ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2007 р.
11:40
Справа №  1/503/07

м. Миколаїв

За позовом: Державне підприємство “Миколаївський морський торговельний порт” .
/54002, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/.
До відповідача: Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими
платниками податків у м. Миколаєві
/54017,  м. Миколаїв, вул. Чкалова, 20/

про: скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій: від 17.11.2006р. № 00000637/0, від 19.12.2006р. № 00000637/1, від 23.01.2007р. № 00000637/2.

Суддя Васильєва Л.І.

Секретар судового засідання Дьяченко Т.В.

Представники:

Від позивача: Полубоярова К.В., довіреність від 07.12.2006р.

Від відповідача: Глушко Д.В., довіреність від 29.11.2006р.

Новікова І.М., довіреність від 18.07.2007р.

Позивач звернувся з позовом  про  скасування рішень: від 17.11.2006р. № 00000637/0, від 19.12.2006р. № 00000637/1, від 23.01.2007р. № 00000637/2,  мотивуючі свої вимоги тим, що дебіторська заборгованість в сумі 118355,41 дол. США,   після прийняття всіх мір  судового захисту, списана як безнадійна ще 24.06.2003 року та обліковується на за балансовому рахунку; дебіторська заборгованість не є іноземною валютою в розумінні Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю”;  застосована штрафна санкція не є податковим зобов’язанням і норми Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  не поширюються на зазначену санкцію.

Відповідач позовні вимоги вважає необґрунтованими, оскільки  позивач порушив статтю 1, пункт 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю” в Деклараціях про валютні цінності, що подавались станом на 01.07.2005 року, на 01.10.2005 року, на 01.01.2006 року, на 01.04.2006 року  не вказав про наявність простроченої дебіторської заборгованості в сумі 118 355, 41 дол. США, що відповідно до статті 16 має наслідком стягнення штрафу у  розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів  доходів громадян, що в даному  випадку складає 1 360 грн.

Розглянувши надані сторонами докази, заслухавши представників сторін у  судовому засідання, - суд

встановив :

відповідач здійснив  планову виїзну документальну  перевірку  позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, про що склав акт  від 06.11.2006 року (а.с.33-35).

За результатами перевірки та  процедури адміністративного оскарження відповідач направив позивачу рішення від 17.11.2006р. № 00000637/0, від 19.12.2006р. № 00000637/1, від 23.01.2007р. № 00000637/2 про застосування штрафної санкції в сумі 1360 грн. за порушення  порядку декларування валютних цінностей, які позивач просить скасувати (а.с.150-151).

Позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне:

14 червня 1999року між позивачем  та  фірмою „Аrda Shірріпg апd Fогеіп Тгаde Ltd" (Туреччина) , було укладено договір менеджменту № 11-е про передачу в оперативне і фінансове управління т/х  “Порт Миколаїв”.  В результаті невиконання  нерезидентом умов зазначеного договору у позивача  виникла дебіторська заборгованість у сумі 118 355, 41 дол. США.

05.09.2000р.  позивачем було подано позовну заяву № 673 до Арбітражного суду Туреччини, провадження по  справі про стягнення заборгованості  порушено 18.09.2000 року.

24.10.2003 року прийнято  Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України  прийнято рішення  про стягнення з нерезидента 118 355, 41 дол. США боргу на користь позивача (а.с.155-161). Але рішення суду не було виконано в зв’язку відсутності боржника (а.с.65).

Дебіторська заборгованість у сумі 118 355, 41 дол. США списана позивачем 24.06.2003р. на витрати порту, зарахована на балансовий рахунок 944 “Сумнівні і безнадійні борги” та одночасно віднесена на за балансовий рахунок 07100 “Списана дебіторська заборгованість", де вона відповідно положень бухгалтерського обліку повинна обліковуватись на протязі трьох років, тобто до 24.06.2006 року із спостереженням за можливістю її погашення боржником.

Пунктом 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України  "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"  передбачено, що валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню.

Згідно зі статтею 1 Указу Президента від "Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами" суб'єкти підприємницької діяльності України, незалежно від форм власності, щоквартально здійснюють декларування наявності належних їм валютних цінностей, які знаходяться за межами України.

Приймаючі до уваги, що заборгованість нерезидента в сумі 118 355, 41 дол. США  не погашена, обліковувалась  у позивача до 24.06.2006 року, то позивач  зобов’язаний був щоквартально  включати в Декларацію про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України і знаходиться за її межами суму 118 355, 41 дол. США.

Відповідальність за вказане порушення встановлена статтею 16 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", пунктами 2.3., 2.7. Положення про валютний контроль,  що затверджене постановою правління Національного Банку України від 08.02.2000року №49 в вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів  доходів громадян за кожне порушення.

Позивач не подав Декларацію про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України і знаходиться за її межами  за чотири періоди: станом на 01.07.2005 року, 01.10.2005 року, 01.01.2006 року, 01.04.2006 року.

Відповідач  в оспорюваних рішеннях визначив суму штрафної санкції  - 1 360 грн. і встановив 10 денний строк сплати з посиланням на пункт 5.3.1. статті 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” .

Суд погоджується с правомірністю доводів позивача щодо безпідставного посилання в рішеннях на норми  Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” , оскільки застосована штрафна санкція не є штрафною санкцією за порушення податкового законодавства і норми вказаного закону не поширюються щодо її застосування та стягнення.

Крім того, суд вважає, що штрафна санкція підлягає застосуванню в сумі 680 грн., а 1 360, як визначив відповідач, з огляду на таке:

як зазначено вище, застосована відповідачем штрафна санкція не є санкцією за порушення податкового законодавства. Відповідно статті  238 Господарського кодексу України  вказана санкція є адміністративно-господарською і на неї поширюються положення статті 250 вказаного кодексу, а саме: адміністративно-господарські     санкції    можуть    бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом  шести  місяців  з дня  виявлення  порушення,  але  не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими  актами  правил здійснення господарської діяльності,  крім випадків,  передбачених законом.

Строк подачі Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України і знаходиться за її межами  за  періоди станом на 01.07.2005 року та 01.10.2005 року сплинув 25.07.2005 року та 25.10.2005 року.

Отже, за порушення  відносно  недекларування валютних цінностей в сумі    118 355, 41 дол. США  у вказаних вище деклараціях відповідач пропустив строк, встановлений  статтею 250 Господарського кодексу України.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню частково у частині скасування оспорюваних рішень щодо застосування штрафної санкції в сумі 680 грн. та посилання на пункт 5.3.1. статті 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” .

У відповідності з пунктом 2 частини 3 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, підпункту “б” пункту 1 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про мито” сума судового збору, яку позивач повинен був сплатити при зверненні з адміністративним позовом, складає 3,40 грн. Фактично платіжним дорученням від 02.03.2007 року № 589 сплачено 85 грн. Надмірно сплачений судовий збір, що підлягає поверненню з Державного бюджету України складає 81, 60 грн.

Стаття 87 Кодексу адміністративного судочинства України  не передбачає сплату  витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Отже, необхідно повернути позивачу з ДП “Судовий інформаційний центр” 118 грн., сплачених перерахованих платіжним дорученням від 02.03.2007 року № 591.

Керуючись  ст.ст. 87, 94, 160, 162-163, 167, 254, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, - суд

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити частково.

Скасувати  рішення від 17.11.2006р. № 00000637/0, від 19.12.2006р. № 00000637/1, від 23.01.2007р. № 00000637/2 в частині застосування штрафних санкцій у сумі 680 грн. та в частині посилання на пункт 5.3.1. статті 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” .

В решті позовних вимог відмовити.

Відшкодувати з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України у Миколаївській області /54055, м. Миколаїв, пр-т. Леніна, 141 В, / на користь Державного підприємства “Миколаївський морський торговельний порт” /54002, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, код 01125608/ судовий збір в сумі 1,70 грн. (одна гривня 70 коп.).

Повернути з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України у Миколаївській області /54055, м. Миколаїв, пр-т. Леніна, 141 В, / на користь Державного підприємства “Миколаївський морський торговельний порт” /54002, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, код 01125608/ надмірно сплачене державне мито у сумі 81, 60 грн. (вісімдесят одна гривна 60 коп.), перераховане платіжним дорученням № 589 від 02.03.2007р.

Повернути з Державного підприємства “Судовий інформаційний центр” /03057, м. Київ, вул. Трутенко, 2, / на користь Державного підприємства “Миколаївський морський торговельний порт” /54002, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, код 01125608/ 118 грн. (сто вісімнадцять гривень) витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, перерахованих платіжним дорученням № 591 від 02.03.2007 року.

Постанова у відповідності зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя
Л.I.Васильєва