ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

18.07.07р.

Справа № А16/163-07

За позовом  Дніпропетровського індустріально-педагогічного технікуму,                                 м. Дніпропетровськ

до  Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчаcової втрати працездатності, м. Дніпропетровськ

про скасування рішення від 25.02.07р. №88/04

Суддя   ЗАГИНАЙКО Т.В.

Секретар судового засідання БЕЗРЕБРА А.Ю.

Представники:

від позивача: Мороз Н.М. –представник, дов. від 21.05.2007р. №384;

Ковальчук С.А. –представник, дов. від 03.07.2007р. №523;

від відповідача: Паплик С.А. - головний спеціаліст - юрист, дов. від 05.06.2007р.       №07-07/3156.

CУТЬ СПОРУ:

Позивач просить визнати не відповідним до законодавства  рішення відповідача  від 25.03.07р. №88/04  .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що: - виплати, визнані Законом України ”Про реструктуризацію заборгованості виплат, передбачених статтею 57 Закону України “Про освіту” педагогічним, науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів" як кредиторська Державного бюджету не повинні включатися до фактичних виплат на оплату праці найманих працівників, оскільки вони плануються і здійснюються  за кодом економічної кваліфікації 1343 “Інші трансферти населенню”, а не за кодом 1111 “Заробітна плата”; - Дніпропетровський  індустріально-педагогічний технікум є бюджетною установою, підпорядкованою головному розпоряднику –Міністерству освіти і науки України і фінансується з державного бюджету України.

Відповідач у відзиві на позов (вх.№11714 від 04.07.2007р.) позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що: - на суми виплат, які   нараховані  і виплачені  у відповідності до "Порядку погашення кредиторської заборгованості Державного бюджету педагогічним і науково-педагогічним  працівникам  навчальних закладів та установ освіти з виплати  надбавки  за вислугу років та допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки", затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2005р. №934, страхові внески на загальнообов'язкове   державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням,  не нараховуються починаючи тільки з 02.06.06р.; - оскільки позивачем виплати, передбачені статтею 57 Закону України “Про освіту” в сумі 7 273 грн. 67 коп., проведені у грудні 2005р., то на них необхідно було нараховувати та утримувати із цієї суми страхові внески до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в розмірах, передбачених Законом України “Про розмір внесків на деякі види загальнообов’язкового державного соціального страхування”.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови згідно положень статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

- позивач –Дніпропетровський індустріально-педагогічний технікум - зареєстрований як юридична особа державної форми власності, , та є платником страхових внесків до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності;

- відповідачем –Дніпропетровським обласним відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Ленінської районної виконавчої дирекції проведено перевірку згідно плану перевірок на 2007 р. для з’ясування обсягів виплачених застрахованим особам надбавок за вислугу років і допомоги на оздоровлення педагогічним і науково-педагогічним працівникам за період 1997-2002р., передбачені статтею 57 Закону України „Про освіту”; за результатами перевірки складено акт від 16.02.2007р.;

- зазначеною перевіркою встановлено, що в періоді, що перевірявся, не нараховані страхові внески на виплати, передбачені статтею 57 Закону України „Про освіту” педагогічним і науково-педагогічним працівникам надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки, фактична виплата яких не здійснювалася на протязі 1997-2002 р.р. у зв’язку з відсутністю належного фінансування; для забезпечення виконання положень Закону України №1060 було прийнято Закон України „Про реструктуризацію заборгованості виплат, передбачених статтею 57 Закону України „Про освіту” від 23.12.1991р. №1060 педагогічним, науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів” від 09.09.2004р. №1994, який регулює правовідносини, що склалися у зв’язку нефінансуванням з бюджету виплат, передбачених статтею 57 Закону України №1060 та визначив ці виплати кредиторською заборгованістю Державного бюджету України; - відповідно до пункту 4 Порядку погашення кредиторської заборгованості державного бюджету педагогічним і науково-педагогічним працівникам навчальних закладів та установ освіти з виплати надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.2005р. №934 на виконання умов Закону України №1994, відрахування, передбачені законодавством, з цих виплат здійснюється в установленому порядку; - згідно чинного законодавства до таких відрахувань належать страхові внески на загальнообов’язкове державне соціальне страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності; -  у грудні 2005 р. в технікумі були проведені виплати згідно Закону України №1994 на суму 8 148 грн. 15 коп., в тому числі виплати, які отримали застраховані особи, 7 273 грн. 67 коп., з яких не нараховані, не утримані та не перераховані страхові внески до Фонду в сумі 283 грн. 68 коп.;

-  на підставі акту перевірки від 16.02.2007р. відповідачем прийнято рішення від 26.02.2007р. №88/04 про застосування та зарахування до бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відображення у звіті (Ф4-ФСС з ТВП) сум фінансових (штрафних) санкцій, неправомірних витрат, донарахованих сум внесків та пені за порушення законодавства про загальнообов’язкове державне соціальне страхування;

- згідно вказаного рішення позивачу  донараховано страхових внесків у сумі                      283 грн.68 коп., а також нараховано штраф в розмірі  100% сум виплат, що становить           7 273 грн. 67 коп. (суми заниження ФОП);

- позивач вважає рішення відповідача таким, що не відповідає законодавству; відповідач проти цього заперечує.

Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку про необґрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного:

-  відповідно  до чинного законодавства  акт державного  чи іншого  органу –це  юридична форма  рішень  цих  органів,  тобто  офіційний письмовий  документ, який породжує певні  правові наслідки, спрямований на регулювання  тих чи інших суспільних відносин і має обов’язковий характер для суб’єктів цих відносин;

- підставами  для визнання  акта недійним  є невідповідність   його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом  компетенції органу, який видав цей акт;  обов’язковою умовою визнання  акта недійсним  є також  порушення у зв’язку  з прийняттям  відповідного  акта  прав та охоронюваних законом інтересів підприємства  чи організації –позивача у справі;

- статтею 57 Закону України «Про освіту»передбачені надбавки за вислугу років і допомога на оздоровлення при наданні щорічної відпустки та визначені даним Законом як гарантії держави педагогічним, науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів;

- нормативно-правовим актом, який чітко визначає поняття і структуру заробітної плати є Закон України від 24.03.1995р. №108  «Про оплату праці», у відповідності до статті 2 якого структура заробітної плати складається з основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних і компенсаційних виплат;

- додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад встановлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці; вона включає доплати, надбавки, гарантії і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов’язані з виконанням виробничих завдань і функцій;

- отже, оскільки законодавець визначив надбавки за вислугу років і допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки як гарантії держави, передбачивши їх в Законі України «Про освіту», то, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України “Про оплату праці” дані надбавки і допомога є додатковою заробітною платою та входять в структуру заробітної плати;

- таким чином, надбавки за вислугу років і допомога на оздоровлення при наданні щорічної відпустки педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів за своєю природою є заробітною платою і незалежно від того, в який період і з якою затримкою вони нараховуються і сплачуються, дані надбавки і допомога залишаються заробітною платою і включаються до фонду оплати праці;

- заробітна плата педагогічним, науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів виплачується з Державного бюджету; будь-яка затримка у виплаті заробітної плати (як основної, так і додаткової) викладачам, є заборгованістю Державного бюджету;

- виплата надбавок і допомоги, передбачених Законом України „Про освіту” педагогічним, науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів, була призупинена протягом 1997-2002 р.р. законами про Державний бюджет на відповідні роки; у зв’язку з чим виникла заборгованість по даним виплатам, а оскільки, згідно із Законом України «Про освіту»дані виплати є гарантією (зобов’язанням) Держави і здійснюється за рахунок Державного бюджету, то вони автоматично стали Державним боргом, що знайшло своє відображення в постанові Верховної Ради України від 21.06.2001р. №2551 «Про стан, напрями реформування і фінансування освіти в Україні»;

- відповідно до пункту 16 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України державним боргом є загальна сума заборгованості держави, яка складається з усіх випущених і непогашених боргових зобов’язань держави, включаючи боргові зобов’язання держави, що вступають в дію в результаті виданих гарантій за кредитами, або зобов’язань, що виникають на підставі законодавства або договору;

- отже, зазначене свідчить, що мова не йде про зміну статусу сум зобов’язань, які були гарантовані Державою та виникли на підставі чинного законодавства, але з будь-якої причини не були виплачені, ставши Державним боргом, тобто надбавки і допомога, передбачені Законом України «Про освіту»педагогічним, науково-педагогічним та іншим працівникам навчальних закладів, не змінили свого статусу як додаткової заробітної плати через невиплату їх у 1997-2002 р.р. і продовжують входити до фонду оплати праці;

- крім того, статтею 5 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з виплат, передбачених статтею 57 Закону України «Про освіту»педагогічним, науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів»передбачено, що кредиторська заборгованість сплачується працівникам разом з виплатою поточної заробітної плати; тобто, законодавець ототожнює кредиторську заборгованість із заробітною платою, конкретизуючи їхнє положення за часом - виплата поточної зарплати і виплата заробітної плати за попередні періоди;

- той факт, що кошти на виплати по статті 57 Закону України «Про освіту»були віднесені на КЕКВ 1343 (інші поточні трансферти населенню), а не на КЕКВ 1111 (Заробітна плата) не змінює природи цих виплат, вони продовжують входити до фонду оплати праці;

- таким чином, оскільки надбавки і допомоги є оплатою праці, то при включенні цих виплат відповідними законами України про Державний бюджет України, вони продовжують залишатися заробітною платою і входять до фонду оплати праці з випливаючими з цього зобов’язаннями щодо нарахування страхових внесків на соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності;

- вказівка в Законі України «Про реструктуризацію заборгованості з виплат, передбачених статтею 57 Закону України «Про освіту» педагогічним, науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів»на те, що кредиторська заборгованість Державного бюджету України погашається протягом п’яти років рівними частинами шляхом включення цих витрат відповідними законами України про Державний бюджет у вигляді окремих цільових субвенцій з Державного бюджету, не забороняє застосування надалі, після їх нарахування і виплати, законодавства по соціальному страхуванню;

- відповідно до пункту 37 статті 2 Бюджетного Кодексу України субвенції - це міжбюджетні трансферти для використання на певну мету в порядку, визначеному тим органом, який прийняв рішення про надання субвенції;

- тобто, в даному випадку субвенція дається на погашення кредиторської заборгованості державного бюджету по додатковій заробітній платі, у вигляді надбавок і допомоги; порядок її використання встановлений в пункті 4 “Порядку погашення кредиторської заборгованості державного бюджету педагогічним і науково-педагогічним працівникам навчальних закладів та установ освіти з виплати надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2005р. №934, згідно якого відрахування, передбачені законодавством з виплат, здійснюється в установленому порядку;

- статтею 27 Закону України "Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням"  на страхувальника покладено обов’язок нараховувати  і  сплачувати  в  установлені  строки  та  у повному обсязі страхові внески;

- таким чином, ні Конституцією України, ні Бюджетним кодексом України, ні Законом України «Про освіту», ні Законом України «Про реструктуризацію заборгованості з виплат, передбачених статтею 57 Закону України «Про освіту»педагогічним працівникам, науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів», ні будь-якими іншими Законами з бюджетного законодавства прямо не скасовано обов’язок сплати страхових внесків з сум додаткової заробітної плати у вигляді надбавки і допомоги, передбачених Законом України «Про освіту»педагогічним, науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів;

- за приписами статті 30 Закону України "Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" страхувальник-роботодавець несе  відповідальність за несвоєчасність  сплати та неповну сплату страхових внесків, у тому числі  страхових  внесків,  що  сплачують застраховані особи через рахунки  роботодавців,  а  також за порушення порядку використання страхових  коштів;

- у разі несвоєчасної сплати страхових внесків  страхувальником або неповної їх сплати  страхувальник  сплачує  суму  донарахованих   контролюючим органом  страхових  внесків  (недоїмки),  штраф  та  пеню;

- за неповну   сплату   страхових   внесків  на  страхувальника накладається  штраф  у   розмірі   прихованої   (заниженої)   суми заробітної плати,  на яку відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески,  а в разі повторного порушення  -  у  трикратному розмірі зазначеної суми;

- позивачем не відображено спірні суми в своїх звітах, що надавалися ним відповідачу, страхові внески на них не нараховано та не сплачено, тобто занижено на суму вказаних виплат суму заробітної плати;

- суд не може прийняти до уваги посилання позивача на спільне роз’яснення від 01.12.2005р. №1/9-685 Міністерства освіти і науки, Міністерства фінансів, Міністерства праці та соціальної політики та Державного казначейства України, оскільки відповідно до пунктів 2,3 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; зазначене спільне роз’яснення не є нормативно-правовим актом у розумінні чинного законодавства і не може бути застосовано при вирішенні даного спору;

- таким чином, відповідачем правомірно донараховано позивачу страхові внески у сумі 283 грн. 68 коп., та застосовано штраф в розмірі прихованої  (заниженої) суми додаткової заробітної плати,  на яку нараховуються страхові внески,  у сумі –                     7 273 грн. 67 коп.

З огляду на викладене,  позовні вимоги необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Згідно із статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у справі слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись статтями 94, 160-163, 167, 186, 254, пунктом 6 Розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Судові витрати у справі віднести за рахунок позивача.

Постанова може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили у відповідності із статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

СУДДЯ                                                                                 Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата складання постанови у повному обсязі – 23.07.2007р.