ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2007 р.
№ 31/386

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Кравчука Г.А.,

суддів:
Мачульського Г.М., Першикова Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційне подання
Військового прокурора
Чернігівського гарнізону

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2007 р.

у справі
№ 31/386

господарського суду
м. Києва

за позовом
Військового прокурора Чернігівського гарнізону в інтересах держави в особі 8 навчального центру Державної спеціальної служби транспорту

до
Дочірнього підприємства “Автобан-Україна”

про
стягнення коштів

в судовому засіданні взяли участь  представники:

прокуратури:
Гриненко Г.Є., дов. № 3230 від 10.07.2007 р.;

позивача:
Кудрик В.М., дов. № 303 від 20.02.2007 р.;
Борисович О.В., дов. № 1211 від 20.06.2006 р.;

відповідача:
— не з’явились;

В С ТА Н О В И В:

У серпні 2006 р. Військовий прокурор Чернігівського гарнізону звернувся в інтересах держави в особі 8 навчального центру Державної спеціальної служби транспорту (далі – Центр) до господарського суду м. Києва з позовною заявою, у якій просив стягнути з Дочірнього підприємства “Автобан-Україна” (далі –Підприємство) грошові кошти у розмірі 93 675,25 грн.

Заявою від 19.10.2006 р. (т. 1, а. с. 98) Військовий прокурор Чернігівського гарнізону уточнив позовні вимоги та просив господарський суд м. Києва стягнути з Підприємства на користь Центру грошові кошти у розмірі 94 828,47 грн., у тому числі збитки у вигляді 3 % річних та інфляції у розмірі 37 317,91 грн. і додаткові втрати у вигляді пені та штрафних санкцій за затримку виконання зобов’язань перед бюджетом щодо сплати податку на додану вартість по роботах, виконаних для Підприємства Військовою частиною А3351, правонаступником якої є Центр, згідно контракту субпідряду № 44/08/27 від 06.08.2004 р. та договорів № 14/09 від 01.09.2004 р., № 44-08-1 від 01.10.2004 р. у розмірі 57 510,56 грн.

Позовні вимоги (з урахуванням уточнень) Військовий прокурор Чернігівського гарнізону обґрунтовував тим, що:

– з Підприємства на користь Центру рішенням господарського суду м. Києва від 22.08.2005 р. було стягнуто 499 081,31 грн. заборгованості за виконані роботи (надані послуги) за контрактом субпідряду № 44/08/27 від 06.08.2004 р. і договорами № 14/09 від 01.09.2004 р., № 44-08-1 від 01.10.2004 р., а додатковим рішенням господарського суду м. Києва від 14.11.2005 р. –47 328,33 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов’язань за цими контрактом та договорами, які фактично були стягнуті з Підприємства органом державної виконавчої служби 05.04.2006 р., у зв’язку з чим Підприємство має сплатити Центру на підставі норм ЦК України та ГК України збитки від інфляції та 3 % річних у період з 22.08.2005 р. (дата винесення рішення господарського суду м. Києва) по 05.04.2006 р. (дата сплати Підприємством заборгованості);

– внаслідок неналежного виконання Підприємством зобов’язань за контрактом субпідряду № 44/08/27 від 06.08.2004 р. і договорами № 14/09 від 01.09.2004 р. та № 44-08-1 від 01.10.2004 р. Військова частина А3351, правонаступником якої є Центр, прострочила строк сплати податку на додану вартість за цими контрактом та договорами, у зв’язку з чим сплатила також і відповідні штрафні санкції, які підлягаються стягненню з Підприємства на підстав норм ЦК України та ГК України.

Рішенням господарського суду м. Києва від 20.11.2006 р. (суддя Качан Н.І.) позовні вимоги Військового прокурору Чернігівського гарнізону задоволено частково: з Підприємства на користь Центру стягнуто 18 657,00 грн. збитків від інфляції та 3 % річних, а в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В частині задоволення позовних вимог рішення прийнято з мотивів, наведених Військовим прокурором Чернігівського гарнізону у позовній заяві, а зменшення суми, присудженої до стягнення, мотивовано посиланням на ст. 83 ГПК України та ст. 233 ГК України.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення мотивовано тим, що збитки у вигляді штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податку на додану вартість виникли з вини Військової частини А3351, правонаступником якої є Центр, а тому відсутні підстави для їх стягнення з Підприємства.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2007 р. (колегія суддів: Корсак В.А., Кондес Л.О., Коршун Н.М.) рішення господарського суду м. Києва від 20.11.2006 р. частково змінено: з Підприємства на користь Центру стягнуто 3 % річних та інфляційні збитки у розмірі 37 317,91 грн., а в іншій частині вказане рішення залишено без змін.

В частині зміни рішення господарського суду м. Києва від 20.11.2006 р. постанова мотивована тим, що 3 % річних та інфляційні збитки не є штрафними санкціями, а тому не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 233 ГК України.

В частині залишення без змін рішення господарського суду м. Києва від 20.11.2006 р. постанова прийнята з мотивів, наведених місцевим господарським судом у зазначеному рішенні.

Військовий прокурор Чернігівського гарнізону звернувся до Вищого господарського суду України з касаційним поданням, у якому просить постанову  Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2007 р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків у розмірі 57 510,56 грн. скасувати та прийняти у цій частині нове рішення, яким стягнути Підприємства вказану суму. Вимоги, викладені у касаційному поданні, Військовий прокурор Чернігівського гарнізону обґрунтовує тим, що господарський суд другої інстанції не дав оцінки окремим обставинам та доказам по справі, не застосував ст. ст. 193, 218, 224 ГК України, ст. ст. 611, 623 ЦК України.

Центр скористався правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та надіслав до Вищого господарського суду України відзив на касаційне подання Військового прокурора Чернігівського гарнізону, у якому просить його задовольнити, скасувавши постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2007 р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків у розмірі 57 510,56 грн. та прийнявши у цій частині нове рішення про стягнення з Підприємства вказаної суми. Вимоги, викладені у відзиві, Центр обґрунтовує тим, що витрати, пов’язані зі сплатою пені та штрафних санкцій у розмірі 57 510,56 грн. за затримку виконання зобов’язань перед бюджетом є збитками, понесеними внаслідок несумлінного виконання зобов’язань Підприємством.

Підприємство не скористалось правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та відзив на касаційне подання Військового прокурора Чернігівського гарнізону до Вищого господарського суду України не надіслало, що не перешкоджає касаційному перегляду судового акту, який оскаржується.

За розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 29.08.2007 р. розгляд касаційної скарги здійснюється колегією суддів Вищого господарського суду України у складі судді Кравчука Г.А. –головуючого, суддів Мачульського Г.М. та Першикова Є.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційне подання Військового прокурора Чернігівського гарнізону не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої ст. 67 Конституції України кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пп. 7.1.1 п. 7.1 ст. 7 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” джерелами самостійної сплати податкових зобов’язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна і немайнових цінностей, випуску цінних паперів, у тому числі корпоративних прав, отримані у позику (кредит), а також з інших джерел з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

З наведених норм законодавства України вбачається, що Військова частина А3351, правонаступником якої є Центр, була зобов’язана сплатити податок на додану вартість по операціях за контрактом субпідряду № 44/08/27 від 06.08.2004 р. і договорами № 14/09 від 01.09.2004 р. та № 44-08-1 від 01.10.2004 р., використовуючи будь-які власні кошти або інші джерела. Несвоєчасна сплата Підприємством коштів по вказаним контракту та договорам не є підставою для несплати відповідного податку Військовою частиною А3351.

При цьому колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що укладаючи та виконуючи контракт субпідряду № 44/08/27 від 06.08.2004 р. і договори № 14/09 від 01.09.2004 р. та № 44-08-1 від 01.10.2004 р., Військова частина А3351, правонаступником якої є Центр, діяла як суб’єкт господарювання, мета якого – одержання прибутку, тобто, займалась підприємництвом. Між тим, ст. 42 ГК України визначає, що підприємництво –це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб’єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, Військова частина А3351, правонаступником якої є Центр, при укладанні та виконанні контракту субпідряду № 44/08/27 від 06.08.2004 р. і договорів № 14/09 від 01.09.2004 р. та № 44-08-1 від 01.10.2004 р., діяла на власний ризик, а тому повинна була враховувати можливість настання у зв’язку з цим несприятливих для неї наслідків.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій про те, що штрафні санкції за несвоєчасну сплату податку на додану вартість виникли внаслідок невжиття Військовою частиною А3351, правонаступником якої є Центр, заходів щодо своєчасної сплати відповідного податкового зобов’язання, тобто з її вини,  що, виходячи зі ст. ст. 614 та 623  ЦК України, виключає відповідальність Підприємства.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України постанова Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2007 р. ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційного подання Військового прокурора Чернігівського гарнізону не спростовують висновку апеляційного господарського суду, у зв’язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційне подання Військового прокурора Чернігівського гарнізону залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2007 р. у справі № 31/386 господарського суду м. Києва –без змін.

Головуючий суддя                                                       Г.А. Кравчук

Суддя                                                                          Г.М. Мачульський

Суддя                                                                          Є.В. Першиков