ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

04.09.07                                                                                           Справа№ 31/88 А

Господарський суд Львівської області, розглянувши матеріали справи

за позовом:
Львівського обласного центру зайнятості, м. Львів

до відповідача:
Міського виробничого управління житлово-комунального господарства, м. Самбір Львівської області

про:
стягнення штрафу в розмірі 850,00 грн.

Суддя Артимович В.М.

При секретарі Митник М.Б.

Представники:

від позивача: Бабляк Н.І. - представник

від відповідача: Гейник Л.Б. –представник

Представникам сторін роз’яснено права та обов’язки відповідно до ст.ст. 49, 51 КАС України, зокрема, право заявляти відводи. У відповідності до п. 2-1 Прикінцевих та перехідних положень КАС України технічна фіксація судового процесу не здійснювалась, оскільки від сторін не поступило відповідного клопотання.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області подано адміністративний позов Львівського обласного центру зайнятості, м. Львів, надалі –позивач, до Міського виробничого управління житлово-комунального господарства, м. Самбір Львівської області, надалі –відповідач, про стягнення штрафу в сумі 850,00 грн. за порушення норм Закону України «Про зайнятість населення». Позивач у позовній заяві вказує, що відповідач використовував працю громадянина Республіки Вірменія Давтяна Ж.К. без дозволу державної служби зайнятості, чим порушив вимоги ст. 8 Закону України «Про зайнятість населення», що відповідно є підставою для накладення на відповідача штрафу в розмірі 850 грн.

Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 01.08.2007 року призначено судовий розгляд справи на 16.08.2007 року.

15.08.2007 р. до суду надійшла телеграма (вх. № 1/261) від відповідача про відкладення розгляду справи у зв’язку з неможливістю явки представника відповідача.

В судове засідання 16.08.2007 року представник позивача з’явився, подав документи, що витребовувались судом та надав пояснення по суті справи. Відповідач в судове засідання, яке відбулось 16.08.2007 р., свого представника не направив. Зважаючи на клопотання відповідача розгляд справи було відкладено на 04.09.2007 р.

Позивач та відповідач в судове засідання 04.09.2007 р. з’явилися. Відповідач подав заперечення на позов № 136 від 04.09.2007 р., в якому вказує на те, що іноземний громадянин був прийнятий на роботу відповідачем на підставі скерування Самбірського центру зайнятості від 22.11.2006 р. У зв’язку з цим представник відповідача в судовому засіданні просив суд у позові відмовити. Представник позивача заперечив доводи відповідача, викладені у запереченні, з підстав, наведених в адміністративному позові, а також не заперечив факту скерування Самбірським центром зайнятості іноземного громадянина на роботу до відповідача.

В судовому засіданні 04.09.2007 р. проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повний текст постанови виготовлений, оформлений і підписаний 10.09.2007 р.

Розглянувши документи і матеріали, подані учасниками процесу, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги і заперечення, оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив:

Відповідачем 22.11.2006 року поданий до Самбірського міськрайонного центру зайнятості звіт про наявність вакансій за станом на 22.11.2006 р., в якому відповідач вказав про наявність у нього однієї вакансії водія. 22.11.2006 р. Самбірським міськрайонним центром зайнятості скеровано відповідачеві направлення на працевлаштування від 22.11.2006 р. № 0001001, згідно якого центр зайнятості направив Давтяна Ж.К. для працевлаштування відповідачем на вакантне робоче місце за посадою водій автомобіля 3, 2, 1 класу.

На підставі направлення на працевлаштування від 22.11.2006 р. № 0001001 та заяви Давтяна Ж.К. від 23.11.2006 р. відповідачем зазначений громадянин Республіки Вірменія був прийнятий на роботу водієм другого класу, що підтверджується витягом з наказу відповідача № 152 від 23.11.2006 р. Громадянин Давтян Ж.К., як зазначається позивачем та не заперечується відповідачем, працював у відповідача до 25.01.2007 р.

Позивачем проводилась перевірка щодо дотримання відповідачем вимог чинного законодавства України про зайнятість населення в період із 23.11.2006 р. по 27.03.2007 р. За результатами перевірки позивачем складено акт від 27.03.2007 р., яким зобов’язано відповідача згідно сплатити штраф в сумі 850,00 грн. за використання праці іноземного громадянина без дозволу на працевлаштування Львівського обласного центру зайнятості. На виконання приписів акту від 27.03.2007 р. позивачем направлена відповідачу вимога № 1043/13 від 29.03.2007р. про сплату штрафу в розмірі 850,00 грн., який відповідачем не сплачений.

Законом України «Про зайнятість населення», Положенням про державну службу зайнятості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 47 від 24.06.1991 р., на державну службу зайнятості покладено наступні функції: здійснення добору і направлення на підприємства, в установи та організації усіх форм власності, працівників потрібних професій (спеціальностей) і кваліфікації, контроль за їх працевлаштуванням; ведення первинного обліку працевлаштування громадян; інформування та консультування власників підприємств, установ і організацій або уповноважених ними органів щодо наявності незайнятої робочої сили на відповідній території, можливості забезпечення нею підприємств, установ і організацій; контроль за дотриманням законодавства про зайнятість підприємствами, установами та організаціями усіх форм власності.

Крім того, ч. 3 ст. 20 Закону України «Про зайнятість населення»встановлено, що підприємства, установи і організації в разі відмови у прийнятті на роботу спеціалістів, які були раніше ними заявлені, відшкодовують державній службі зайнятості всі витрати, пов'язані з працевлаштуванням, професійною підготовкою, перепідготовкою, виплатою допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю.

Проаналізувавши матеріали справи та вказані норми законодавства, суд дійшов висновку про порушення відповідачем вимог ст. 8 Закону України «Про зайнятість населення», що полягають у працевлаштуванні іноземного громадянина без відповідного дозволу, що видається позивачем.

У відповідності до ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, що полягає у праві суду в разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, застосовувати закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону). Слід зазначити, що відсутність закону означає як відсутність відповідного правового акта, так і його неповноту, тобто відсутність в ньому окремих положень.

Главою 24 ГК України, зокрема ст. 216, встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання. При цьому господарсько-правова відповідальність передбачає застосування господарських та адміністративно-господарських санкцій. Одним із видів адміністративно-господарських санкцій є адміністративно-господарський штраф, що являє собою грошову суму, що сплачується суб’єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення (ст. 241 ГК України). Відповідальність суб’єктів господарювання за використання праці іноземних громадянин без дозволу на працевлаштування державної служби зайнятості встановлена ч. 3 ст. 8 Закону України «Про зайнятість населення», якою передбачено, що у разі використання праці іноземців або осіб без громадянства без дозволу державної служби зайнятості України з підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності, державна служба зайнятості стягує штраф за кожну таку особу у п'ятдесятикратному розмірі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Глава 24 «Загальні засади відповідальності учасників господарських відносин»ГК України містить ст. 219 «Межі господарсько-правової відповідальності. Зменшення розміру та звільнення від відповідальності», згідно якої якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобов'язання, суд має право зменшити розмір відповідальності або звільнити відповідача від відповідальності.

Проаналізувавши норми Господарського кодексу України, зокрема те, що стаття 219 міститься у главі 24 ГК України, яка, виходячи з її назви, визначає загальні засади відповідальності учасників господарських відносин, в тому числі і застосування адміністративно-господарських санкцій, як одного з видів господарсько-правової відповідальності, суд в порядку аналогії закону вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин норму ч. 3 ст. 219 ГК України.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 219 ГК України суд прийшов до висновку про необхідність зменшення розміру штрафу, який необхідно сплатити відповідачеві за порушення норми ст. 8 Закону України «Про зайнятість населення», оскільки такому правопорушенню відповідача сприяли бездіяльність позивача, який згідно п. 6 Положенням про державну службу зайнятості несе відповідальність за організацію діяльності підпорядкованих йому структур, та неправомірні дії підпорядкованого позивачу Самбірського міськрайонного центру зайнятості, який без відповідного дозволу скерував іноземного громадянина на роботу до відповідача, хоча згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про зайнятість населення»іноземці та особи без громадянства одержують право на трудову діяльність лише за наявності в них дозволу на працевлаштування, виданого державною службою зайнятості України. Також судом взято до уваги те, що відповідач самостійно припинив вчиняти правопорушення, звільнивши іноземного громадянина 25.01.2007 р. згідно наказу № 12.

Відповідно до ст. 94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7, 9, 11, 69-71, 72, 86, 94, 158, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов Львівського обласного центру зайнятості, м. Львів, до Міського виробничого управління житлово-комунального господарства, м. Самбір Львівської області, задовольнити частково.

2. Стягнути із Міського виробничого управління житлово-комунального господарства (81400, вул. Шухевича, 1, м. Самбір Львівської області; , п/р 989 в АТ «Кредит банк»м. Самбір, МФО 325332) на користь Львівського обласного центру зайнятості (79000, вул. Чайковського, 17, м. Львів; п/р 0001 в ГУДКУ у Львівській області, МФО 825014, ) штраф в розмірі 255,00 грн.

3. В задоволенні позовних вимог Львівського обласного центру зайнятості, м. Львів, до Міського виробничого управління житлово-комунального господарства, м. Самбір Львівської області, про стягнення штрафу в розмірі 595,00 грн. відмовити.

4. Постанова набирає законної сили у строк та в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

5. Постанова може бути оскаржена у строк та в порядку, передбаченому ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя