ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06 вересня 2007 р.

№ 2-10/07

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

головуючого -судді

Грека Б.М. -(доповідача у справі)

суддів :

Михайлюка М.В. Рибака В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення

Дніпровського районного суду м.
Херсона від 09.02.07

у справі

№ 2-10/07 Дніпровського районного
суду  м. Херсона

за позовом

ОСОБА_2

до

Товариства з обмеженою
відповідальністю “Росинка”

про

визнання частково недійсними
рішень зборів засновників, установчого договору, статуту підприємства, та про
перерозподіл часток у статутному капіталі

за участю представників від:

скаржника

ОСОБА_3. (дов. від 15.08.07)

відповідача

Дранкова В.В. (директор),
ОСОБА_4. (дов. від ІНФОРМАЦІЯ_1)

В С Т А Н О В
И В :

ОСОБА_2звернулася до суду з позовом
про визнання частково недійсними рішень зборів засновників, установчого
договору, статуту підприємства, та про перерозподіл часток у статутному
капіталі, посилаючись на те, що долі засновників були визначені невірно,
оскільки при формуванні статутного капіталу товариства була встановлена
вартість приміщення магазину НОМЕР_1 не за експертною оцінкою та при визначенні
часток неправомірно врахована заборгованість ТОВ «Світоч»у розмірі 142153,59
грн.

Рішенням Дніпровського районного
суду м. Херсона від 09.02.07 (суддя Циганій С.І.) в позові відмовлено з тих
підстав, що визначення розміру часток відбулося правомірно.

Не погоджуючись з цим рішенням,
ОСОБА_1звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в
якій просить його скасувати, посилаючись на те, що справа неправомірно
розглянута місцевим судом, в той час, як повинна була розглядатися в порядку
господарського судочинства. Також скаржник посилається на те, що справа була
розглянута без участі ОСОБА_1, що призвело до порушення її прав, як учасника
вищезазначеного товариства.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши  доводи  касаційної скарги, перевіривши правильність
застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи та
встановлено судом, відповідно до п.3.1. протоколу загальних зборів
представників засновників ТОВ "Світоч" від 03.10.03 ухвалене рішення
про задоволення заяв і затвердження виходу зі складу засновників шляхом
реорганізації ТОВ "Світоч" структурного підрозділу - магазина НОМЕР_1
з виділенням і передачею внесків у натуральній формі згідно розподільчого
балансу та акту прийому - передачі для створення на базі структурного
підрозділу підприємства, що є правонаступником ТОВ "Світоч" у межах
розподільчого балансу.

Пунктом 3.2. даного протоколу
встановлено -передати засновникам, що вийшли із Товариства, структурними
підрозділами їхні внески в статутний фонд ТОВ "Світоч" у натуральній
формі шляхом складання акту приймання - передачі майна і розподільчого балансу
по структурному підрозділу. Будівлі, споруди та обладнання передати по
залишковій балансовій вартості.

Підпунктом 10 п.2 вказаного
протоколу встановлено, що магазину НОМЕР_1 виділяється зі статутного фонду ТОВ
"Світоч" майно згідно розподільчого балансу на суму 248644 грн. На
підставі зазначеного рішення 06.10.03 підписано розподільчий баланс та акт
приймання -передачі, згідно яких  у
власність правонаступнику, колективу магазину НОМЕР_1, передано частину майна
на суму 248644,83 грн., в яку входила залишкова вартість будівлі за в сумі
89254,60 гри. та сума заборгованості ТОВ “Світоч” в розмірі 142153,59 грн.

Згідно протоколу № НОМЕР_2загальних
зборів засновників на базі структурного підрозділу ТОН “Росинка” створено ТОВ
“Росинка” зі статутним фондом у розмірі 248 644,83 грн.

Незгода позивача з цим рішенням
зводиться до того, що вона вважає, що статутний фонд повинен бути більшим (а
відтак, і більші частки), оскільки сума заборгованості ТОВ “Світоч”, яка була
передана новоствореному підприємству за розподільчим балансом, не повинна
враховуватися при визначенні розміру статутного фонду, а вартість нерухомого
майна, що складає статутний капітал, має визначатися експертним шляхом за
ринковими цінами, а не по залишковій балансовій вартості.

Місцевий господарський суд
правомірно не погодився з такими твердженнями, оскільки загальна вартість майна
товариства, визначається на рівні активів товариства за вирахуванням його
зобов'язань (ст. 190 Цивільного кодексу України). А вартість нерухомого майна
підприємства, згідно пункту 6.5 Статуту ТОВ “Росинка”, визначається за
експертною оцінкою або за згодою сторін. З п.6.1. Статуту ТОВ “Росинка” та
п.3.1. установчого договору вбачається згода сторін щодо встановлення вартості
майна, яке передається у власність товариству за розподільчим балансом та актом
приймання-передачі в сумі 248644, 00 грн., в яку входила залишкова вартість
будівлі в сумі 89254, 60 грн. та сума заборгованості ТОВ “Світоч” в розмірі
142153,59 грн.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України погоджується з такою правовою позицією місцевого
суду, оскільки не можна обчислювати вартість частини майна товариства при
виході учасника зі складу засновників, пропорційно його частці у статутному
фонді, за ринковою вартістю, без встановлення активів товариства та його
боргових зобов'язань, одержаного товариством прибутку на момент виходу з складу
засновників.

Посилання скаржника на те, що його
не було залучено до участі у справі не приймаються до уваги, оскільки дане
рішення ніяк не впливає на його права та обов'язки. А посилання скаржника на
те, що оскаржуване рішення було застосоване в порядку преюдиційного факту у
справі №2-1087/07-14/138-ПН-07, є неспроможними, оскільки всилу різного
суб'єктного складу та приписів ст. 35 Господарського процесуального кодексу
України, дане рішення для справи №2-1087/07-14/138-ПН-07 преюдиційним бути не
може.

Крім того, зі змісту рішення у
справі №2-1087/07-14/138-ПН-07 вбачається, що скаржниця звернулася до
господарського суду з позовом, аналогічним за змістом цьому позову, і справа
розглядалася господарським судом по суті з посиланням на такі ж правові норми,
що спростовує посилання скаржниці на те, що рішення у цій справі впливає на її
права та обов'язки.

Доводи касаційної скарги про те, що
суд неправомірно розглянув справу в порядку цивільного судочинства, а не в
порядку Господарського процесуального кодексу України є неспроможними, оскільки
позивачка звернулася з позовом 12.09.05, а Закон України “Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України  щодо
визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних спорів”
прийнятий 15.12.06 (набрав чинності 29.12.06), тому суд правомірно продовжував
провадження у справі, порушеній до набрання чинності цим законом.

Отже, доводи касаційної скарги
спростовуються вищевикладеним та не можуть бути підставою для скасування
рішення у справі, а тому, рішення райсуду слід залишити без змін, так як воно
ухвалене при повному з'ясуванні судом всіх обставин справи та при вірному
правозастосуванні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського  процесуального
кодексу  України,  Вищий
господарський    суд   України

П О С Т А Н О
В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити
без задоволення, рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 09.02.07 у
справі № 2-10/07 залишити без змін.

Головуючий - суддя
Б. Грек

Судді
М. Михайлюк

В. Рибак