ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"12" жовтня 2007 р.
Справа №  4/285

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І. розглянув у судовому засіданні справу  №  4/ 285

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Тридента агро", м. Київ

до відповідача: державного підприємства дослідного господарства "Ставидлянське", с. Ставидла Олександрівського району Кіровоградської області

про стягнення 173138,46 грн.

Представники сторін :

від позивача: участі не брали. В судовому засіданні  20.09.2007 року  Грищенко О.М.  довіреність від  01.08.2007 року .

від відповідача:  участі не брали. В судовому засіданні  20.09.2007 року  Ковальов  А.І.  довіреність  від 20.09.2007 року.

Про оголошення по справі  перерви до 14 год. 12.10.2007 року сторони повідомлені та надали  суду  відповідну розписку.

СУТЬ  СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з державного підприємства дослідного господарства "Ставидлянське", с. Ставидла Олександрійського району Кіровоградської області     заборгованості   за отриманий товар в розмірі  129903 грн. 04 коп. та штрафні санкції за несвоєчасне виконання зобов'язань по оплаті  отриманого товару в розмірі   10111 грн. 04 коп. штрафу, 14481 грн. 51 коп. 51 коп. пені, 2577 грн. 30 коп. процентів  річних та  5397 грн. 61 коп. втрат від інфляції і судових  витрат на користь  товариства з обмеженою відповідальністю "Тридента агро", м. Київ.

Відповідач  позовні вимоги не визнає, посилаючись на ту обставину, що   позивачем  фактично в  односторонньому порядку  змінено умови договору та проведено поставку  товару в  розмірі, що перевищує  визначений договором на  4848 грн. Крім того, відповідач вважає  нарахування до стягнення пені в розмірі  14481 грн. 51 коп. є необгрунтованим, оскільки поняття недоїмка   включає в себе  штраф  або пеню, а нарахування до стягнення штрафу і пені не передбачене   законом.

При розгляді справи у  відповідності до ст. 77 ГПК України в судовому засідання   20.09.2007 року оголошувалась  перерва  до   14 год. 12.10.2007 року.

Дослідивши  матеріали  справи та  правовідносини  між учасниками спору і  надавши  їм правову оцінку, господарський  суд

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами спору   07.04.2006 року    укладено  договір  купівлі- продажу товару на умовах відстрочення платежу   №208-03-2006 ( в  подальшому  договір)   предметом  якого визначено проведення   господарських операцій по передачі, прийманню   та оплаті  вартості  засобів  захисту рослин. Згідно до  розділу 2  договору (п.п.2.1, 2.2, 2.3) асортимент товару, його кількість, термін оплати та поставки, місце передачі товару, ціна визначаються   в додатках, рахунках та накладних документах, що є невід'ємною частиною договору. Всі рахунки та накладні документи, що виписані в період дії  договору є його невід'ємною частиною.  При укладанні  договору  сторонами  згідно п.5.3 погодили  проведення оплати отриманого товару в строк до  01.12.2006 року.

Виконуючи умови  договору, згідно до видаткової накладної  №РН-КИ 00635 від  23.05.2006 року  на  підставі  довіреності  ЯМЕ № 794161 від 23.05.2006 року   позивач   через   повноважного представника Базюк Я.В.  засоби захисту  рослин  Раксіл  Ультра 120 т.к.с. в кількості  30 л. на суму   14544 грн. з ПДВ.  Крім того, продовжуючи  проведення господарських операцій по видатковій накладній №РН-КИ 00786 від 23.06.2006 року  відповідач  через  свого представника   Базюка  Я.В. за довіреністю  ЯМЕ №794173  від  22.06.2006 року  отримав  у  позивача   засоби захисту  рослин п'яти наіненувань на загальну  суму  125055 грн. 04 коп. Поставка  засобів захисту рослин за вказаними видатковими накладними проведена у  відповідності до  додатків №1 та №2, які  були погоджені сторонами при укладанні договору та  підписані без зауважень і  доповнень.

Однак, за  фактичним погодженням між сторонами, в період дії  договору за  видатковою накладною  №РН-КИ01054 від  26.09.2006 року  за довіреністю серії  ЯМЛ №416731 від  20.09.2006 року через повноважного представника   Деменка  В.М. відповідач   отримав від позивача   10 л  засобу захисту рослин  Раксіл Ультра 120 т.к.с. на суму  4848 грн. включаючи ПДВ.

Відповідач  прийняв  поставлену продукцію повністю без зауважень,  факт  прийняття  продукції  завірив своїм підписом на видаткових  накладних. Прийняття  продукції  відповідачем не оспорюється.

Однак, в свою чергу,   відповідач не виконав умови  п.5.3  договору, а саме не здійснив оплату  отриманого товару в строк до  01.12.2006 року , провівши в цей термін лише перерахування  22.06.2006 року 14544 грн. на розрахунковий рахунок  позивача. Заборгованість за поставлені дві партії товару  в розмірі  125055 грн.04 коп. та 4848 грн. на загальну суму  129903 грн. 04 коп. залишилась непогашеною і  після  спливу  терміну  для  оплати  повинна рахуватись  боргом.

Дослідивши матеріали  справи  та  проаналізувавши  правовідносини, що  виникли між  учасниками  спору, господарський  суд  приходить  до  переконання, що  позовні вимоги  підлягають  до  повного   задоволення, оскільки, господарський суд вважає  обгрунтованими  вимоги  про стягнення  суми основного боргу в розмірі  129903 грн. 04 коп.

Такий   висновок  господарський  суд зробив  на підставі  наступного.

Господарський суд вважає, що   викладені   умови  договору, права та обов'язки  сторін, порядок виконання  договору,   дають підстави вважати, що фактично сторонами укладено  договір купівлі-продажу.

За  приписом   ст.265  Господарського  кодексу  України до  правовідносин поставки, які не  врегульовані цим  кодексом, застосовуються  відповідні  положення  Цивільного  кодексу  України про  договір  купівлі-продажу.

Таким чином,  господарський суд вважає, що  між  сторонами  виникли  правовідносини, що  підпадають  під  дію     глави  54  Цивільного  кодексу  України.

Так, згідно  ст.712 Цивільного  кодексу України  за   договором  поставки  продавець (постачальник),  який  здійснює  підприємницьку  діяльність зобов'язується  передати у  встановлений  строк (строки)  товар  у  власність  покупця для  використання  його  у підприємницькій  діяльності  або в  інших  цілях, не  пов'язаних  з особистим,  сімейним   або  іншим подібним використанням,  а  покупець  зобов'язується  прийняти  товар  і  сплатити  за  нього  певну  грошову  суму.  До договору  поставки  застосовуються  загальні  положення  про  купівлю-продаж,  якщо  інше  не встановлено  договором,  законом  або не випливає  з  характеру  відносин  сторін.

Одержання відповідного товару підтверджується також підписом  відповідача на видатковій накладній, що в відповідності до Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей № 99 від 16.05.1996р. є належним доказом підтвердження отримання товару.

Як вбачається  із  матеріалів  справи,   відповідач   прийняв поставлений товар    повністю, але не  виконав  свої  зобов'язання  по  оплаті   поставленого  партіями  товару.

Суд вважає, що між сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, наявні договірні відносини у відповідності до вимог ст.ст. 11, 639,655,691 ЦК України  підтверджують що це  саме  договір купівлі-продажу. Специфікація товару, ознаки, якість, ціна, вартість - визначені в   видаткових  накладних  (а.с. 19, 21, 23).

На користь відносин купівлі-продажу свідчить і застереження в документах на отримання  товару  про ціну з ПДВ.

Згідно ст.526 ЦК України зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк. Саме невиконання умов договору з боку відповідача і стало причиною звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України одностороння відмова від  зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного  законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його  прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати пені за  несвоєчасне виконання  грошового  зобов'язання.

Спір  фактично виник  через  небажання    відповідача  провести  оплату  поставлених  позивачем  партій товару   на суму 129903 грн.04 коп..

Укладений   між сторонами  договір та  норми   діючого  законодавства  не містять підстав для  звільнення   відповідача від  обов'язку  виконати  зобов'язання  по  оплаті  поставленого  та  отриманого  товару.

Позивач правомірно просить стягнути основний борг  в  розмірі 129903 грн.04 коп.  з відповідача на підставі ст. 526 ЦК України, зобов’язання має бути виконано в натурі.

Крім цього, п. 8.2 договору передбачено, що за прострочення  виконання зобов'язання покупець сплачує на користь продавця пеню у розмірі 0,08 % від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення. За розрахунками  позивача сума пені за двома поставками починаючи з  02.12.2006 року  за 181 день  виходячи з розміру облікової ставки НБУ 8,5%  до 31.05.2007 року та   8% з 01.06.2007 року   складає 14481 грн. 51 коп.

Господарський  суд не погоджується з запереченнями відповідача  про необгрунтованість  вимог  щодо стягнення пені враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).

Згідно ч. 2 ст. 4 Цивільного кодексу України основним актом   цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються  відповідно  до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).

Згідно ч. 6 ст. 4 Цивільного кодексу України цивільні відносини регулюються однаково на всій території України.

Статтею 1          Господарського кодексу України визначено, що цей Кодекс визначає  основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини,  що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між  суб'єктами господарювання,  а  також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом. Отже, норми Господарського кодексу є спеціальними щодо встановлення відповідальності по грошових зобов’язаннях суб’єктів господарювання.

Частина 1 ст. 231 Господарського кодексу України має імперативний характер і встановлює, що законом щодо окремих видів зобов'язань  може  бути визначений розмір штрафних санкцій,  зміна  якого  за  погодженням сторін не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 343 цього ж кодексу платник грошових коштів сплачує на користь одержувача  цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі,  що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного   банку   України,   що  діяла  у  період,  за  який сплачується пеня.

Окрім того, згідно ст. 1 спеціального Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 10.01.2002 р. № 9221-ІІІ), який регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники  грошових  коштів  сплачують  на  користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню  в  розмірі,  що встановлюється за згодою сторін.  В той же час, стаття 3 Закону, яка також носить імперативний характер, вводить певні обмеження щодо меж згоди сторін, а саме: розмір пені, передбачений  статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За таких обставин, зміст пункту  8.2 договору купівлі- продажу   № 208-03-2006 від 07.04.2006 року, який передбачає наслідки несвоєчасної оплати продукції покупцем та встановлює пеню у розмірі 0,08 % від несплаченої суми за кожний день прострочки, є таким, що суперечить чинному законодавству.  Однак, господарським судом приймається до уваги, що позивач  в  додатку до пояснення №632-02 від 20.09.2007 року   врахував вказані вимоги законодавства  та   провів  розрахунок пені на суму  14481 грн. 51 коп. замість заявлених в позовній заяві до стягнення пені в сумі   25149 грн. 22 коп.

Згідно ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу,  іншим актам  цивільного  законодавства, а   також   моральним   засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину  стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою,  п'ятою та  шостою  статті  203  цього Кодексу.

Таким чином, на думку  господарського суду  до стягнення   може бути визначена лише пеня, яка   нарахована  у  відповідності  до вимог вказаних  нормативних актів, тобто виходячи  з розміру, що не перевищує подвійну облікову ставку  НБУ, тобто 17% та  16% річних у відповідні періоди.

При цьому господарський суд враховує, що в період коли  позивачем заявлено вимоги про  стягнення пені згідно до   Постанови НБУ від 06.06.2006 року  №14-011/1373-6039 була визначена  облікова ставка в розмірі  8,5%, а з  01.06.2007 року  залишилась сталою в розмірі  8%.

Період за який проведено нарахування пені перебуває в межах  передбаченого ч.6 ст.232 Господарського кодексу України 6 місячного терміну   припинення від дня коли зобов'язання мало бути виконане.

Господарський суд погоджується з запереченням відповідача щодо   безпідставного  нарахування до стягнення пені одночасно з нарахуванням  штрафу  враховуючи  наступне.

Відповідальність за неналежне виконання  грошових зобов’язань регулюється  спеціальним законом, який  передбачає стягнення лише пені, розмір якої  обмежений подвійною обліковою  ставкою Національного банку України. З даною нормою Закону кореспондується  стаття 343 Господарського кодексу України, згідно з пунктом 2 якої платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня,  та  стаття 231 Господарського кодексу України, пунктом 6 якої встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Господарський суд вважає за необхідне врахувати наведені норми  матеріального права, оскільки стягнення  з відповідача  штрафу і пені  призведе  до  безпідставного  стягнення  з відповідача за одне правопорушення  2 видів  неустойки.

Таку  правову  позицію викладено в  Постанові  Дніпропетровського апеляційного господарського суду  від 05.06.2007 року  по справі  № 4/84.

При цьому, господарський суд  визнає правильним застосування  для розрахунку  пені   розмір фактичної заборгованості на суму  129903 грн.04 коп, враховуючи наступне.

Пояснення  відповідача  про проведену поставку   товару   по видатковій накладній  №РН-КИ01054  від 26.09.2006 року  поза умовами  договору господарський  суд не може прийняти до уваги та визнає її необгрунтованою, оскільки   вказану поставку проведено в період дії договору та  в  період коли  за умовами договору  сторони  перебували в  стадії взаєморозрахунків (п.5.3 договору  оплата до  01.12.2006 року), поставку проведено за  ініціативою  відповідача, який надав  позивачу  довіреність серії  ЯМЛ №416731 від  20.09.2006 року  та отримав   визначений в довіреності товар: Раксіл Ультра 120 т.к.с. на суму  4848 грн. за видатковою накладною  №РН-КИ 01054 від 26.09.2006 року , яка мала посилання як на підставу для  поставки саме договір  №208-032006 від 07.04.2006 року. Тобто,  зробивши  заявку  на  проведення  поставки шляхом передачі довіреності і  отримавши  товар за видатковою накладною з визначенням умов поставки  договору   №208-032006 від 07.04.2006 року, відповідач  фактично взяв на себе зобов'язання про проведення оплати  фактично отриманого товару  до 01.12.2006 року. Враховуючи викладене, господарський суд не погоджується з поясненнями  відповідача про необгрунтованість  позовних вимог в частині стягнення  вартості поставленого товару : Раксіл Ультра 120 т.к.с. на суму  4848 грн. за видатковою накладною  №РН-КИ 01054 від 26.09.2006 року  через відсутність  вимог про оплату та невизначення сторонами порядку та строку оплати.

Господарським судом не  вбачається підстав для зменшення   розміру  штрафних санкцій, оскільки   належні до сплати  штрафні санкції у вигляді  пені не є   надмірно великими порівняно із збитками кредитора та   відповідачем не подано до суду доказів  про майновий стан сторін, які  беруть участь у зобов'язанні та  про наявність не лише майнових але й інших інтересів сторін, що заслуговують на увагу при вирішенні питання  про зменшення  штрафних санкцій.  При цьому господарським судом враховується, що відповідачем зовсім не виконувалось  зобов'язання по проведенні оплати  вартості  отриманого за  двома поставками і  використаного на свій розсуд товару, тобто ступінь виконання зобов'язання,  який  суд  може взяти  за  підставу  для зменшення розміру штрафних санкцій  фактично  є  нульовим.

Крім того,  у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, що складає:  проценти річних за період з  02.12.2006 року  по 01.08.2007 року , тобто за  242 дні,  в розмірі 2577 грн. 30 коп. та втрати від інфляції за період з  січня по червень 2007 року включно в розмірі  5397 грн. 61 коп.

Суми, що підлягають до стягнення   перебувають в межах позовних вимог.

Господарським судом приймається до уваги, що сторонами не виконано вимоги суду  щодо проведення звірки  взаємних розрахунків згідно до ухвали суду  від  17.08.2007 року, оскільки  до суду не подано   акт звірки. Однак, позивач  подав  складений ним в односторонньому порядку  акт звірки взаєморозрахунків станом на  23.08.2007 року та документи, що  підтверджують отримання поштових відправлень представником  відповідача  Возним О.П.

Враховуючи вищевикладене,  господарський суд вважає , що позовні вимоги позивача підлягають  до часткового задоволення.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на  відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись  ст.ст. 34,49, 82,  84, 116, 117 ГПК  України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити   частково.

Стягнути з  державного підприємства дослідного господарства "Ставидлянське", с. Ставидла Олександрівського району Кіровоградської області  р/р 2001 в КРУ АКБ "Надра" м. Олександрія МФО 323621  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тридента агро", м. Київ вул. Ямська, 28А р/р 0101 в ЗАТ "ТАС-ІНВЕСТБАНК" в м. Києві, МФО 320650 заборгованість за отриманий товар в розмірі 152359 грн.46 коп., з яких  сума основного боргу   129903 грн. 04 коп., штрафні санкції за несвоєчасне  проведення оплати:  14481 грн.51 коп. пені; проценти річних в розмірі  2577 грн. 30 коп. та втрати від інфляції в розмірі  5397 грн. 61 коп. за порушення грошового зобов'язання;  сплачену суму державного мита  1523 грн. 60 коп.  та   витрати на оплату   інформаційно- технічних послуг в розмірі  103 грн.83 коп.

Наказ  видати.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до Дніпропетровського  апеляційного  господарського  суду на вказане рішення через господарський суд Кіровоградської області.

Суддя                                                                                               Ю.І. Хилько