ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20.08.07
Справа № 16/398

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю “Техніка Дніпро” м. Дніпропетровськ

до фізичної особи підприємця ОСОБА_1
м. Лисичанськ

про стягнення 17669 грн. 55 коп.

Суддя

Яресько Б.В.

За участю:

Секретар судового засідання
Буймирська О.В.

Від позивача

Не прибув

Від відповідача

Не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивачем
заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за договором
купівлі-продажу від 30.09.05. НОМЕР_1 та договором купівлі-продажу від
16.11.05. НОМЕР_2 у розмірі 16790 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 668
грн. 41 коп. та 3% річних у розмірі 211 грн. 14 коп.

Позивач заявою від 30 червня 2007 р.
змінив предмет позову та просить суд стягнути з відповідача на користь
позивача: заборгованість по грошовому зобов'язанню у розмірі 9 890 грн. 00
коп.; інфляційні нарахування у розмірі 1714 грн. 62 коп.; 3 % річних за весь
час прострочення платежу у розмірі 496 грн. 67 коп. за договором НОМЕР_1 від
30.09.2005 року.

Зазначена зміна предмета позову не
суперечить вимогам ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України, та приймається судом, в зв'язку з чим
предметом розгляду по цій справі є стягнення боргу, що виник за договором
НОМЕР_1 від 30.09.2005 р.

20.08.2007 р. від позивача надійшло
клопотання від 10.08.2007 р. про накладення арешту на нерухоме майно
відповідача та апарат для виробництва поп корну моделі “ІНФОРМАЦІЯ_1”.

Позивачем не надано суду доказів
наявності у відповідача на цей час на праві власності нерухомого майна, та
апарату виробництва поп корну “ІНФОРМАЦІЯ_1”.

Згідно ст. 66 Господарського  процесуального кодексу України  забезпечення позову допускається в будь-якій
стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до п.3 Роз'яснення Вищого
господарського суду від 23.08.1994р. №02-5/611 “Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення позову” Умовою застосування  заходів
до  забезпечення  позову
є достатньо обґрунтоване припущення,
що майно (в тому числі грошові суми, цінні   папери
тощо),   яке  є
у  відповідача  на
момент пред'явлення позову
до  нього,  може
зникнути,   зменшитись   за кількістю або  погіршитись
за якістю на момент виконання рішення.

Так, позивачем не наведено
обґрунтування та не надано докази про те, що невжиття заявлених заходів може
утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній
справі.

За таких обставин, вимога позивача
про вжиття заходів для забезпечення позову
задоволенню не підлягає.

Учасників судового процесу було
належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому
судом з урахуванням вимог ст.ст. 42 , 43 Господарського  процесуального кодексу України створені всі
необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності
учасників процесу перед законом.

Відповідач у судове засідання не
прибув, відзиву на позовну заяву не надав.

Неприбуття повторно у судове
засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про час і місце
проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно
положень ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, оскільки до повноважень господарських
суддів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -учасників судового процесу на час вчинення тих
чи інших процесуальних дій.

Тому направлення кореспонденції на
адресу відповідача відповідно до інформації, що міститься в матеріалах справи є
належним доказом виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення
учасників судового процесу про вчинення судом певних процесуальних дій.

З'ясувавши фактичні  обставини справи,  докази на їх підтвердження, надавши правову
кваліфікацію відносинам  сторін і
виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правової норми,
яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи учасників судового процесу,
суд

ВСТАНОВИВ,
що  30 вересня 2005 року між сторонами по
справі був укладений договір купівлі-продажу НОМЕР_1 за яким позивач
зобов'язався поставити, а відповідач прийняти та оплатити протягом 60
календарних днів з моменту підписання акту прийому-передачі та товарних
накладних апарат для виробництва поп корну «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною вартістю
14390 грн. 00 коп.

29 вересня 2005 р. відповідач
здійснив на рахунок позивача перерахування коштів в сумі 4500 грн. 00 коп., в
рахунок оплати апарат для виробництва поп корну «ІНФОРМАЦІЯ_1».

30 вересня 2005 року позивач передав
відповідачу за видатковою накладноюНОМЕР_3 апарат для виробництва поп
корну  «ІНФОРМАЦІЯ_1» .

Розмір простроченого зобов'язання
відповідача за договором НОМЕР_1 від 30 вересня 2005 року складає 9860 грн. 00
коп.

Позивач листом вимогою від 13 квітня
2006 р. НОМЕР_4запропонував відповідачу сплатити заборгованість за товар в сумі
9890 грн. 00 коп.. факт одержання зазначеної вимоги відповідачем 18.04.2006
р.  підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення

Позивач просить суд стягнути з
відповідача на свою користь борг в сумі 9860 грн. 00 коп., втрати від інфляції
у розмірі 1714 грн. 62 коп., та 3 % річних -496 грн. 67 коп.

Відповідач заперечень проти позову,
або доказів оплати боргу суду не надав.

Встановивши фактичні обставини
справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33, 34
Господарського  процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського  процесуального кодексу України судочинство у
господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими
суду доказами.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається  зобов'язання,  що
виникає  між суб'єктом  господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав,  передбачених
Господарським  кодексом,  в силу
якого  один  суб'єкт
(зобов'язана  сторона,  у
тому  числі боржник)  зобов'язаний
вчинити  певну дію
господарського   чи
управлінсько-господарського
характеру  на користь іншого
суб'єкта (виконати  роботу,  передати
майно,   сплатити гроші, надати
інформацію тощо),  або утриматися від
певних дій,  а інший суб'єкт (управнена
сторона,  у тому числі кредитор) має
право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти господарювання
та  інші учасники  господарських відносин  повинні
виконувати  господарські  зобов'язання належним чином відповідно до
закону,  інших правових актів,  договору, а за відсутності   конкретних
вимог  щодо  виконання
зобов'язання  - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських   договорів застосовуються відповідні
положення  Цивільного  кодексу
України  з урахуванням
особливостей, передбачених Господарським
кодексом України.

Статтею 629 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння  відмова  від
зобов'язання  або одностороння зміна  його
умов  не  допускається,
якщо  інше  не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до
умов  договору  та
вимог  цього  Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до   звичаїв   ділового
обороту  або  інших
вимог,  що  звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Порушенням
зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов,
визначених  змістом  зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України зобов'язання повинно виконуватися у встановлений строк.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого  індексу інфляції за весь час
прострочення,  а також три проценти
річних  від  простроченої
суми,  якщо  інший
розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимоги позивача є обґрунтованими,
підтверджуються матеріалами справи, не спростовані відповідачам, в зв'язку з
чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 44,49
Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на
відповідача, а саме державне мито у сумі -121 грн. 01 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп., в
решті на позивача.

Керуючись ст. 44,49, 75, 82-85
Господарського  процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи
підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 на користь
Товариства з обмеженою відповідальністю “Техніка Дніпро”  м. Дніпропетровськ вул. Космічна 46-Г
ідентифікаційний код  32688239 борг в
сумі 9860 грн. 00 коп., втрати від інфляції у розмірі 1714 грн. 62 коп., та 3 %
річних -496 грн. 67 коп., державне мито у сумі -121 грн. 01 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп.,
наказ видати.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя
Б.В. Яресько