ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2007 р.
№ 17/91/07

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді
Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:
Жаботиної Г.В.,
Фролової Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Дочірнього підприємства “Моноліт”

на постанову
Одеського апеляційного господарського суду від 31.05.2007

у справі
№ 17/91/07 господарського суду Миколаївської області

за позовом
Дочірнього підприємства “Моноліт”

до
ТОВ “Грифон-Н”

про
стягнення суми,

за участю представників сторін від:

позивача:
не з’явились

відповідача:
не з’явились

Згідно розпорядження В.о. голови судової палати з розгляду спорів, пов’язаних з державним регулюванням економічних відносин, від 02.10.2007р. Першикова Є.В. розгляд касаційної скарги здійснюється у складі колегії суддів: Кривда Д.С. (головуючий), Жаботина Г.В., Фролова Г.М.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 13.03.2007р. (суддя Коваль С.М.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 31.05.2007р. (судді Андрєєва Е.І. –головуючий, Мацюра П.Ф., Ліпчанська Н.В.), в задоволенні позову про стягнення основного боргу та процентів за користування коштами відмовлено.

Позивач в касаційній скарзі просить скасувати рішення та постанову і прийняти нове рішення, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Учасники процесу в судове засідання не з’явилися, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлені заздалегідь належним чином. Оскільки явка представників сторін обов’язковою не визнавалася, додаткові документи від сторін не витребовувались, з врахуванням особливостей розгляду скарги судом касаційної інстанції, передбачених ст. 1117 ГПК України, колегія суддів вважає, що неявка сторін не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами відповідно до ст. 75, 1115 ГПК України.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що платіжними дорученнями №1969 від 16.09.2005р. та №3035 від 26.09.2005р. позивач перерахував на рахунок відповідача 6000грн.

ДП “Моноліт” листом №147 від 26.12.2005р. та претензією  №166 від 22.11.2006р. звернувся до ТОВ “Грифон-Н” з вимогою повернути, як помилково перераховані, кошти в розмірі 4823,76грн.

З огляду на залишення вказаної претензії позивача без задоволення, останній звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача боргу в розмірі 4823,76грн. та нарахованих процентів в сумі 153,83грн.за користування чужими коштами.

Відмовляючи в задоволенні позову, господарські суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, позивач провів оплату за отримані будматеріали згідно накладних та договору. Однак, дані платіжні доручення не містять ніяких даних щодо номеру та дати накладних та договору, на підставі яких проводилась оплата, а тому, на думку судів попередніх інстанцій, відсутні підстави для стягнення спірної суми, як недоведеної позивачем відповідно до ст.33 ГПК України.

Вищий господарський суд України не може погодитися з переконливістю висновків судів попередніх інстанцій.

Зобов’язання, що виникає внаслідок набуття майна за рахунок іншої особи без достатніх правових підстав, регулюється главою 83 Цивільного кодексу України і до предмету доказування в даній справі належить встановлення судом фактів отримання грошових коштів та безпідставність їх набуття відповідачем.

Однак, ні місцевий, ні апеляційний господарські суди не дослідили обставини наявності чи відсутності договірних відносин між сторонами, та, відповідно, і наявності чи відсутності у позивача зобов’язання з проведення оплати. Суди не встановили підстави набуття відповідачем спірних коштів.

В процесі розгляду справи суди фактично ухилилися від дослідження доводів позивача про те, що між ДП “Моноліт” і ТОВ “Грифон-Н” були відсутні господарські відносини, та у позивача, відповідно, не було ніяких зобов’язань перед відповідачем. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 42 Господарського процесуального кодексу України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За таких обставин ухвалені в справі судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. При новому розгляді справи слід врахувати наведене і вирішити спір відповідно до закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, п.3 ч.1 ст.1119, 11110, ст.11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,  –

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 31.05.2007р. та рішення господарського суду Миколаївської області від 13.03.2007р. у справі №17/91/07 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий суддя                                                                      Д.Кривда

Судді                                                                                         Г.Жаботина

Г.Фролова