ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

№
р.

За позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Енергокоплект»

до
Акціонерного страхового товариства «Вексель»в особі філії Акціонерного страхового товариства «Вексель»в м. Запоріжжя

про
визнання недійсним договору страхування від 06.05.2006 № 0074069 та повернення сторін у первісний стан шляхом стягнення 6 483,44 грн.

Суддя
Сташків Р.Б.

Представники:

від позивача –
Клименко О.В. (довіреність від 20.04.2007);

від відповідача –
Ярмолюк А.С. (довіреність від 16.08.2007 № 782).

У судовому засіданні за згодою сторін було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Енергокоплект»(далі –Позивач) звернулось до господарського суду з позовом до Акціонерного страхового товариства «Вексель»в особі філії Акціонерного страхового товариства «Вексель»в м. Запоріжжя (далі –Відповідач) про визнання недійсним договору страхування від 06.05.2006 № 0074069, укладеного між Позивачем та Відповідачем (далі –Договір) та повернення сторін у первісний стан шляхом стягнення 6 483,44 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Відповідач при укладенні Договору порушив вимоги частини першої статті 230 ЦК України, а саме ввів Позивача в оману, так як не повідомив Позивачу, що на зворотній стороні Договору міститься  його продовження. Договір не відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про страхування»щодо переліку страхових випадків, умов здійснення страхової виплати, причин відмови в страховій виплаті, права та обов’язки сторін та відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов Договору. Крім того, Позивач зазначає, що Договір повинен бути визнаний недійсним, так як Позивач уклав Договір не з Відповідачем, а з його філією.

Відповідач позов не визнав, свої заперечення мотивував тим, що Договір не може бути визнаний недійсним, оскільки він укладений у відповідності з вимогами ЦК України та Закону України «Про страхування». Крім того, Відповідач належним чином виконав свої зобов’язання перед Позивачем за цим Договором. Відповідач також зазначив, що Договір укладено між Позивачем та ним, а не з його філією, як це стверджує Позивач.

У судовому засіданні, яке відбулось 04.09.2007, було оголошено перерву до 13.09.2007.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно й, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

06.05.2006 між  Позивачем та Відповідачем було укладено Договір.

Відповідно до Договору об’єктом страхування є автомобіль Honda Accord, сірого кольору, 2006 року випуску, реєстраційний номер АР7587АК, № кузова JHMCL95806С208587, об’єм двигуна 2354 кубічних сантиметрів. Вартість автомобілю становить 185 300 грн., страхова сума становить 185300 грн., страхова премія становить 7 930,84 грн. Строк дії Договору встановлено з 17.05.2006 до 16.05.2007.

Розділами 5,6,7,8,9,10 та 12 Договору визначені наступні умови: перелік страхових випадків, умови здійснення страхової виплати, причини відмови в страховій виплаті, права та обов’язки сторін та відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов цього Договору.

Вказаний Договір із боку Відповідача був підписаний директором його філії Буряк В.М., яка діяла на підставі Генеральної довіреності № 455 від 16.05.2005.

17.05.2006 Позивач платіжним дорученням № 157 перерахував Відповідачу страховий платіж у сумі 7 930,84 грн.

08.12.2006 Відповідач платіжним доручення № 1219 перерахував Позивачу страхове відшкодування в сумі 1 447,40 грн. на підставі Страхового акту від 08.12.2006 № 173-к.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати  страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Норми статті 979 ЦК України кореспондуються з нормами частини першої статті 16 Закону України «Про страхування».

Статтею 982 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки  його сплати,  строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування (частина друга статті 18 Закону України «Про страхування»).

Виходячи з положень вищевказаних нормативно-правових актів та аналізу розділів 5,6,7,8,9,10 та 12 Договору, суд дійшов висновку про те, що Договір укладений між Позивачем та Відповідачем є договором страхування та відповідає вимогам чинного законодавства України.

Таким чином, твердження Позивача про те, що Договір не відповідає вимогам чинного законодавства України та в ньому не визначено перелік страхових випадків, умови здійснення страхової виплати, причини відмови у страховій виплаті, права та обов’язки сторін та відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов Договору є помилковим та необґрунтованим.

Суд вважає, що твердження Позивача про те, що Відповідач при укладенні Договору порушив частину першу статті 230 ЦК України та ввів його в оману є необґрунтованим, оскільки він був ознайомлений з «Правилами страхування наземного транспорту (крім залізничного транспорту)»Відповідача № 13/2004 від 15.12.2004 та іншими умовами Договору, які вказані на зворотній стороні Договору. Факт ознайомлення Відповідача з «Правилами страхування наземного транспорту (крім залізничного транспорту)»Відповідача № 13/2004 від 15.12.2004 та іншими умовами Договору підтверджується його підписом та печаткою на першій сторінці Договору.

Статтею 984 ЦК України встановлено, що  страховиком є юридична особа,  яка спеціально створена для здійснення страхової  діяльності  та  одержала  у  встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач створений для здійснення страхової діяльності та має відповідну ліцензію серії АА № 520002, видану 03.11.1998 Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України.

Відповідно до частини четвертої статті 64 ГК України підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу  юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону.

Згідно із частиною першою статті 95 ЦК України філією  є  відокремлений  підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій.

Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частина третя статті 95 ЦК України).

Підпунктом 3.1.2 пункту 3.1 Положення про філію Відповідача у м. Запоріжжя (затвердженого загальними зборами акціонерів Відповідача, Додаток № 4 до Протоколу № 19 від 05.03.2004) встановлено, що для реалізації функцій, визначених у статті 2 цього Положення, філія відповідача має право від імені та в інтересах Відповідача укладати договори страхування, перестрахування, інші договори та правочини, які не суперечать діючому законодавству України, Статуту Відповідача, цьому Положенню, наказам та іншим нормативним документам Відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та пояснень представника Відповідача, суд вважає, що Позивач уклав Договір безпосередньо з Відповідачем, а не з його філією.

Крім того, відповідно до частини другої пункту 9.2 роз’яснень Вищого арбітражного суду України від 12.03.1999 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними», якщо керівник відособленого підрозділу юридичної особи мав відповідні повноваження, але у тексті угоди помилково відсутні вказівки на те, що її укладено від імені юридичної особи, то сама лише ця обставина не може бути підставою для визнання угоди недійсною. У таких випадках угоду слід вважати укладеною від імені юридичної особи.

Таким чином, суд не бере до уваги твердження Позивача про те, що Договір треба визнати недійсним, оскільки він укладений із філією Відповідача, а не з  Відповідачем, так як вони є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до частини другої статті 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати  пропозиції про це другій стороні за договором.

Згідно із частиною третьою статті 188 ГК України сторона договору, яка одержала  пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після   одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Як убачається з матеріалів справи, Позивач жодного разу не звертався до відповідача із пропозицією щодо зміни або розірвання Договору, а звернувся лише одного разу із приводу виплати страхового відшкодування, факт сплати якого Відповідачем підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Таким чином, суд вважає, що Відповідач належним чином виконав усі умови Договору, якій було укладено відповідно до норм чинного законодавства України, а тому вимоги Позивача щодо визнання його недійсним є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Суми, які підлягають сплаті за витрати, пов’язані з розглядом справи, при відмові в позові покладаються на позивача (частина 5 статті 49 ГПК України).

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, статтями 15, 95, 979, 982, 984 ЦК України, статтями 64, 188 ГК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денногс строку із дня його підписання.

Суддя
Сташків Р.Б.

Рішення підписано 01.10.2007.