ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.10.07 р.                                                                               Справа № 11/222

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Л.Ф.Чернота

при секретарі судового засідання Острополець В.С.

За участю представників:

від позивача: Животов О.А.– за довіреністю

від відповідача: Ігнатова Н.О. – за довіреністю

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Закритого акціонерного товариства “Донецьксталь” – металургійний завод” м.Донецьк

до відповідача: Державного підприємства “Донецька залізниця” м.Донецьк

про стягнення 1305,74грн.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Закрите акціонерне товариство “Донецьксталь” – металургійний завод” м.Донецьк, звернувся до господарського суду з вимогою стягнути з відповідача, Державного підприємства “Донецька залізниця” м.Донецьк, суму збитків у розмірі 1305,74грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на копії договору № 192 від 17.06.2004р., договору № 2309 від 05.05.2006р., договору № 2 від 01.08.2004р., телеграму, розрахунок позовних вимог, облікову картку виконання плану перевезень, копії платіжних доручень, відомості плати за користування вагонами із зауваженнями, план перевезення вантажів та інше.

Відповідач надав через канцелярію суду клопотання за № 245 від 14.08.2007р. та просить зобов’язати позивача надіслати на його адресу додаток до позовної заяви за пунктами №№ 2, 3, 4, 11, 12. Суд розглянув клопотання та ухвалою від 15.08.2007р. зобов’язав позивача надати відповідача зазначені документи.

Відповідач надав до матеріалів справи відзив за № 273 від 14.09.2007р. та заперечує проти позовних вимог з підстав, викладених у відзив, та просить застосувати строк позовної давності.

Позивач надав через канцелярію суду заперечення на відзив відповідача за № 17/17-487юр від 26.09.2007р. та наполягає на стягнення суми1305,74грн з підстав, викладених у запереченнях.

Представників сторін було ознайомлено з правами та обов’язками у відповідності із вимогами ст.22 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Справа слуханням була відкладена, згідно ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив, що 17.06.2004р. між сторонами був укладений договір за № 192 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги (надалі – Договір), згідно п.1.1. якого предметом цього договору є надання Залізницею Вантажовласнику послуг, пов’язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно п.2.2. Договору Залізниця зобов’язалась приймати до перевезення вантажі Вантажовласника, для чого подавати від навантаження вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами і заявками Вантажовласника та надавати Вантажовласнику додаткові послуги, пов’язані з перевезенням вантажів.

Вантажовласник зобов’язується здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги шляхом перерахування коштів у сумах, відповідних до обсягу перевезення та вагонообігу на під’їзній колії на рахунок Залізниці (п.2.4. Договору).

Договір укладено сторонами строком до 31 грудня 2004р. За 30 днів до закінчення строку його дії „Вантажовласник” повинен письмово повідомити „Залізницю” про продовження дії договору на наступний календарний рік (п.7.4. Договору).

На момент розгляду справи до матеріалів справи не надано а ні змін, ні доповнень щодо  виконання умов договору, крім тих, що надано до позову.

Зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що у липня 2006р. ДП „Донецька залізниця” (станція Донецьк) своєчасно, на думку позивача, не прийняла до перевезення 46 вагонів Позивача                      з призначенням ст.Маріуполь-Порт-экпорт. Тому Позивач підписав пам’ятки про користування спірними 46 вагонами та відомості плати за користування вагонами із зауваженнями.

Позивач у позовній заяві зазначає, що спірні вагони були ним орендовані у ТОВ “САВІ” та ТОВ “ТранспоКом” відповідно до умов договорів оренди.

На думку позивача, йому було причинено збитків у вигляді зайвої оплати за оренду вагонів у розмірі 1305,74грн., згідно наданого розрахунку.

Відповідач у відзиві зазначає, що затримка прийому завантажених вагонів до перевезення сталася на законних підставах, оскільки була викликана необхідністю обмеження обсягів перевезень вантажів на адресу Маріупольського морського торговельного пору через накопичення вантажів на станції Маріуполь-порт. Заборона навантаження була запровадження відповідно до наказу залізниці № 16 від 04.06.06р., про що позивач був повідомлений 04.06.07р. о 16-10, що підтверджується матеріалами справи. Тому, на думку Відповідача, затримка прийому вагонів залізницею не є порушення прийнятих на себе зобов’язань.

Відповідно до ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин,  який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі  належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Пункт 3 ст.226 Господарського кодексу України передбачає, що сторона господарського зобов’язання позбавляється права на відшкодування збитків у разі якщо вона була своєчасно  попереджена другою стороною про можливе невиконання нею зобов'язання і могла запобігти  виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього, крім випадків, якщо законом або договором не передбачено інше.

Відповідно до ч.1 ст.225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок   порушення зобов’язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала  право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Позивач просить стягнути збитки у вигляді зайво сплаченої плати за оренду вагонів за час непродуктивного простою завантажених вагонів. Внесення позивачем орендної плати передбачено договорами № 126/678 та № 2, які укладені ним із власником вагонів, переданих позивачу в користування на певний час. Тому, орендна плата вноситься за весь час дії договорів та користування вагонами незалежно від будь-яких дій третіх осіб.

Згідно ч.2 ст.623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором. Однак, позивач не надав доказів, у розумінні ст.ст.33, 36 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджують розрахунок розміру пред’явлених збитків з правовим та документальним обґрунтуванням, а також не надав доказів вживання заходів щодо зменшення розміру збитків або взагалі їх уникнення.

Крім того, позивачем не надано переліку вагонів, що були передані ТОВ “ТранспоКом” в оренду позивачу, у зв’язку з чим неможливо визначити які зі спірних вагонів є власністю саме ТОВ “ТранспоКом”; не надано доказів оплати позивачем орендної плати за вагони ТОВ “САВІ” та ТОВ “ТранспоКом”. Позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв’язку між понесеними збитками і невиконанням зобов’язання, не доведено розмір збитків.

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до п.3.1. Договору розмір попередньої оплати та періодичність її внесення визначається Вантажовласником, виходячи із очікуваного обсягу перевезень та послуг на підставі діючих тарифів.

Тому, незалежно від факту подачі вагонів позивач повинен здійснювати своєчасну оплату за надані послуги, відповідно до умов Договору.

Щодо клопотання відповідача щодо застосування строку позовної давності, то відповідно до п.136 Статуту залізниць України позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту, а саме:  п.п. ж) зазначає, що зазначені терміни обчислюються з дня встановлення обставин, що спричинили  заявлення претензії, - в усіх інших випадках.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо порушення позивачем строку позовної давності для пред’явлення вимог до Відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Господарські витрати підлягають розподілу в порядку, що передбачений ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.623, 624 Цивільного кодексу України, ст.ст.224, 225 Господарського кодексу України, Статутом залізниць України та на підставі ст.ст.42, 43, 22, 33, 36, 43, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог – відмовити.

У судовому засіданні 02.10.2007р., за згодою сторін, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя                                                                         Чернота Л.Ф.

Повний текст рішення підписаний 05.10.2007р.