ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 жовтня 2007 р.

№ 4/484

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді:

Кочерової Н.О.,

суддів:

Рибака В.В., Черкащенка М.М.,

за
участю представників сторін:

від позивача -

ОСОБА_2.;

від відповідача -

Саченок В.О.;

розглянувши  матеріали касаційної  скарги

ПП "Булат - 2003"

на  постанову

Київського апеляційного
господарського суду від 24.04.2007р.

у справі

№4/484
господарського суду м.Києва

за позовом

СПД ОСОБА_1

до

ПП "Булат - 2003"

про

стягнення 554 850 грн.

По справі оголошувалась перерва з
27.09.2007р. на 04.10.2007р.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа -підприємець ОСОБА_1.
звернулась з позовом до Приватного підприємства “Булат-2003” про стягнення
збитків в сумі                554850 грн.

Рішенням господарського суду м.
Києва від 31.01.2007 у справі
№ 4/484 позов задоволено. Стягнуто з ПП “Булат-2003” на користь позивача
554850 грн. збитків, 5548,50 грн. державного мита та 118 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду мотивовано обгрунтованістю
позову.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 24.04.2007 зазначене судове рішення залишено без зміни.

У поданій касаційній скарзі ПП
“Булат-2003” просить скасувати рішення та постанову визначених судових
інстанцій; прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в позові.

Як на правову підставу своїх вимог
скаржник посилається на неповне дослідження судами обставин справи, що є
порушенням процесуального законодавства, зокрема ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України.

Судова колегія, розглянувши
матеріали справи, перевіривши повноту
встановлення попередніми судами обставин справи та правильність
застосування до них норм матеріального та процесуального права прийшла  до висновку про наявність правових підстав
для часткового задоволення касаційної скарги.

Матеріалами справи підтверджується
наступне.

01.06.2006 між позивачем та
відповідачем був укладений договір                     № 285/05, предметом якого
було зобов'язання відповідача надавати послуги з нагляду за майном, яке
належить позивачу і знаходиться на об'єкті, позначеному на план-схемі.

Виходячи зі змісту ст. 978 ЦК
України, суб'єктного складу сторін та суті зобов'язань сторін, даний договір є
договором охорони майна позивача, яке знаходиться на визначеному план-схемою
об'єкті.

Відповідно до п.1.6 договору об'єкт
вважається прийнятим під нагляд ПЦН з моменту введення в експлуатацію засобів
охоронної сигналізації згідно акту (п.4 додатку № 3).

Відповідний акт між сторонами був
підписаний.

Згідно з п.2.3 відповідач
зобов'язувався забезпечити негайний виїзд інспекторів реагування на “Об'єкт” у
випадку спрацювання технічних засобів оповіщення та своєчасне прибуття нарядів
на “Об'єкт” з метою встановлення причин спрацювання технічних засобів.

При укладанні договору сторони
погодили, що відповідач несе перед позивачем матеріальну відповідальність у
розмірі матеріальних цінностей, грошових коштів, які підтверджуються
відповідними бухгалтерськими документами, за вчинені сторонніми особами збитки
при проникненні їх на об'єкт в період нагляду, якщо буде встановлена вина
відповідача у їх допущенні. Факти скоєння протиправних дій щодо майна позивача
сторонніми особами, які проникли на “Об'єкт” в період нагляду та вина
відповідача встановлюється слідчими органами в терміни та порядку, які
встановлені законами України (п.п. 4.1 п.4 договору).

Під час дії договору 21.09.06 в
період часу з 01 год. 47 хв. до 02 год. 47 хв. відбулось проникнення
невстановленої особи на охоронюваний об'єкт, що за твердженням позивача стало
наслідком спричинення йому збитків внаслідок крадіжки майна.

З приводу їх відшкодування між
сторонами виник спір.

Верховний суд в ч.3 п.1 Постанови
Пленуму від 29.12.76 р. № 11, з наступними змінами, “Про судове рішення”
роз'яснив, що обгрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені
обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте, місцевих та апеляційний
господарський суди не дотримались наведених роз'яснень та вимог відповідно п.3
ст.84, п.7 ст.105 ГПК України.

Суди не вжили заходів для
встановлення дійсних обставин справи та правовідносин сторін, що унеможливило
здійснення юридичних висновків, які грунтувались би на матеріалах справи.

Відповідно до п.п 4.1 п.4 договору,
що укладався між сторонами, відповідач несе матеріальну відповідальність перед
позивачем у розмірі матеріальних цінностей, грошових коштів, які підтверджені
відповідними бухгалтерськими документами.

Проте, суди при встановленні
збитків обмежились лише дослідженням договору поставки від 10.01.06,
прибуткових накладних № ПН-0000001 від 15.03.06, № ПН-0000002 від 21.03.06, №
ПН-0000003 від 23.06.06, видаткових накладних № РН-150360 від 15.03.06, №
РН-2306 від 23.06.06, квитанцій до прибуткових касових ордерів, накладних № 1
від 26.03.06, № 2 від 27.03.06, № 3 від 29.03.06, № 5 від 27.06.06, № 6 від
22.06.06 та накладних на внутрішнє переміщення № ПМ-0000001 від 26.03.06, №
ПМ-0000005 від 27.02.06, № ПМ-0000002 від 29.03.06, № ПМ-0000003 від 27.06.06
та ПМ-0000004 від 23.08.06.

Поза увагою судів залишився стан
реалізації товарів, що має важливе значення для справи т.я. допомагає визначити
фактичну нестачу товару та реальну ціну, яку встановив позивач на ці товари.

При укладенні договору сторони
також погодили, що факти скоєння протиправних дій щодо майна позивача
сторонніми особами та вина відповідача встановлюються слідчими органами (там
же).

Будь-які процесуальні документи з
цього приводу в матеріалах справи відсутні.

Суди обмежились лише дослідженням
довідки слідчого № 53/10-2815від 10.10.06, яка підтверджує лише факт
проникнення невідомої особи в магазин.

Отже, наявність вини відповідача в
заподіянні позивачу шкоди належним чином не досліджувалась.

Відповідно з ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі
всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними обставини справи, що не були встановлені
судом першої та апеляційної інстанцій, справа підлягає передачі на новий
розгляд.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110,
11111 ГПК України  Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення господарського суду м.Києва
від 31.01.07 та постанову Київського апеляційного господарського суду від
24.04.07 у справі № 4/484 скасувати.

Справу направити на новий розгляд
до господарського суду м.Києва.

Головуючий, суддя                                                                   Н.Кочерова

Судді
В.Рибак

М.Черкащенко