ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.09.2007
Справа  № 12/162

за позовом
приватного підприємця ОСОБА_1, м. Виноградів

до приватного
підприємця ОСОБА_2, смт. Буштино Тячівського району

про
стягнення заборгованості в сумі 11 358,29 грн.

Суддя    Тисянчин  В. М.

Представники:

Від позивача -
ОСОБА_3 (представник за довіреністю від 23.03.2006 року)

Від відповідача -не
з'явився (явка на розсуд сторін)

СУТЬ СПОРУ:
заявлено позов приватного підприємця ОСОБА_1,
м. Виноградів  до приватного
підприємця ОСОБА_2, смт. Буштино Тячівського району про стягнення
заборгованості в сумі 11 358,29 грн.

Представнику позивача роз'яснені
права і обов'язки передбачені ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не заявлено.

Відповідач надіслав у судове
засідання заяву (факс від 11.09.2007 року) про відкладення розгляду справи на
інший термін з метою забезпечення представництва у суді, однак ґрунтовних
доказів в підтвердження наявності поважної причини, що унеможливлює його прибуття
чи прибуття уповноваженої ним особи суду не надав, тоді як повідомлення №
НОМЕР_1 підтверджує вручення відповідачу 25.08.2007 року ухвали від 23.08.2007
року про порушення провадження у справі, де вказано про  місце і час призначення розгляду справи, чим
забезпечено йому реалізацію Конституційного права на судовий захист (п.4 ст.
129 Конституції України).

До того ж, ухвалою суду від
23.08.2007 року визнано необов'язкову явку у судове засідання, а матеріали
справи є достатніми для розгляду справи по суті.

Позаяк, сторони попереджено, що
неявка сторін у судовому засіданні не являється перешкодою для розгляду справи
по суті (ст. 75 ГПК України).

Суд констатує, що на момент
судового засідання відповідачем не надано письмового відзиву на позов, будь -
яких інших письмових заперечень, повідомлень про часткове або повне погашення
боргу. Відсутні такі відомості і у факсограмі відповідача надісланій на адресу
суду. Втім, вказаний факс не може бути належним доказом в розумінні ст. ст.
32-34, 36 ГПК України.

Представник позивача підтримує
позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на їх обгрунтованість матеріалами
справи та заперечив заяву (факс) відповідача з мотивів викладених у письмовій
заяві (вх. № 8621 від 11.09.2007 року), зокрема, посилається на те, заява відповідача
є такою, що направлена на умисне зволікання розгляду справи по суті, чим
порушуються приписи ст. 22 ГПК України та ст. 13 ЦК України, оскільки здійснює
свою підприємницьку діяльність через 8 діючих магазинів у Тячівському районі і
умисне непогашення заборгованості використовується ним як джерело
безвідсоткового кредитування.

Окрім того, в письмовій заяві
представник позивача звернув увагу суду на те, що відповідач протягом тривалого
часу умисно ухиляється від зустрічі з позивачем щодо вишукання можливостей
добровільного врегулювання спору.

Беручи до уваги (в сукупності)
вищенаведене судом відхиляється у задоволенні клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи.

Вивчивши доводи позовної заяви та
матеріали справи, дослідивши їх,
заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Заборгованість
відповідача в сумі 11 358,29 грн.
-основного боргу щодо оплати за поставку кондитерських виробів,
підтверджується матеріалами справи, зокрема:

-
накладною № НОМЕР_2 від 27.02.2007 року;

-
виписками банківською установи про рух коштів між сторонами;

-
карткою партнера за період з 01.01.2006 року по 25.07.2007 року;

- розрахунком позову, а за таких
обставин сума основного боргу підлягає стягненню примусово.

Заявлені вимоги позивача від
06.07.2007 року про добровільне погашення боргу відповідач не виконав, чим
порушив ст. ст. (11; 526); 509; 530 ЦК України (чинного з 01.01.04).

Саме ця обставина і послужила
підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ст. 175 ГК України
майново -господарські зобов'язання, які виникають між учасниками господарських
відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей
передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору у
суді, обставини спору (права і зобов'язання сторін) оцінюються судом з огляду
на правила ЦК та ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону, акту планування, договору чи вимог, що звичайно
ставляться.

У відповідності до ст. 509 ЦК
України в силу зобов'язання -кредитор вправі вимагати виконання обов'язку від
боржника у випадку невиконання останнім своїх зобов'язань у відносинах.
Підставою виникнення зобов'язання є юридичний факт.

В даній правовій ситуації юридичним
фактом, на підставі якого виникли зобов'язальні відносини між сторонами, є
поставка кондитерських виробів (ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК
України якщо  строк  (термін)
виконання  боржником  обов'язку
не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня  пред'явлення вимоги, якщо
обов'язок негайного виконання не
випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, обов'язок відповідача
оплатити вартість поставлених кондитерських виробів є безспірним.

Одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається (ст. 615; 625 ЦК України).

При постановленні судового рішення
враховується характер зобов'язання, наслідки його невиконання, особа
відповідача, ступінь його вини, суспільно - державну значимість господарської
діяльності сторін, обставини, що впливають на неможливість виконання
відповідачем зобов'язання належним чином та межі здійснення цивільних прав (п.3
ст. 13 ЦК України), де не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром
завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах,
безпідставного збагачення за рахунок погіршення фінансово -майнового стану
сторони у спорі.

За ст. 16 ЦК України одним із
способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.

Отже, із встановлених судом
обставин вбачається, що склад цивільно -правової відповідальності є наявним на
момент судового розгляду справи.

Встановлюючи дійсні обставини
справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення спору, в даному випадку -письмовими
доказами. При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а
перевіряються на достовірність.

Таким чином, позивачем
доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень, тому позов підлягає задоволенню, поклавши відшкодування судових
витрат за змістом ст. 49 ГПК України на відповідача з огляду його вини у
виникненні спору.

Виходячи з викладеного, оцінивши
повноту, достатність позовних матеріалів, проаналізувавши подані по справі
доказові документи для вирішення спору, керуючись ст. 124 Конституції України;
ст. 2 Закону України „Про судоустрій України”;
ст.ст. 4, 33, 34; 36; 43, 44; 49; 75; 82 - 84, 115; 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов
задоволити  повністю.

2. Стягнути з приватного підприємця  ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; код НОМЕР_3) на
користь приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; код НОМЕР_4) суму  11 358,29 (одинадцять тисяч триста п'ятдесят
вісім грн. 29 коп.) - основного боргу та 102 (сто дві грн.) -  у відшкодування витрат по оплаті держмита;
118 (сто вісімнадцять грн.) -у відшкодування витрат на інформаційно -технічне
забезпечення судового процесу. Видати наказ.

Дане рішення набирає законної сили
в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя
Тисянчин В. М.