ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  РІВНЕНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

"19" червня 2007 р.                                                                  Справа №  20/179

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Василишина А.Р. за участю секретаря судового засідання помічника судді Васильєвої О.М.

за участю представників сторін:

позивача: Янок Т.М. (дов. № 1/10 від 03.04.2007р.);

відповідача: Сміховський М.М. (дов. б/н від 14.11.2006р.).

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Сарненської міжрайонної державної податкової інспекції

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю фірми „Журавлина”

про стягнення в сумі 102 529 грн. 38 коп.

Статті  27, 29, 49, 51, 127 Кодексу адміністративного судочинства України роз’яснені.

ВСТАНОВИВ:

Сарненська міжрайонна державна податкова інспекція (надалі – Позивач) звернулася в господарський суд Рівненської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю фірми „Журавлина” (надалі – Відповідач) 102 529 (сто дві тисячі п’ятсот двадцять дев’ять) грн. 38 коп. штрафних санкцій.

Відповідач у своїх запереченнях висвітлених у відзиві (а.с. 58-60) та представник Відповідача в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог Позивача з підстав вказаних у даному запереченні, вказуючи в ньому і на пропущення Позивачем строку звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом, передбачений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України та наполягаючи на його застосуванні.

В письмових поясненнях (а.с. 77) Позивач вказує, що ним не пропущено термін звернення до суду. Позивач обґрунтовує свою позицію тим, що пунктом 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанова або ухвала суду касаційної інстанції за наслідками перегляду набирають законної сили з моменту проголошення. Позивач вказує, що після винесення постанови Львівським апеляційним господарським судом (27 вересня 2005 року), яким рішення місцевого господарського суду частково скасовано дана справа оскаржувалася в касаційному порядку і ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 жовтня 2006 року (яка набрала чинності з моменту проголошення) касаційна скарга Відповідача залишена без задоволення, а постанова Львівського апеляційного господарського суду від 27 вересня 2005 року залишена без змін.

Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, та оцінивши наявні в матеріалах справи і досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне.

Відповідач є платником податків, зборів та обов’язкових платежів.

Актом перевірки щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу суб’єктами підприємницької діяльності від 15 жовтня 2004 року (а.с. 40-41; надалі –Акт) перевіряючими Позивача встановлено порушення Відповідачем вимог пунктів 1, 2, 13 статті 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” (із змінами та доповненнями).

2 листопада 2004 року Позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення про застосування фінансових санкцій № /0 (а.с. 37; доказ отримання Відповідачем на а.с. 38, 38 зворот), яким на підставі Акту застосовано до Відповідача, відповідно до пункту 1 статті 17 та статті 22 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, штрафні (фінансові) санкції в розмірі 103 024 (сто три тисячі двадцять чотири) грн. 20 коп. за порушення законодавства про патентування та за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Відповідач оскаржував податкове повідомлення-рішення Позивача від 2 листопада 2004 року                           № /0 (а.с. 37) в адміністративному порядку, проте скарги Відповідача були залишені без задоволення.

Після адміністративного оскарження Відповідач оскаржив податкове повідомлення-рішення Позивача від 2 листопада 2004 року № /0 (а.с. 37) в судовому порядку разом з податковими повідомленнями-рішеннями Позивача № /1 від 6 листопада 2004 року та № /2 від 14 лютого 2005 року.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 21 червня 2005 року по справі № 3/139 податкові повідомлення-рішення Позивача № /0 від 2 листопада 2004 року, № /1 від 6 листопада 2004 року та № /2 від 14 лютого 2005 року в частині застосування штрафних санкцій на суму 102 425 грн. визнані недійсними з моменту їх прийняття. В решті визначених штрафних санкцій на суму 599 грн. 20 коп. вказані податкові повідомлення-рішення визнати недійсними щодо визначення суми штрафних санкцій сумою податкового зобов’язання.

Дане рішення оскаржувалося Позивачем до Львівського апеляційного господарського суду.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27 вересня 2005 року по справі № 3/139 (а.с. 48-50) рішення господарського суду Рівненської області від 21 червня 2005 року скасовано, та прийнято нове рішення, яким в позові Відповідача про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень Позивача № /0 від 2 листопада 2004 року, № /1 від 6 листопада 2004 року та № /2 від 14 лютого 2005 року в частині застосування штрафних санкцій на суму 102 425 грн. відмовлено. В частині визначення суми штрафних санкцій сумою податкового зобов'язання дані податкові повідомлення-рішення визнано недійсними. В решті рішення господарського суду Рівненської області від 21 червня 2005 року залишено без змін.

Дана постанова набрала законної сили з дня її прийняття.

Дана постанова отримана Позивачем (згідно штампу на нижньому правому куті першої сторінки постанови [а.с. 48]) 28 листопада 2005 року за вхідним номером 3682/10).

Дана постанова оскаржувалася Відповідачем до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 жовтня 2006 року (а.с. 51-52) касаційну скаргу Відповідача залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 27 вересня 2005 року залишено без змін.

Дана ухвала набрала чинності з моменту проголошення.

Станом на 19 червня 2007 року за Відповідачем рахується заборгованість по штрафним санкціях в загальній сумі 102 529 (сто дві тисячі п’ятсот двадцять дев’ять) грн. 38 коп.

Проте Відповідач у своєму відзиві (а.с. 58-60) та представник Відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог з підстав вказаних у даному запереченні, в ньому і на пропущення Позивачем строку звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом, передбачений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України та наполягаючи на його застосуванні.

Згідно частини 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства: адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У відповідності до частини 2 статті 99 КАС України: для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або мала дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В даному адміністративному позові Позивач має інтерес, що полягає у стягненні з Відповідача податкової заборгованості.

Як встановлено судовим рішенням по справі № 3/139: дані штрафні санкції не є  податковим зобов’язанням, і відповідно на них не поширюється строк позовної давності –1 095 днів.

Законодавством не встановлено для позовів про стягнення штрафних санкцій, застосованих відповідно до Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, інший строк звернення до адміністративного суду ніж той, що визначений частиною 2 статті 99 КАС України.

Зі змісту абзацу 7 резолютивної частини Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27 вересня 2005 року по справі № 3/139 (а.с. 48-50) вбачається, що дана постанова набрала чинності з дня її прийняття. Дана постанова отримана Позивачем (згідно штампу на нижньому правому куті першої сторінки постанови [а.с. 48]) 28 листопада 2005 року за вхідним номером 3682/10).

Згідно частини 1 статті 254 КАС України: постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Згідно частини 2 статті 254 КАС України: якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

Відповідно до частини 3 статті 254 КАС України: у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Згідно частини 4 статті 254 КАС України: якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Відповідно до частини 5 статті 254 КАС України: постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Аналіз даних частин статті 254 КАС України свідчить про те, що після вирішення спору про оскарження рішень (податкових повідомлень-рішень) органів ДПС в суді апеляційної інстанції (набрання судовим рішенням законної сили) в органів ДПС виникає право звернення до суду першої інстанції з позовом про стягнення сум заборгованості чи податкового зобов’язання. Даними нормами передбачено, що постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили у разі: 1) закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження;                          2) закінчення строку подання апеляційної скарги після подання заяви про апеляційне оскарження; 3) після закінчення апеляційного розгляду справи. Крім того, частиною 4 даної статті встановлено, що у випадку поновлення апеляційним судом строку апеляційного оскарження, ухвала чи постанова суду є такою, що не набрала законної сили. В той же час, статтею 254 КАС України не встановлено, щоб постанова чи ухвала суду апеляційної інстанції набирала законної сили після закінчення касаційного розгляду справи. Таким чином, при розгляді справи судом касаційної інстанції постанова суду апеляційної інстанції не втрачає законної сили і є чинною.

По суті, після вирішення судом апеляційної інстанції спору про оскарження рішень (податкових повідомлень-рішень) органів ДПС, орган ДПС має право звертатись з позовом про стягнення сум заборгованості чи податкового зобов’язання до суду першої інстанції, які визначені у оскаржених рішеннях (податкових повідомленнях-рішеннях) в частині, щодо якої дані рішення (податкових повідомлення-рішення) не скасовані (не визнані недійсними чи нечинними). У разі ж подання стороною касаційної скарги на постанову чи ухвалу суду апеляційної інстанції позов про стягнення заборгованості чи податкового зобов’язання був би зупинений судом на підставі пункту 3 частини 1 статті 156 КАС України –до вирішення судом касаційної інстанції справи про оскарження рішень (податкових повідомлень-рішень) органів ДПС.

Таким чином, після набрання постановою чи ухвалою суду апеляційної інстанції законної сили починається перебіг річного строку звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом

Враховуючи вищевикладене, річний строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом по повідомленню-рішенню Позивача від 2 листопада 2004 року № /0 (а.с. 37) з урахуванням: Постанови Львівського апеляційного господарського суду від 27 вересня 2005 року по справі № 3/139 (а.с. 48-50) залишеною в силі Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 жовтня 2006 року (а.с. 51-52), та навіть при врахуванні дати отримання Позивачем постанови суду апеляційної інстанції (згідно штампу на нижньому правому куті першої сторінки постанови [а.с. 48]) 28 листопада 2005 року за вхідним номером 3682/10) –закінчився 28 листопада 2006 року.

Позивач звернувся в господарський суд Рівненської області, як адміністративний суд, з позовом про стягнення з Відповідача 102 529 (сто дві тисячі п’ятсот двадцять дев’ять) грн. 38 коп. штрафних санкцій 18 квітня 2007 року (вхідний № 1536 на а.с. 1) –після закінчення річного строку звернення до адміністративного суду.

Згідно частини 1 статті 100 КАС України: пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи факт наполягання Відповідача на застосуванні даного строку, суд застосовує строк звернення до адміністративного суду, передбачений статтею 99 КАС України, та відмовляє у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись статтями 87, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні адміністративного позову відмовити.

2. Постанову направити сторонам у справі.

3. Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження..

Повний текст постанови оформлено та підписано 25.06.2007 року.

Суддя                                                           Василишин А.Р.