ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.08.07р.

Справа № 22/255-07

За позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Тіамет",смт. Радушне, Криворізький район, Дніпропетровська  область

до  Державного підприємства "Придніпровська залізниця",м.Дніпропетровськ

про стягнення в розмірі 6647,67 грн.

Суддя  Пуппо Л.Д.

Представники:

Від позивача : Бирюков Є.В., дов. від 12.07.07

Від відповідача :Селяков О.В. - дов. № 785 від 20.07.07.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з відповідача 6647 грн. 67 коп. шкоди від недостачі вантажу за залізничною   накладною № 48710334

Відповідач  вважає вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки  позивачем  пропущений строк позовної давності.

В засіданні 07.08.07. оголошувалася перерва до 16.08.07.

ВСТАНОВЛЕНО

Згідно вказаній накладній на адресу позивача від  ВАТ МК „Азовсталь”  у вагоні № 68608413 прибув вантаж за вагою і навантаженням останнього, в накладній відправником вказана його маса 65399 кг.

За положеннями статей 2, 3, 6, 37 Статуту залізниць України (далі-Статут) Статут визначає обов’язки, права і відповідальність залізниць, підприємств..., які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються організація та основні умови перевезення вантажів. Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом, в тому числі і вантажів

Накладна –основний перевізний документ, який надається залізниці відправником разом з вантажем, вона є обов’язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони –одержувача.

За положеннями статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача ... під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами..., які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення в тому числі невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

У доповнення до актів станції Кривий Ріг Сорт. № 7518 від 14.10.06.,  станції Батуринська № 1001 від 16.10.06., станції Радушна № 80 від 16.10.06. на станції призначення Радушна 19.10.06. здійснена комісійна видача вантажу з перевіркою його маси, в результаті чого після зважування вантажу виявилося на 1939 кг менше, ніж зазначено в накладній, про що складений комісійний акт № АQ 291129/3. З акту вбачається, що вагон справним, було поглиблення біля торцевої стінки вагона довжиною 1 метр на всю ширину вагона, глибиною - до підлоги вагона, поверхня навантаження окрім поглиблення маркована вапном, накрита і ув’язана сіткою "рабиця", над поглибленням сітка відігнута. Виявлене відповідає даним, зазначеним у акті № 7518 від 14.10.06.

Відповідно до пункту 4 Правил складання актів при вивантаженні на місцях  незагального користування комерційні акти складаються (для спірного випадку) у день здачі вантажу одержувачу. У разі неможливості скласти комерційні акти в указані в цьому пункті терміни вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби.

Слід зазначити, що видача вантажу здійснена залізницею 16.10.06., про що зроблена відмітка на накладній, а комерційний акт на станції Радушна складений 19.10.06.

Суд вважає, що відповідальність за недостачу повинна бути покладена на залізницю, оскільки визнаваючи наявність обставин, які могли би слугувати  підставою для матеріальної відповідальності, остання сама порушила порядок їх засвідчення,  всупереч вказаному вище пункту Правил склавши комерційний акт на третю добу після видачі вантажу.

Проте суд вважає, що у задоволенні вимог відносно відповідача повинно бути відмовлено, виходячи з наступного:

відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Позовна давність для позовів до залізниць встановлена, зокрема, статтею 136 Статуту залізниць України, якою передбачено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту.

Цивільний кодекс України, який є основним актом цивільного законодавства, регулює особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. У тому числі цей Кодекс поширюється на господарські відносини, що мають вказані ознаки.

Частиною  другою статті 9 Цивільного кодексу України встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Таким законом є, зокрема, Господарський кодекс України, який набрав чинності одночасно з Цивільним кодексом України, та норми якого у регулюванні майнових відносин суб’єктів господарювання є спеціальними по відношенню до норм Цивільного кодексу України.

Це стосується і положень про позовну давність.

Частиною першою статті 223 Господарського кодексу України передбачено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний і скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 315 Господарського кодексу України для пред’явлення заявником до перевізника  позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк. Такої ж тривалості установлено строк для подання позовів до залізниць, зокрема, статтею 136  Статуту залізниць України передбачено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.

Відтак, з огляду на положення статей 134, 136 Статуту залізниць України, вказаний термін позовної давності у даній справі пов’язаний з днем настання подій, що є підставою для подання позову, а саме, з днем видачі вантажу та виявлення при цьому його недостачі, засвідченої комерційними актами.

Звертаючись до суду з даним позовом 17.07.07. про стягнення грошових коштів за документом, складеним 19.10.06., позивач  цей строк пропустив.

Відповідно до частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позивач не  клопотав про відновлення пропущеного строку, не подав докази наявності поважних причин пропущення позовної давності.

Керуючись статтею 267 Цивільного кодексу України, статтею 223, частиною 4 статті 315 Господарського кодексу України, статтями 129, 134, 137 Статуту залізниць України, Правилами складання актів, статтями 44, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові  відмовити.

Суддя

Л.Д. Пуппо

Рішення підписано