ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.09.2007
Справа  № 12/150

за позовом
товариства з обмеженою відповідальністю ”Огородник”, м. Хуст

до приватного
підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про
стягнення заборгованості в сумі 3 500,00 грн.

Суддя    Тисянчин  В. М.

Представники:

Від позивача -Бучок
А. О.,(представник за довіреністю № 2 від 30.08.2007 року)

Від відповідача -не
з'явився (явка на розсуд сторін)

СУТЬ СПОРУ:
заявлено позов товариством з обмеженою відповідальністю ”Огородник”, м.
Хуст  до приватного підприємця
ОСОБА_1,         АДРЕСА_1 про стягнення
заборгованості в сумі 3 500,00 грн.

Представнику позивача роз'яснено
права і обов'язки передбачені ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не заявлено.

Представник позивача поданою в
судовому засіданні заявою (вх. № 8345 від 03.09.2007 року) в порядку ст. 22 ГПК
України уточнив позовні вимоги, зменшивши їх з 4 945 грн. до 3 500 грн. та
підтримує їх посилаючись на їх обгрунтованість матеріалами справи.

На вимогу суду
відповідач письмового відзиву на позов з доказами в його обґрунтування та копію
свідоцтва на право зайняття підприємницькою діяльністю не подав, свого
уповноваженого представника для участі у розгляді справи не направив, а тому
справа розглядається в порядку ст. 75 ГПК України за наявними в ній
матеріалами.

Ухвала про порушення
провадження у справі направлялась рекомендованим листом, тому неявка
уповноваженого представника відповідача у судове засідання не є перешкодою
розгляду справи по суті, про що зазначено в ухвалі про порушення провадження у
справі.

Повідомлення № НОМЕР_1 підтверджує
вручення відповідачу 24.07.2007 року ухвали від 19.07.2007 року про порушення
провадження у справі, де вказано про
місце і час призначення розгляду справи, чим забезпечено йому реалізацію
Конституційного права на судовий захист (п.4 ст. 129 Конституції України).

Вивчивши доводи позовної заяви та
матеріали справи, дослідивши їх, заслухавши пояснення представника позивача,
суд

ВСТАНОВИВ:

Заборгованість
відповідача в сумі 3 500 грн.  -основного
боргу щодо оплати за відпущену продукцію, підтверджується матеріалами справи,
зокрема:

-
накладною № 32 від 02.02.2007 року;

-
видатковою накладною № НОМЕР_2;

-  випискою банківської установи
про рух коштів між сторонами від 24.04.2007 року;

- розрахунком позову, а за таких
обставин сума основного боргу підлягає стягненню примусово.

Заявлені вимоги позивача (претензія №
НОМЕР_3 року та доарбітражне нагадування № НОМЕР_4) про добровільне погашення
боргу відповідач не виконав, чим порушив ст. ст. (11; 526); 509; 530 ЦК України
(чинного з 01.01.04).

Саме ця обставина і послужила
підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ст. 175 ГК України
майново -господарські зобов'язання, які виникають між учасниками господарських
відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей
передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору у
суді, обставини спору (права і зобов'язання сторін) оцінюються судом з огляду
на правила ЦК та ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону, акту планування, договору чи вимог, що звичайно
ставляться.

У відповідності до ст. 509 ЦК
України в силу зобов'язання -кредитор вправі вимагати виконання обов'язку від
боржника у випадку невиконання останнім своїх зобов'язань у відносинах.
Підставою виникнення зобов'язання є юридичний факт.

В даній правовій ситуації юридичним
фактом, на підставі якого виникли зобов'язальні відносини між сторонами, є
відпуск продукції (ст. 11 ЦК України).

Отже, обов'язок відповідача
оплатити вартість відпущеної продукції є безспірним.

Одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається (ст. 615; 625 ЦК України).

При постановленні судового рішення
враховується характер зобов'язання, наслідки його невиконання, особа
відповідача, ступінь його вини, суспільно - державну значимість господарської
діяльності сторін, обставини, що впливають на неможливість виконання
відповідачем зобов'язання належним чином та межі здійснення цивільних прав (п.3
ст. 13 ЦК України), де не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром
завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах,
безпідставного збагачення за рахунок погіршення фінансово -майнового стану
сторони у спорі.

За ст. 16 ЦК України одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.

Отже, із встановлених судом
обставин вбачається, що склад цивільно -правової відповідальності є наявним на
момент судового розгляду справи.

Встановлюючи дійсні обставини
справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення спору, в даному випадку -письмовими
доказами. При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а
перевіряються на достовірність.

Таким чином, позивачем
доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень, тому позов підлягає задоволенню, поклавши відшкодування судових
витрат за змістом ст. 49 ГПК України на відповідача з огляду його вини у
виникненні спору.

Виходячи з викладеного, оцінивши
повноту, достатність позовних матеріалів, проаналізувавши подані по справі
доказові документи для вирішення спору, керуючись ст. 124 Конституції України;
ст. 2 Закону України „Про судоустрій України”;
ст.ст. 4, 33, 34; 36; 43, 44; 49; 75; 82 - 84, 115; 116; Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов
задоволити  повністю.

2. Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1;
код НОМЕР_5) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Огородник”
(м. Хуст, вул. Гвардійська, 122-124; код 33231521) суму  3 500 (три тисячі п'ятьсот грн.) - основного
боргу та 102 (сто дві грн.) -  у
відшкодування витрат по оплаті держмита; 118 (сто вісімнадцять грн.) -у
відшкодування витрат на інформаційно -технічне забезпечення судового процесу.
Видати наказ.

Дане рішення набирає законної сили
в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя
Тисянчин В. М.