ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2007 р.
14:30

Справа №  1/690/07

За позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю –спільне Українсько-
Бельгійське підприємство з іноземними інвестиціями “Євролакт”.
/56500, Миколаївська обл., м. Вознесенськ, вул. Молодогвардійська, 58-А/.
До відповідача: Вознесенська об’єднана державна податкова інспекція
Миколаївської області
/56500, Миколаївська область, м. Вознесенськ, пр. Братів Іпатових, 6/

про: визнання нечинним податкового повідомлення –рішення від 23.02.2007р.: № /0.

Суддя Васильєва Л.І.

Секретар судового засідання Дьяченко Т.В.

Представники:

Від позивача: представник не з’явився.

Від відповідача: Вдовиченко О.Г., довіреність від 02.04.2007р.

Барбалант Л.В., довіреність від 24.07.2007р.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання  нечинним податкового повідомлення –рішення від 23.02.2007р. № /0, посилаючись на  порушення відповідачем при прийнятті рішення  пункту 7.7.2. статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” при визначенні суми бюджетного відшкодування.

Відповідач позов не визнає з тих підстав, що  позивач  порушив вимоги  підпунктів 7.2.2.,  7.4.1. статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, пункт 5.12.2. “Порядку заповнення та  подання податкової декларації з податку на додану вартість” :  в розрахунок суми бюджетного відшкодування  за листопад  та грудень 2006 року позивач включив суми 61 426  грн.  податку на додану вартість за придбаний товар, яка не  увійшла до складу податкового кредиту попереднього податкового періоду.

Дослідивши надані докази, - суд

встановив:

відповідач здійснив невиїзну   позапланову   перевірку позивача  з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за листопад та грудень  2006 року, про що склав акт перевірки від 16.02.2007 року № 5-23/23332395 (а.с.10-21).

За результатами перевірки відповідач направив позивачу податкове повідомлення-рішення № /0 від 23.02.2007р. про зменшення суми бюджетного відшкодування за листопад 2006 року на суму 31 703 грн., за грудень 2006 року на  суму  30 119 грн.,   (всього на суму 61 426 грн.),   яке позивач просить визнати  нечинним.

Позовні вимоги є обґрунтованими, виходячи з наступного:

у висновку акту перевірки від 16.02.2007 року (а.с.119) відповідач  зазначив про завищення позивачем суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету на листопад 2006 року на суму 31 703 грн., за грудень 2006 року на  суму  30 119 грн.,   (всього на суму 61 426 грн.).

Підстави для зменшення цієї суми  вказані на сторінці  10-11, 14-16 акту (а.с.16,18-19), а саме про порушення позивачем пункту 7.7.2. статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”: у складі податку на додану вартість фактично сплаченого отримувачем товарів(послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів, включено в рядок 3 Розрахунку суми бюджетного відшкодування сплату суми податку на додану вартість в розмірі 61 426 грн.) , який  не увійшов до складу податкового кредиту  попереднього податкового періоду.

Даний висновок акту перевірки суперечить чинному податковому законодавству:

приписи  підпунктів 7.7.1 та 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” визначають, що :

сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між: сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого   або    відстроченого   відповідно   до   закону),    а   при   його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного І податкового періоду.

Якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована І згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від’ємне значення, то:

а)          бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного

танення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем

товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких

товарів (послуг);

б)          залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування

включається до складу податкового кредиту наступного податкового

періоду.

Надані позивачем Податкові декларації з податку на додану вартість  та акт перевірки  свідчать про  наявність необхідних умов, встановлених  вищевказаним законом, для бюджетного відшкодування:  в наявності залишок від'ємного значення попереднього податкового періоду та від'ємне значення поточного звітного податкового періоду.

До відшкодування в рядку 3 Розрахунку бюджетного відшкодування позивач заявив суми, які не перевищує залишок від'ємного значення попереднього податкового періоду  та дорівнює сумі податку, фактично сплаченій підприємством у попередньому податковому періоді постачальникам товарів (послуг).

Так, в розрахунку бюджетного відшкодування за листопад 2006 року позивач зазначив суму 44 255 грн. –це податок, який був фактично сплаченій підприємством у жовтні постачальникам товарів (послуг). Відповідач цю суму зменшив на 31 307 грн.

В розрахунку бюджетного відшкодування за грудень 2006 року позивач зазначив суму 51 944 грн. –це податок, який був фактично сплаченій підприємством у листопаді  постачальникам товарів (послуг). Відповідач цю суму зменшив на 30 119 грн.

Факт сплати позивачем у попередніх податкових періодах - жовтні  та листопаді 2006 року постачальникам товарів (послуг)  вказаних сум податку на додану вартість 44 255 грн. та 51 944 грн. грн.  відповідачем не оспорюється.

Разом з тим, зменшення суми бюджетного відшкодування на 61 426 грн. відповідач  обґрунтовує тим, що ця сума включена  до рядку 3 Розрахунку суми бюджетного відшкодування безпідставно, оскільки  до цього рядка Розрахунку  включаються суми податку на додану вартість, фактично сплачені у звітному податковому періоді та  включені до податкового періоду звітного періоду, а податок на додану вартість в сумі 61 426 грн.  хоч і сплачений в жовтні та в листопаді 2006 року, тобто в попередніх податкових періодах, але він  не ввійшов до складу податкового кредиту попередніх податкових періодів, оскільки  він сплачений за роботи(послуги) по існуючій кредиторській заборгованості.

Ці доводи  відповідача є помилковим :

підпункт “а” пункту  7.7.2 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” встановлює, що  бюджетному    відшкодуванню    підлягає   частина   такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем  товарів  (послуг)  у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг).

Аналіз  цієї правової норми свідчить, що законодавець однозначно визначив, що відшкодуванню підлягає сума податку на додану вартість, фактично сплаченого отримувачем  товарів  (послуг)  у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг) не залежно від того чи підлягає цей податок включенню до податкового кредиту попереднього періоду.

Пункт 5.12.2.  Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05. 1997 року № 166 (з послідуючими змінами та доповненнями) також визначає, що бюджетному    відшкодуванню    підлягає   частина   такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем  товарів  (послуг)  у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг).

Разом з тим, зміст рядка 3 “Розрахунку суми бюджетного відшкодування”  (сума податкового  кредиту попереднього податкового періоду, фактично сплачена отримувачем товарі(послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів(послуг)  фактично спотворює смисл підпункту “б” пункту 7.7.2. статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”  і принципи бюджетного відшкодування, оскільки податковий кредит не може сплачуватись отримувачем товарів(послуг) його постачальникам, тобто  в даній частині  податкова декларація (“Розрахунку суми бюджетного відшкодування”) суперечить пункту 6 статті 10 Закону України “Про податок на додану вартість” , оскільки форма декларації повинна відповідати закону.

Позивачем в Податкових деклараціях з податку на додану вартість за листопад та грудень  2006 року і в Розрахунку  суми бюджетного відшкодування  за ці періоди вірно визначено , що  суми 44 255 грн.  та 51 944 грн. податку на додану вартість  фактично сплачені  позивачем  постачальникам товарів (послуг) в жовтні та листопада 2006 року. Отже, позивач правомірно включив їх до розрахунку  бюджетного відшкодування за листопад та грудень  2006 року, тобто підстави для зменшення суми бюджетного відшкодування за листопад  2006 року на  31 307 грн. та грудень  2006 року  на суму 30 119 у відповідача відсутні.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 87, 94, 160, 162-163, 167, 254, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, - суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати нечинним податкове повідомлення –рішення від 23.02.2007р.: № /0.

Відшкодувати Товариству з обмеженою відповідальністю –спільне Українсько-Бельгійське підприємство з іноземними інвестиціями “Євролакт” /56500, Миколаївська обл., м. Вознесенськ, вул. Молодогвардійська, 58-А, / з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України у Миколаївській області /54055, м. Миколаїв, пр-т. Леніна, 141 В, / судовий збір в сумі 3, 40 грн. (три гривні 40 коп.).

Постанова у відповідності зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя
Л.I.Васильєва