ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2007 р.
№ 16/242

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:
Першикова Є.В.,

суддів:
Кравчука Г.А.,

Муравйова О.В.,

розглянувши

касаційну скаргу
державного підприємство "Донецька залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Дебальцевської дирекції залізничних перевезень (далі Залізниця )

на рішення
господарського суду Луганської області

від
01.06.07

у справі
№ 16/242

господарського суду
Луганської області

за позовом
Залізниці

до
державного відкритого акціонерного товариства
"Центральна збагачувальна фабрика "Маяк" дочірнього підприємства державної холдингової компанії "Луганськвугілля" (далі Товариство)

про
стягнення 7 440,00 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:
не з‘явились;

- відповідача:
не з‘явились.

Ухвалою від 02.08.07 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючого –Першикова Є.В., суддів –Савенко Г.В., Ходаківської І.П., утвореному розпорядженням від 09.04.04 заступника Голови Вищого господарського суду України, касаційна скарга Залізниці

№ 512/74 від 22.06.07 була прийнята до провадження, розгляд справи призначено на 06.09.07, без початку перегляду справи по суті.

Вказана ухвала суду була направлена сторонам у справі в установленому порядку, документів які б свідчили про її неотримання сторонами у справі до Вищого господарського суду України не надходило, отже усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

На день розгляду справи у судовому засіданні 06.09.07 будь-яких письмових заяв та клопотань від учасників судового процесу щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У судове засідання 06.09.07 представники сторін не з’явились.

Враховуючи, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка без поважних причин у судове засідання не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки, а від сторін повідомлень щодо неможливості участі у судовому засіданні 06.09.07 до колегії суддів Вищого господарського суду України не надходило, справа розглядається за наявними матеріалами справи, а повний текст постанови Вищого господарського суду України направляється сторонам поштою у встановленому порядку.

У зв'язку з перебуванням суддів Савенко Г.В., Ходаківської І.П. у черговій відпустці розпорядженням від 03.09.07 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду справи № 16/242 господарського суду Луганської області створено колегію суддів у наступному складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Кравчук Г.А., Муравйов О.В., яка розглядає справу по суті.

Рішенням від 01.06.07 господарського суду Луганської області (суддя Шеліхіна Р.М.) позовні вимоги Залізниці задоволено частково.

За Товариства на користь Залізниці стягнуто 744,00 грн. штрафу, 102,00 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Вказане рішення місцевого суду мотивовано доведеністю матеріалами справи факту неправильного зазначення Товариством у накладній маси вантажу. Водночас, судом першої інстанції було застосовано ст. 233 Господарського кодексу України та зменшено суму штрафу.

Не погоджуючись з рішенням попередньої судової інстанції Залізниця звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення від 01.06.07 господарського суду Луганської області змінити, та винести постанову про стягнення з Товариства штрафу у сумі

7 440,00 грн.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскарженого судового акту було порушено норми матеріального права, а саме: ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 550 цивільного кодексу України, ст. 3 Закону України “Про залізничний транспорт”.

Зокрема, скаржник вказує на те, що норми законодавства про залізничний транспорт не містять вказівок щодо можливого зменшення суми штрафу.

На день розгляду справи у судовому засіданні 06.09.07 письмовий відзив на касаційну скаргу від Товариства не надійшов.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши пояснення суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено попереднєю судовою інстанцією на підставі матеріалів справи під час слідування вагону з ву гіллям № 67673343 за залізничною накладною № 48644721 маршрутом від станції Бірюково Донецької залізниці до станції Лиман Південної залізниці за значеними станціями залізниці було здійснено контрольне переважуван ня вказаного вагону на 150-тоних вагах, за результатами якого було встановлено що, відправником (Товариством) у вагоні № 67673343 було зазначено масу "нетто" вантажу –70 000,00 кг, проте після переважування вантажу, результати якого засвідчені належно складеним комерційним актом від 15.10.06. № БИ 573378/110, маса вантажу "нетто" становить 64 300,00 кг, що менше ніж зазначено у провізному документі на 5 700,00 кг.

Вирішуючи спір, місцевий суд встановив, що врахувавши зазначені обставини та те, що вартість провозу вугілля у зазначеному вагоні складає

1 488,00 грн., Залізниця звернулась до суду з позовом про стягнення з Товариства штрафу, передбаченого ст. 118 Статуту залізниць України за невірно вка зану масу вантажу у сумі 7 440,00 грн.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 12 Закону України “Про транспорт” від 10.11.94

№ 232/94-ВР підприємства транспорту мають право вимагати від пасажирів, відправників і одержувачів вантажів виконання вимог цього Закону, кодексів (статутів) окремих видів транспорту та інших нормативних актів України, що регулюють діяльність транспорту.

Згідно зі ст. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98 № 457 (далі Статут), накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданим залізниці відправником разом з вантажем.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що відповідно до п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00 № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.00 за № 863/5084 (далі Правила), накладна є обов’язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею та користь третьої особи –одержувача.

Пунктом 1.3 Правил передбачено, що усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником до відповідних граф. Виправлення не допускаються, а у разі зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов’язаний заповнити новий перевізний документ.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00 № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.00 за № 862/5083, надлишок вантажу порівняно з масою, вказаною в накладній вважається таким, що не перевищує норму, якщо він не виходить за межу граничного розходження визначення маси нетто, яке становить 0,2% недостачі або надлишку маси вантажів норми розраховуються від маси нетто - для вантажів.

Пунктом 129 Статуту регламентовано, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодежувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач. Така заява має бути здійснена в момент отримання вагону з вантажем від залізниці.

Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення таких обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до пункту 16 Правил складання актів (розділ 28 Правил перевезень вантажів), затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.02 № 334, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.02 за № 567/6855, у разі відмови начальника станції від складання комерційного акта (акта загальної форми) або оформлення акта з порушенням цих Правил одержувач має право до вивезення вантажу зі станції, а при вивантаженні на місця незагального користування протягом 24 годин з моменту прийняття від залізниці вагона (контейнера) з вантажем подати про це письмову скаргу начальнику дирекції залізничних перевезень безпосередньо або через начальника станції.

У разі додержання порядку оскарження відмови у складанні зазначених актів вантажоодержувач має право звернутися до суду з позовом, до якого необхідно додати докази оскарження дій начальника станції залізниці та акти приймання вантажу.

Матеріали справи документів щодо оскарження комерційного акту

від 15.10.06. № БИ 573378/110 Товариством не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що ст. 122 Статуту визначено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із ст. 118 цього Статуту, якою встановлено стягнення штрафу у п'ятикратному розмірі плати за користування вагонами. При цьому відправник несе відповідальність перед залізницею за наслідки, які виникли.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку щодо наявності правових підстав для покладення на Товариство передбаченої

ст.ст. 118, 122 Статуту відповідальності у вигляді сплати штрафу.

Водночас, колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій, при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Юридичний аналіз наведених правових норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Як вбачається зі змісту оскарженого судового рішення, зменшуючи розмір суми штрафу, суд першої інстанції вказав про наявність певних обставин, підтверджуючих винятковість обставин, що склались по даній справі.

Щодо конкретного розміру штрафу, який стягується з Товариства, та збільшення суми, що підлягає до стягнення, то це є переоцінкою доказів по справі, а відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи Залізниці, викладені в касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судовими інстанціями не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання які, стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи, здійснюється за внутрішнім переконанням суду і їх перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

З врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі в силу ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судом першої інстанції було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу державного підприємство "Донецька залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Дебальцевської дирекції залізничних перевезень № 512/74 від 22.06.07 залишити без задоволення.

Рішення від 01.06.07 господарського суду Луганської області у справі № 16/242 господарського суду Луганської області залишити без змін.

Головуючий
Є.Першиков

судді:
Г.Кравчук

О.Муравйов