ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
постанова

12 липня 2007 р.

№ 7/62-92

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Остапенка М.І. (головуючий),

Харченка В.М.,  Борденюк Є.М.

розглянувши  заяву про винесення додаткового рішення

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1.

у справі

№ 7/62-92

господарського суду

Волинської області

за позовом

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_2

до

Ковельського госпрозрахункового
ринку, Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1.

третя особа без самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача:

Приватна фірма
"Скорпіон"

про

визнання недійсним договору від
20.01.2005

ВСТАНОВИВ:

У березні 2006 року суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_2. звернувся з позовом до
Ковельського госпрозрахункового ринку та суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1. за участю третьої особи без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача - приватної фірми "Скорпіон" про
визнання недійсним договору №НОМЕР_1, укладеного між Ковельським
госпрозрахунковим ринком та суб'єктом підприємницької діяльності -фізичною
особою ОСОБА_1.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 10.04.2006 у справі № 7/62-92, яке залишено без змін
постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.09.2006, позов
задоволено. Визнано недійсним договір №НОМЕР_1, укладений між Ковельським
госпрозрахунковим ринком та підприємцем ОСОБА_1.

Постановою Вищого господарського
суду України від 18.01.2007 касаційну скаргу суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1. задоволено. Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 18.09.2006 та рішення господарського суду Волинської
області від 10.04.2006 у справі № 7/62-92 скасовано. В задоволенні позовних
вимог відмовлено.

У заяві відповідач просить винести
додаткове рішення, яким вирішити питання про розподіл судових витрат за
правилами ст. 49 ГПК України, а саме щодо розподілу сплачених відповідачем
51,00 та 59,00 грн. судових витрат за наказом господарського суду Волинської
області на виконання рішення цього ж суду від 10.04.2006.

Відповідно до ст. 88 ГПК України,
господарський суд має право за заявою сторони, прийняти додаткове рішення,
ухвалу, якщо не було вирішено питання про розподіл господарських витрат або про
повернення державного мита з бюджету.

Згідно із ст.ст. 44, 49 ГПК
України, судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають
сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх
знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов'язаних
з розглядом справи.

При цьому суми, які підлягають
сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати
на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на
відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні
позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, рішенням господарського суду Волинської області від 10.04.2006 позов
було задоволено та стягнуто з суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_1. на користь суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_2 42,50 грн. в повернення витрат по сплаті державного мита та 59,00 грн.
в повернення витрат по оплаті інформаційно-технічного судового процесу. На
виконання цього рішення господарським судом Волинської області 06.11.2006 було
видано наказ.

Крім того, підприємець ОСОБА_1.,
оскаржуючи зазначене судове рішення до суду апеляційної інстанції та Вищого
господарського суду України, сплатила як за апеляційний так і касаційний
перегляд справи по 51,00 грн. державного мита. В той же час, враховуючи, що
зазначений спір носить немайновий характер, скаржник, при оскарженні суду
першої інстанції від 10.04.2006, повинен був сплатити при апеляційному та
касаційному оскарженні по 42,50 грн.

У цьому зв'язку суд дійшов до
висновку, що згідно ст. 49 ГПК України у даному випадку сплачене суб'єктом
підприємницької діяльності -фізичною особою ОСОБА_1. державне мито за подання
як касаційної скарги так і апеляційної скарги підлягає стягненню на її користь
з суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_2 в сумі 85,00 грн.

Виходячи із змісту Декрету Кабінету
Міністрів України "Про державне мито", заявником внесено держмито у
більшому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством, однак заява про
повернення зайво сплаченої суми державного мита заявником не подавалась.

В той же час, в заяві ОСОБА_1.
ставиться питання про стягнення 51,00 грн. та 59,00 грн., які мали бути
стягнуті з неї відповідно до рішення господарського суду Волинської області від
10.04.2006. Однак, зазначені вимоги задоволенню не підлягають, оскільки
постановою Вищого господарського суду України вищезазначені рішення скасовані,
а відповідних документів, які б підтверджували виконання цього рішення у його
наведеній частині заявником не надано.

З врахуванням викладеного,
керуючись ст.ст. 44, 49, 88, 1115, 1117, 1119-11111,
11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Заяву суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1.
задовольнити частково.

Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_2 на користь Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1. 85,00 грн. судових витрат.

Доручити господарському суду
Волинської області видати наказ на виконання цієї постанови.

Головуючий                                                                             Остапенко
М.І.

Суддя
Харченко В.М.

Суддя                                                                                        Борденюк
Є.М.