволення позовних вимог та стягнення з ВАТ “Криворізький центральний рудоремонтний завод” на користь ТОВ “АВС Електротехсервіс” 24712,10 основного боргу, 1799,04 грн. пені, 3014,87 грн. інфляційних, 1068,37 грн. - 3% річних.

Доводи, викладені у касаційній скарзі заявника, стосовно порушення судом апеляційної інстанції норм статті 12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, судова колегія вважає непереконливими та такими, що спростовуються матеріалами справи, виходячи з наступного.

Відповідно до абзацу четвертого частини четвертої статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів). За визначенням термінів, вживаних у цьому Законі, грошове зобов'язання - це зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України (абзац сьомий статті 1).

Такі підстави передбачені, зокрема, частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Матеріали справи містять ухвали від 06.04.2006 р. та від 16.04.2007 р. у справі № Б29/63/06 про введення та припинення дії мораторію.

Таким чином, враховуючи викладене, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання, а пеня нарахована за межами строку дії мораторію.

Враховуючи викладене, касаційна інстанція вважає прийняті у справі рішення та постанову такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись пунктом 1 статті 1119, статтями 1115, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2007  та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.07.2007 р. у справі № 14/60-07 господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін, а касаційну скаргу ВАТ “Криворізький центральний рудоремонтний завод” - без задоволення.

Головуючий                                                                                  Т. Дроботова

Судді                                                                                              Н. Волковицька

Л. Рогач