ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"12" листопада 2007 р.
Справа №  11/251/06-НР

Господарський суд Миколаївської
області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при
секретарі Хімороді В.Г.,

з участю представників сторін:

від позивача та 3-ї особи на
стороні позивача -ОСОБА_2, довіреність № б/н від 20.11.2006 року;

від
відповідача - не з”явились;

розглянувши у відкритому
судовому  засіданні справу № 11/251/06-нр

за позовом
приватного підприємця - фізичної особи
ОСОБА_1,           м. Миколаїв,
АДРЕСА_1,

до приватного
підприємця - фізичноі особи ОСОБА_3, м. Миколаїв,         АДРЕСА_2,

3-я особа на стороні позивача, яка
не заявляє самостійних вимог на предмет спору:
приватне підприємство„Емія”(надалі- ПП „Емія”), м. Миколаїв, АДРЕСА_3,

про
звільнення нежитлового приміщення,-

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 18.10.2006 року було зупинено виконання рішення господарського суду
Миколаївської області від 06.07.2006 року та постанови Одеського апеляційного
господарського суду від 05.09.2006 р. по справі № 11/251/06 до закінчення їх
перегляду в порядку касації.

Постановою Вищого господарського
суду України від 15.11.2006 року по справі         № 11/251/06 рішення господарського
суду Миколаївської області від 06.07.2006
року та постанову Одеського апеляційного суду від 05.09.2006 року
скасовано та справу передано до господарського суду Миколаївської області на
новий розгляд.

На виконання вимог постанови ВГСУ
від 15.11.2006 року та клопотання відповідача по справі  про призначення почеркознавчої експертизи
ухвалою суду від 27.04.2007 року провадження у справі було зупинено та
зобов?язано відповідача надати відповідні документи, які необхідні для
проведення експертизи. Оскільки
відповідних документів для проведення експертизи відповідачем надано не
було, суд ухвалою суду від 23.08.2007 року поновив провадження у справі та
розгляд справи призначив на 14.09.2007 року.

Будь-яких додаткових клопотань про
призначення експертизи від відповідача не надходило. Оскільки доказів
повідомлення позивача належним чином у суду не було, суд відклав розгляд справи
на 11.10.2007 р.

11.10.2007 року в судовому засіданні
було оголошено перерву  до            12.11.2007 року для оголошення  рішення.

Заслухавши представників сторін,
вивчивши матеріали  справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач обґрунтовує позовні вимоги
тим, що 01.05.2005 року між сторонами було укладено договір оренди об'єкта
нерухомості № 42, за умовами якого позивач передав відповідачу в тимчасове
платне користування торгівельний павільйон НОМЕР_1 загальною площею 13 м2,  який розташований за адресою: м. Миколаїв,
АДРЕСА_3.

Вказаний об'єкт оренди належить на
праві приватної власності ПП “Емія” згідно рішення виконкому Миколаївської
міської ради № 1129 від 29.06.2004 року (свідоцтво про право власності САА №
279463 від 24.09.2004 року).

Торгівельний павільйон, який є
об'єктом договору оренди № 42 від             01.05.2005 року входить до складу
торгівельного комплексу “Ельміра”, розташованого за адресою: м.
Миколаїв,АДРЕСА_3.

Позивач звернувся до суду з позовом
про звільнення торгівельного павільйону № 42 з підсобними приміщеннями
загальною площею 13 м2, який розташований за адресою: м. Миколаїв,
АДРЕСА_3.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що за своєю правовою природою договір № 42 від 01.05.2005
року є договором суборенди, і тому, у зв'язку із закінченням строк дії
основного договору № 1С від 28.04.2005 року, договір укладений з відповідачем
також припинив свою дію в силу п. 2 ст. 774 Цивільного кодексу України.

Листом від  25.03.2006 року позивач повідомив відповідача
про відмову від договору суборенди та запропонував орендарю повернути
приміщення.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов
наступного висновку:

28.04.2005 року між ПП  “Емія”
та ПП ОСОБА_1. (орендар) було укладено договір оренди частини нежитлової
споруди, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове
платне користування частину нежитлової споруди загальною площею 256,7 кв.м, яка
розташована у торгівельному комплексі за адресою: м. Миколаїв, АДРЕСА_3, а
саме: торгівельні павільйони № 5, № 6, № 9, № 13, № 18, № 20, № 21, № 23, № 34,
№ 35, № 36, № 38, № 44, №  45 та          НОМЕР_1.

Згідно п.4.4.4 Договору оренди № 1С
від 28.04.2005 року позивач мав право, без окремого дозволу орендодавця
(ПП  фірма “Емія”) надавати об'єкт оренди
або його частини в суборенду третім особам у межах строку дії та на умовах
даного договору.

Відповідно до п.9.1 Договору
оренди  № 1С від  28.04.2005 року строк, на який його було
укладено становить 11 місяців з моменту передачі об'єкту оренди згідно
укладеного сторонами договору акту приймання-передачі, який було складено та
підписано учасниками договору 28.04.2005 року.

Строк дії вказаного договору
закінчився 28.03.2006 року.

Оскільки відомостей щодо  продовження строку дії спірного договору
сторонами не надано, суд вважає доведеним той факт, що з 28.03.2006 року  договір оренди № 1С від 28.04.2005 року
припинив свою дію.

Вищезазаначене підтверджується,
зокрема і тим, що 02.04.2006 року між ПП ОСОБА_1. та  ПП “Емія” було укладено інший договорі оренди
частини нежитлової споруди, п. 1.3 якого забороняє орендарю надавати об'єкт
оренди в суборенду третім особам.

На виконання вимог постанови  ВГСУ від 22.11.2006 року судом було
витребувано документи щодо підтвердження повноважень  заступника директора       ПП “Емія” ОСОБА_4 щодо підписання та
укладення договорів оренди в інтересах
ПП “Емія” копія наказу про прийом на роботу ОСОБА_4 на посаду заступника
директора ПП “Емія”, виписка з її трудової книжки, довіренність на
представництво інтересів підприємства, яка передбачає повноваження ОСОБА_4 на
укладання договорів від імені ПП “Емія”, докази здійснення орендної плати, які
знаходяться у матеріалах справи.

Відповідач, заперечуючи проти позову,
посилається на те, що договір оренди
№ 1С від 02.04.2006 року підписаний від імені ПП Фірма „Емія”
заступником директора підприємства
ОСОБА_4, яка не мала на це повноважень, оскільки наказ про прийом на
роботу ОСОБА_4 датований 25.04.2005 року, а довіреність на укладання договорів
від імені підприємства - 15.04.2005 року.

Крім того, у преамбулі договору
оренди № 1С від 02.04.06 р. зазначено, що ОСОБА_4 укладає цей договір оренди не
на підставі довіреності, а на підставі Статуту підприємства.  Крім того, відповідач зазначав, що у нього
відсутні будь-які відносини з позивачем, оскільки ним вищезазначений договір не
підписувався.

Таким чином, відповідач
вважає,  що цей договір оренди є
недійсним.

Ухвалою суду за клопотанням відповідача про
проведення експертизи у   останнього було
витребовувано відповідні документи. Відповідачем у зазначений термін жодних
документів надано не було.

Додаткових клопотань про проведення
експертизи відповідачем заявлено не було. Таким чином, суд вважає, що
відповідач ухиляється від проведення експертизи, намагаючись занятянути судовий
процес. За таких обставин, справа розглядається за наявними в неї матеріалами.

Вивчивши
надані документи та пояснення сторін щодо зазаначених обставин, суд
дійшов наступного висновку:

Згідно ч. 3 ст. 24  КЗпП України укладення трудового договору за
загальним правилом оформляється наказом чи розпорядженням про зарахування
працівника на роботу. Однак, частина 4 цієї статті передбачає, що трудовий
договір також вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були
видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

ОСОБА_4 була фактично допущена власником до роботи на підприємстві з
15.04.2005 року, що підтверджується довіреністю від 15.04.2005 року, виданої
підприємством на ім'я ОСОБА_4 саме як заступника директора підприємства, до
функціональних обов'язків якого належить представництво інтересів підприємства
із всіх питань, пов'язаних з фінансово-господарською діяльністю підприємства,
включаючи укладання господарських договорів.

Таким чином, згідно ч. 4 ст. 24
КЗпП України між ПП Фірма „Емія” і ОСОБА_4 виникли трудові відносини саме з
15.04.2005 року.

Посилання в договорі оренди не на
довіреність, а на Статут підприємства не може бути твердженням того, що в
ОСОБА_4 не було повноважень на укладання договору від імені ПП Фірма “Емія”,
оскільки така довіреність є в справі.

Згідно ст.ст. 92, 237, 244, 246
Цивільного кодексу України юридична особа може набувати прав та обов'язків
через своїх представників, повноваження яких можуть ґрунтуватися на
довіреності, виданої уповноваженим на це органом юридичної особи.

Відповідно до п.5.4 Статуту ПП
Фірма „Емія” органом, уповноваженим на видачу довіреностей є директор
підприємства .

З огляду на те, що довіреність на
ім'я ОСОБА_4 була видана директором підприємства на підставі п. 5.4  Статуту ПП Фірма „Емія”, посилання в у договорі
оренди на Статут підприємства має правове обґрунтування.

Відповідач вважає що ОСОБА_4
підписала договір оренди з перевищенням повноважень; але суд вважає, що  цей договір не може вважатися недійсним у
зв'язку з його наступним схваленням з боку ПП Фірма „Емія” за  наступних підставах:

Згідно ч. 1 ст.241 Цивільного
кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень,
створює цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, у разі
наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим
зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про
прийняття його до виконання.

Відповідно до  п. 9.2. Роз”яснення Вищого господарського
суду України від 12.03.1999 року № 02-5/111 “Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними” доказами вчинення
дій, які свідчать про схвалення угоди, можуть бути прийняття її виконання,
здійснення платежу другій стороні і т.ін. У такому випадку вимога про визнання
угоди недійсною з мотивів відсутності належних повноважень представника на
укладення угоди задоволенню не підлягає.

Таким чином, враховуючи те, що
ПП  Фірма „Емія” по підписаному ОСОБА_4
від імені підприємства договору оренди приймала від орендатора платежі по
орендній платі (докази здійснення орендних платежів знаходяться в матеріалах
справи), цей договір вважається підприємством схваленим а, отже, укладеним.

Клопотання відповідача  про витребування від органу пенсійного Фонду
України відомостей по персоніфікованому обліку працівників підприємства та у
Державної виконавчої служби Ленінського району матеріали виконавчого
провадження судом не задоволено , оскільки,
з огляду на вищевикладені обставини, такі відомості не мають
істотного значення для справи, по-друге, згідно ст. 48 КЗпП України, ст. 63
Закону України “Про пенсійне забезпечення” 05.11.1991 року № 1788-XII основним
документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як свідчать матеріали справи,
договір № 42 від 01.05.2005 року за своєю правовою природою є договором
суборенди (піднайму) торговельного павільйону       НОМЕР_1 за вказаною адресою, укладений з
відповідачем (ОСОБА_3.) , хоча і вказаний як договір оренди, оскільки це
випливає, як було зазначено вище, із пункту 1.2 цього договору, і договору № 1
С від 28.04.2005 року укладеного між Орендодавцем -Приватним підприємством
фірмою „Емія” і Орендарем -приватним підприємцем ОСОБА_1, згідно якого останній
прийняв в оренду на платній основі перераховані у пункті 1.1 об'єкти
нерухомості, у тому числі і павільйон НОМЕР_1, площею 13 м2 по
АДРЕСА_3 у  м. Миколаєві.

Про передачу позивачу майна в
оренду на підставі укладеного договору № 1 С від 28.04.2005 року з ПП „Емія”
свідчить акт приймання-передачі майна в оренду від 28.04.2005 р., що є додатком
№ 1 до вказаного договору оренди (а.с. 48).

Відповідно до вказаного договору
оренди Орендар (позивач) мав право надавати орендовані ним павільйоні в
суборенду (піднайму) (а.с. 45-47), що передбачає        стаття 288 Господарського кодексу
(надалі- ГК) України і стаття 774 Цивільного кодексу (надалі-ЦК) України.

Згідно частини 6 статті 283 ГК
України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного
кодексу України  з урахуванням
особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 774 ЦК України
передбачено, що строк договору піднайму не може перевищувати строку договору
найму (оренди).

Як вбачається із матеріалів справи,
строк договору № 1С від 28.04.2005 року між Приватним підприємством „Емія”
(Орендодавцем) і Приватним підприємцем -фізичною особою  ОСОБА_1 (Орендарем) оренди найму нежитлових
приміщень (павільйонів), у тому числі павільйону за НОМЕР_1,  площею 13 м2 по пр-ту Миру, 1 Б у
м. Миколаєві, на підставі якого був укладений договір № 42 від 01.05.2005 року
суборенди (піднайму) цього ж об'єкту оренди між позивачем і відповідачем,
закінчився 2 квітня 2006 року укладенням між Приватним підприємством „Емія”
(Орендодавцем) і Приватним підприємцем -фізичною особою ОСОБА_1 (Орендарем)
нового договору № 1С від 02.04.2006 р. оренди нежитлових споруд (павільйонів),
у тому числі павільйону за НОМЕР_1, площею
13 м2 по АДРЕСА_3 у м. Миколаєві. Згідно п.п. 1.3 і 4.3.1
цього договору оренди Орендар (позивач) не має права надавати об'єкт оренди
(павільйон НОМЕР_1, загальною площею 13 м2)  в суборенду третім особам (а.с. 57-58).

При укладенні договору суборенди №
42 від 01.05.2005 року ПП ОСОБА_1 (Орендодавець) і ПП ОСОБА_3. (Орендар)
передбачили, що при передачі об'єкта оренди складається акт приймання-передачі,
після чого об'єкт оренди вважається переданим і строк оренди договору складає
11 місяців з дати підписання такого акту.

Акт приймання-передачі об'єкту
оренди по вказаному договору складений не був, в зв'язку з чим відповідач
вважає, що павільйон в оренду (користування) їй по цьому договору не передавався.
Таке твердження відповідача спростовується
матеріалами справи.

Підтвердженням того, що об'єкт
оренди (павільйон НОМЕР_1) був отриманий відповідачем в користування саме по
укладеному договору суборенди № 42 від 01.05.2005 р., є рішення господарського
суду Миколаївської області від 05.05.2006 року по справі № 10/82/06 (а.с.
54)  і постанова О/у райвідділу міліції
про відмову в порушенні кримінальної справи від 19.01.2006 р., (а.с 50),
квитанція до прибуткового касового ордеру про прийняття від ОСОБА_3. 550 грн. в
листопаді - грудні 2005 року за оренду павільйону НОМЕР_1, завірені копії яких
є у матеріалах справи, відповідь на повідомлення позивача про припинення цього
договору суборенди (а.с.11).

Із п. 1.2. укладеного між позивачем
і відповідачем договору оренди випливає,
що об'єкт оренди належить позивачу згідно договору №1С з ПП „Ємця”. Але,
із письмових пояснень позивача в судовому засіданні встановлено, що в договорі
при друкуванні була допущена друкарська помилка (описка), де замість ПП „Емія”,
було надруковано ПП „Ємця”, оскільки власником майна є Приватне підприємство
„Емія” на підставі свідоцтва про право власності (а.с.5-6).

Інших підстав користування об'єктом
оренди (павільйоном НОМЕР_1), крім зазначеного договору № 42 від 01.05.2005 р.
по цій справі, відповідач суду не надав.

Згідно п.6 ст. 283 Господарського
кодексу України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим
Кодексом. Тому при розгляді справи судом застосовуються положення, як
Господарського, так і Цивільного кодексів України.

Відповідно до п.1 ст. 283
Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець)
передає іншій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування
майно для здійснення господарської діяльності.

У відповідності до ч.3 ст. 774
Цивільного кодексу України ( ЦК) до договору суборенди застосовуються положення
про договір оренди.

Частина 3 ст.774 ЦК України
передбачає, що строк договору суборенди не може перевищувати строку договору
оренди.

Таким чином, зі спливом
28.03.2006р. строку дії договору оренди №1С від 28.04.2005р., відповідно до ч.2
ст. 774 ЦК України, припинив свою дію і договір суборенди № 42 від
01.05.2005р., укладений між позивачем та
відповідачем.

Згідно ч.1 ст.785 ЦК України, у
разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана.

Після отримання повідомлення
позивача про припинення дії договору суборенди, відповідач повинен був негайно
звільнити приміщення, орендовані ним на підставі договору суборенди, що не було
зроблено останнім.

Згідно ст.391 Цивільного
кодексу  України, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження
своїм майном.

Відповідно до п.8 Листа Вищого
Арбітражного суду України від 31.01.2001 року №01-8/98 “Про деякі приписи
законодавства, яке регулює питання, пов'язані із здійсненням права власності та
його захистом”підприємство чи організація, яка не є власником майна, але
володіє ним на праві повного господарського відання, оперативного управління чи
з інших підстав (наприклад, на підставі оренди), має такі ж права на захист
свого права, як і сам власнику також право на захист свого володіння від
власника (пункт 5 ст. 48 Закону України “Про власність”).

Відповідно до положень ст.48 Закону
України “Про власність”, положення щодо захисту права власності поширюються
також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на підставах
передбачених законом або договором (титулярний власник).

Правомірність користування позивачем
приміщеннями витікає з Договору оренди №1С від від 02.04.2006р., укладеного з
ПП “Фірма “Емія”.

У відповідності до статті 16
Цивільного кодексу  України кожна особа
має право звернутися до  суду за захистом
свого права. Одним із засобів захисту цивільних прав є припинення дії, яка
порушує право.

Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 44 ,49, 82-85
Господарського процесуального кодексу України,
суд -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити в повному обсязі.

2.          Приватному підприємцю ОСОБА_3, м.
Миколаїв,АДРЕСА_2(відомості про банківські реквізити відсутні, свідоцтво про
державну реєстрацію № НОМЕР_2) звільнити приміщення об'єкту оренди за
договором оренди № 42 від 01.05.2005 року - торгівельний павільйон НОМЕР_1 з
підсобними приміщеннями загальною площею
13 м2, що входить до складу торгівельного комплексу
“Ельміра”, розташованого за адресою: м.Миколаїв, АДРЕСА_3.

Рішення може бути оскаржено до
Одеського апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня підписання рішення,
оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу  України.

Суддя
Коваль С.М.