ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 р.
№ 4/68

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Муравйова О.В. –головуючого
Полянського А.Г.
Фролової Г.М.

за участю представників:

позивача
не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

відповідача-1
відповідача-2
Мельник О.С. - директор
Селецька О.В. –дов. від 22.01.2007 року

прокуратури
Савицька О.В. –посв. від 20.07.2005 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Київського вищого професійного училища залізничного транспорту

на постанову
Київського апеляційного господарського суду

від
03.07.2007 року

у справі
№ 4/68 господарського суду міста Києва

за позовом
Київського природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради

до
- Київського вищого професійного училища залізничного транспорту
- Приватного підприємства “Міскра”

про
визнання недійсним правочину

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2007 року Київський природоохоронний прокурор в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Київського вищого професійного училища залізничного транспорту, Приватного підприємства “Міскра” про визнання недійсним договору оренди та технічного співробітництва, укладеного 01.11.2004 року між Київським вищим професійним училищем залізничного транспорту та Приватним підприємством “Міскра”, згідно якого останньому передано в оренду земельну ділянку площею 180 м2 по вул. Фурманова, 1/5 у м. Києві, у зв’язку з його невідповідністю вимогам чинного земельного законодавства.

Позовні   вимоги   обґрунтовані  тим, що спірний договір не відповідає вимогам статей 3, 4, 14, 15 Закону України “Про оренду землі” та статей 90, 93, 125, 126 Земельного кодексу України. Крім того, позивач зазначає, що Київська міська рада не відводила Київському вищому професійному училищу залізничного транспорту земельну ділянку по вул. Фурманова, 1/5 у м. Києві і останнє не отримувало документів на право використання вказаної земельної ділянки, які передбачені статтями 125, 126 Земельного кодексу України. Таким чином, Київське вище професійне училище залізничного транспорту не виступає законним користувачем земельної ділянки по вул. Фурманова, 1/5 у м. Києві, а тому не правомочне передавати цю земельну ділянку іншим юридичним і фізичним особам.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.04.2007 року (суддя Борисенко І.І.) по справі № 4/68 господарського суду міста Києва позов задоволено повністю. Визнано недійсним договір оренди та технічного співробітництва, укладений 01.11.2004 року між Київським вищим професійним училищем залізничного транспорту та Приватним підприємством “Міскра”. Зобов’язано Приватне підприємство “Міскра” звільнити земельну ділянку площею 180 м2 по вул. Фурманова, 1/5 у м. Києві від будівель та споруд і повернути її Київській міські раді. Стягнуто з Київського вищого професійного училища залізничного транспорту в доход Державного бюджету України 42, 50 грн. витрат по сплаті державного мита. Стягнуто з Київського вищого професійного училища залізничного транспорту на користь Державного підприємства “Судовий інформаційний центр” 59, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Стягнуто з Приватного підприємства “Міскра” в доход Державного бюджету України 42, 50 грн. витрат по сплаті державного мита. Стягнуто з Приватного підприємства “Міскра” на користь Державного підприємства “Судовий інформаційний центр” 59, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Мотивуючи судове рішення, господарський суд зазначає, що спірний договір суперечить положенням статті 15 Закону України “Про оренду землі”. Відсутній акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та акт приймання-передачі об’єкта оренди. Крім того, суд зазначає, що заперечення другого відповідача не приймаються судом до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на законодавстві та спростовуються матеріалами справи.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2007 року (судді: Моторний О.А. –головуючий, Кошіль В.В., Вербицька О.В.) по справі № 4/68 господарського суду міста Києва рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2007 року по справі № 4/68 в частині зобов’язання Приватного підприємства “Міскра” звільнити земельну ділянку площею 180 м2, яка розташована по вул. Фурманова, 1/5 у м. Києві від будівель та споруд і повернути її Київській міській раді скасовано. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Мотивуючи постанову господарський суд зазначає про те, що стосовно рішення суду в частині зобов’язання Приватного підприємства “Міскра” звільнити земельну ділянку площею 180 м2 по вул. Фурманова, 1/5 у м. Києві від будівель та споруд і повернути її Київській міські раді, то позивач не заявляв відповідних позовних вимог, а Приватне підприємство “Міскра” зайняло її не самовільно, а згідно умов договору.

Не погоджуючиcь з постановою суду, Київське вище професійне училище залізничного транспорту звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2006 року по справі № 4/68 господарського суду міста Києва, в якій просить постанову у справі скасувати, а рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2007 року по справі № 4/68 господарського суду міста Києва залишити в силі, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 215, 216 Цивільного кодексу України, статей 116, 125 Земельного кодексу України, статті 83 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, заявник зазначає, що відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідач-2 надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить постанову залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представників відповідачів та прокуратури, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України       Вищий  господарський  суд  України  переглядає  за  касаційною   скаргою (поданням)    рішення    місцевого    господарського    суду    та    постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як встановлено господарським судом апеляційної інстанції, 01.11.2004 року між Київським вищим професійним училищем залізничного транспорту та Приватним підприємством “Міскра” укладено договір оренди та технічного співробітництва, відповідно до умов якого, Київське вище професійне училище залізничного транспорту передало Приватному підприємству “Міскра” земельну ділянку площею 180 кв.м. терміном на 5 років для розміщення та експлуатації павільйону по продажу продуктів харчування по вул. Фурманова, 1/5 у м. Києві.

Господарським судом також встановлено, що на момент укладання спірного договору, Київське вище професійне училище залізничного транспорту не було законним користувачем земельної ділянки, площею 180 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Фурманова, 1/5: рішення Київської міської ради про надання відповідачу-1 вищевказаної земельної ділянки не приймалось, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою не видавався, договір оренди земельної ділянки з відповідачем-1 не укладався.

Відповідно до статті 2 Закону України “Про оренду землі” відносини, пов'язані  з орендою землі,  регулюються Земельним кодексом України,   Цивільним   кодексом   України,   цим   Законом,  законами  України,  іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Орендодавцями земельних   ділянок  є  громадяни  та  юридичні особи,  у  власності  яких  перебувають  земельні   ділянки,   або уповноважені ними особи (стаття 4 Закону).

Згідно статті 125 Земельного кодексу України право   власності  та  право  постійного  користування  на земельну  ділянку  виникає  після  одержання  її   власником   або користувачем  документа,  що  посвідчує  право  власності чи право постійного користування  земельною  ділянкою,  та  його  державної реєстрації.

Право  на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Приступати   до   використання   земельної   ділянки    до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Згідно частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст  правочину  не може суперечити цьому Кодексу,  іншим актам  цивільного  законодавства,  а   також   моральним   засадам суспільства.

Підставою недійсності правочину, відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, є  недодержання  в  момент вчинення  правочину  стороною  (сторонами) вимог,  які встановлені частинами першою - третьою,  п'ятою та  шостою  статті  203  цього Кодексу.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд дійшов вірного висновку, що укладення спірного договору суперечить положенням Закону України “Про оренду землі”, Земельного кодексу України; позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 5 статті 216 Цивільного кодексу України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред’явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

У даній статті сформульовано загальні правила щодо правових наслідків недійсності як нікчемних, так і оспорюваних правочинів.

Розглядаючи ту чи іншу справу, суд, у разі виявлення ознак нікчемності правочину, може застосувати відповідні правові наслідки з власної ініціативи, тобто навіть тоді, коли такі вимоги не містяться в позові.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Судом встановлено, що позивач не заявляв позовної вимоги про зобов’язання відповідача-2 звільнити земельну ділянку та передати її позивачу та не надав відповідного клопотання.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо скасування рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2007 року по справі № 4/68 в частині зобов’язання Приватного підприємства “Міскра” звільнити земельну ділянку площею 180 м2, яка розташована по вул. Фурманова, 1/5 у м. Києві від будівель та споруд і повернути її Київській міській раді.

Твердження заявника касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування постанови колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111  Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Київського вищого професійного училища залізничного транспорту залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2007 року у справі № 4/68 господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий                                                                              О. Муравйов

Судді                                                                                          А. Полянський

Г. Фролова