ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25.10.07р.

Справа № 23-221

За позовом  Державного Відкритого акціонерного товариства "Завод залізобетонних. бетонних виробів і конструкцій", м. Макіївка, Донецької області

до  Відкритого акціонерного товариства "Павлоградвугілля", м. Павлоград, Дніпропетровської області

про стягнення 38036,18 грн.

Суддя  Добродняк І.Ю.

Представники:

Від позивача (стягувача): не з'явився

Від відповідача (боржника): Дерюга-Сурус О.М. - юрисконсульт, дов. від 11.10.07

СУТЬ СПОРУ:

Відповідач звернувся до господарського суду з заявою про визнання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.04 у справі № 23/221 таким, що не підлягає виконанню.

Заява обґрунтована тим, що грошові вимоги стягувача до ВАТ "Павлоградвугілля", підтверджені постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.12.03 у даній справі, є погашеними відповідно до ч.2 ст.14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та припинилися на підставі ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України. Оскільки постанова апеляційного господарського суду є процесуальним документом, який виноситься за результатами судового процесу у позовному провадженні, правовідносини з примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області, виданого на виконання цієї постанови, є процесуально-правовими відносинами. Наслідком припинення матеріальних правовідносин є припинення і процесуально-правових відносин між сторонами.

Представник стягувача у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений судом належним чином. Заяви та клопотання від стягувача до початку судового засідання не надходили.

Неявка стягувача відповідно до ч. 3 ст.117 Господарського процесуального кодексу України не є перешкодою для розгляду заяви.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.12.03 у справі № 23/221 стягнуто з Відкритого акціонерного товариства Державної холдингової компанії “Павлоградвугілля”, м.Павлоград, Дніпропетровської області на користь Державного Відкритого акціонерного товариства “Завод залізобетонних, бетонних виробів і конструкцій”, м. Макіївка, суму основного боргу  29686 грн. 83 коп., інфляційні втрати в сумі 5825 грн. 97 коп., 3% річних в сумі 2523 грн., судові витрати: 380,36 грн. та 190,18 грн., 118,00 грн. –на інформаційно-технічне забезпечення.

10.01.04 господарським судом Дніпропетровської області на виконання постанови  Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.12.03 у справі № 23/221 виданий наказ.

07.02.04 Павлоградським міським відділом Державної виконавчої служби Павлоградського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.12.03 у справі № 23/221.

11.01.05 господарським судом Дніпропетровської області винесено ухвалу про порушення провадження у справі № Б26/7/05 про банкрутство ВАТ "Павлоградвугілля", яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства Державної холдингової компанії “Павлоградвугілля”.

24.09.05 з метою виявлення всіх кредиторів боржника та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника, у газеті "Урядовий кур'єр" № 181 надруковано оголошення про порушення справи № Б 26/7/05 про банкрутство ВАТ "Павлоградвугілля".

Вимоги у стягувача до ВАТ "Павлоградвугілля" виникли до порушення справи про банкрутство № Б 26/7/05, у зв'язку з чим стягував в силу  Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника, або визнання його банкрутом" є конкурсним кредитором.

Частиною 1 статті 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника, або визнання його банкрутом" встановлено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному печатному органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Згідно ч. 2 ст. 14 цього ж Закону заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів.

З посиланням на те, що стягувач в установленому порядку не звертався до суду з заявою з грошовими вимогами до ВАТ "Павлоградвугілля" у справі про банкрутство, його не було включено до реєстру вимог кредиторів, затвердженого ухвалою суду від 31.07.06, відповідно до ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України грошові вимоги стягувача до ВАТ "Павлоградвугілля", підтверджені постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.12.03 у справі № 23/221, є припиненими.

Суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі статтею 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

На підставі п.8 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження" у випадку порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника виконавче провадження з виконання рішення суду підлягає обов'язковому зупиненню до розгляду питання по суті, оскільки протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, відповідно до пункту 4 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства.

Нормами Закону України "Про виконавче провадження" повернення виконавчого документа чи припинення виконання рішення суду з підстав, вказаних у статті 14 "Про відновлення платоспроможності боржника, або визнання його банкрутом", не передбачено.

Враховуючи, що дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі  про банкрутство, у випадку припинення провадження у справі про банкрутство виконавче провадження підлягає поновленню.

Відповідно до пункту 8 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження закінчується передачею державною виконавчою службою виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника - юридичної особи, або арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом.

Стаття 598 Цивільного кодексу України, на яку посилається боржник,  передбачає підстави припинення зобов'язань, а не підстави припинення чи закінчення виконавчого провадження, припинення виконання судового рішення, у зв'язку з чим на спірні правовідносини не розповсюджується.

Більш того, за визначенням в ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" погашені вимоги кредиторів - задоволені вимоги кредитора, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну, зобов'язання або припинення зобов'язання іншим чином, а також інші вимоги, які відповідно до цього Закону вважаються погашеними.

Поняття, яке міститься з цьому Законі і застосовується в певних правовідносинах відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, не є тотожнім загальному поняттю припинення зобов'язання. Припинене зобов'язання боржника, здійснене будь-яким чином у відповідності з законом, в розумінні Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є погашеним, але не всяке погашене  відповідно до цього Закону зобов'язання є припиненим в якості підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Боржником неправильно застосовані положення ст.117 ГПК України.

Згідно ч.4 ст. 117 Господарського процесуального кодексу України господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Тобто законодавець встановлює наступні підстави для визнання судом наказу таким, що не підлягає виконанню:

1. якщо його було видано помилково;

2. якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою;

3. з інших причин.

Боржник помилково вважає, що повноваження суду визнавати наказ таким, що не підлягає виконанню, розповсюджується на всі випадки відсутності обов’язку боржника, враховуючи, що зазначені законодавцем інші причини відносяться саме до припинення зобов'язання боржника.

Норми Цивільного кодексу України не містять такого поняття як "причини припинення зобов'язання". Глава 50 ЦК України визначає підстави припинення зобов'язання, зокрема, відповідно до ст.598 ЦК України, на яку посилається боржник, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що вимоги заявника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.86, 118-120  ГПК України, господарський суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви Відкритого акціонерного товариства "Павлоградвугілля" про визнання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.04 року у справі № 23/221 таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Суддя

І.Ю. Добродняк

Згiдно з оригіналом

Помічник судді
Н.Ф. Голов'яшкіна