ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.06.07 р.                                                                               Справа № 39/129

Господарський суд Донецької області у складі судді Морщагіній Н.С.

при секретарі Бахрамовій А.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Державного підприємства “Ровенькиантрацит” м. Ровеньки Луганської області

до відповідача: Державного підприємства “Донецька обласна дирекція з ліквідації збиткових вугледобувних та вуглепереробних підприємств” м. Макіївка

про  стягнення 20 551, 32 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Румпель Т.М., Кузнєцова Г.П. за довіреностями;

від відповідача: Переверзєва В.М. – за довіреністю;

В судовому засіданні від 11.06.2007 р. та

від 18.06.2007 р. оголошено перерви в

слуханні справи до 18.06.2007 р. та

21.06.2007 р. відповідно

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Державне підприємство “Ровенькиантрацит” м. Ровеньки, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача, Державного підприємства “Донецька обласна дирекція з ліквідації збиткових вугледобувних та вуглепереробних підприємств” Об’єднаної дирекції “Укрвуглеторфреструктуризація”м. Макіївка,  про стягнення 20 551, 32 грн.

Ухвалою суду від 23.05.2007 р.,  неналежного відповідача по справі замінено - Державним підприємством “Донецька обласна дирекція з ліквідації збиткових вугледобувних та вуглепереробних підприємств” ().

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір № 36У/03 від 18.07.2003 р., рахунок № 78 від 22.03.2004 р., накладну № 78 ВІД 22.03.2004 р., акт приймання від 22.03.2004 р., залізничну накладну № 49703329, посвідчення на якість товару.

Відповідач надав відзив на позов, вважав позовні вимоги безпідставними, заперечив проти факту отримання вугільної продукції.

В ході розгляду справи позивач, згідно ст. 22 ГПК України, уточнив позовні вимоги, по тексту позовної заяви номер вагону та залізничної квитанції “67872226” та “48950389” просив вважати помилково зазначеними, вірними слід розглядати вагон № 67348888  та залізнична квитанція № 49703329.

Суд розглядає позовні вимоги з урахуванням уточнень.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, господарський суд встановив.

18.07.2003 р. між позивачем та Державним підприємством “Донецька обласна дирекція з ліквідації збиткових вугледобувних та вуглепереробних підприємств”, укладено договір поставки № 36у/03, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить Договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України), застосування яких можливе на підставі пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України – через продовження існування після 01.01.04 року взаємних прав та обов’язків сторін.

Згідно даного Договору позивач зобов’язався поставити відповідачу вугільну продукцію визначену специфікаціями, що є його невід’ємною частиною, а відповідач в свою чергу зобов’язався прийняти та оплатити вартість поставленої продукції.

Згідно представленої специфікації за умовами Договору передбачалася поставка побутового вугілля марки АС 6-13 у кількості 20 000 т. на загальну суму 3 195 000 грн. шляхом щомісячної поставки відповідно до графіку (додаток № 2 до Договору, з урахуванням додаткової угоди № 60су/03 від 14.11.2003 р.).

22.03.2004 р. на станцію Макіївка Донецької залізниці надійшов вагон № 67348888, відправником якого був позивач.

На підтвердження поставки обумовленої Договором продукції позивач посилається на залізничну накладну, залізничну квитанцію про приймання вантажу, акт від 23.03.2004 р.

Згідно ст. 4-3 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими доказами.

Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити  або спростувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

За змістом ст.ст. 6, 23, 24 Статуту залізниць України накладна є складовою частиною комплекту перевізних документів, до якого, крім неї, входять: дорожня відомість, корінець дорожньої відомості та квитанція про приймання вантажу.

Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Порядок оформлення перевізних документів встановлений Правилам оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 р. N 644, зокрема, згідно розділу п. 5 станцією призначення, окрім іншого, заповнюється графа перевізного документа (залізничної накладної): "Відмітки про видачу вантажу" .

Як вбачається з представленої суду залізничної накладної відповідні відмітки про видачу вантажу в графі 6 - відсутні.

Наданий акт від 23.03.2004 р., складений за участю представників сторін, засвідчує, що у вагоні № 6734888, замість вугільної продукції марки АС 6-13, знаходиться промислове сміття: грунт, каміння, глина, проводка і т.і., та  не може розглядатися судом в якості належного доказу на підтвердження факту поставки спірної продукції, так само як і доказу поставки продукції неналежної якості, оскільки за формою, змістом та порядком складення не відповідає вимогам встановленим Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості П-6 та Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю П-7, застосування положень яких є обов’язковим відповідно до п. 4.3 Договору.

Залізнична квитанція про приймання вантажу видається вантажовідправнику та засвідчує лише факт прийняття залізницею вантажу до перевезення.

З огляду на вищевикладені обставини суд дійшов до висновку, що позивач не довів факт поставки відповідачу обумовленої продукції, тобто не довів (у розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України) належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Крім того, відповідно до п. 6.2 Договору оплата кожної поставки здійснюється відповідачем у розмірі 100 % загальної вартості поставленої продукції  протягом 90 календарних днів з моменту надання документів, визначених п. 6.1 Договору.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не представлено суду жодних доказів на підтвердження вручення відповідачеві відповідного пакету документів, визначеного наведеним вище пунктом.

Тобто, на час винесення рішення обов’язку щодо оплати у відповідача також не виникло.

Окрім того, слід зазначити, що позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 20 551, 32 грн., однак, як вбачається  представлених суду документів, зокрема, рахунку на оплату № 78 від 22.03.2004 р., вартість відвантаженої позивачем продукції у кількості (вага нетто) 69 000 кг складає 16 574, 40 грн.

Наявну різницю в сумі 3976, 92 грн. позивач визначає як несплату попередніх платежів, між тим будь-яких доказів на підтвердження вказаної суми позивачем суду не представлено.

За таких обставин, враховуючи доказову необґрунтованість позовних вимог позов ДП “Ровенькиантрацит” слід залишити без задоволення.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають віднесенню на позивача.

На підставі ст.ст.525, 526, 614, 625 та 655-697, 712 ЦК України, керуючись ст.ст.22, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

В позовних вимогах Державного підприємства “Ровенькиантрацит” м. Ровеньки Луганської області – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя