ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2007 р.
Справа  № 15/208-07-4870А

16 год. 51 хв.                                                                             м. Одеса

Господарський суд Одеської області у складі:

головуючого судді -                     Петрова В.С.

при секретарі                                Стойковій М.Д.

За участю представників:

від позивача –      Федорова Л.І., Гедз П.П.,

від відповідача –  Єгоров О.О.,

від прокуратури -    Токмілова Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Відкритого акціонерного товариства „Одеський припортовий завод” до Державної податкової інспекції у м. Южному Одеської області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення за участю прокуратури м. Южне, -

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство „Одеський припортовий завод” звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою про скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Южному Одеської області № /0 від 17.05.2007 р. В обґрунтування позову позивач посилається на відсутність підстав для зменшення відповідачем заявленої позивачем суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у зв'язку з відсутністю порушень позивачем п.п. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, оскільки, на думку позивача, Закон України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 р. № 168/98-ВР не містить вимог щодо залежності права на бюджетне відшкодування сум ПДВ від періоду виникнення права платника податку на податковий кредит. Тобто, якщо право на податковий кредит по поставці товару виникло раніше, а фактична оплата здійснена у попередньому періоду, то п.п. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 р. № 168/98-ВР не порушується і платник податку має право на бюджетне відшкодування. При цьому позивач вказує, що Відкритим акціонерним товариством „Одеський припортовий завод” у відповідності до вимог Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 р. № 168/98-ВР визначено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за січень 2007 року в розмірі 21 041 295 грн. як суму від'ємного значення попереднього податкового періоду, фактично сплачену отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08 червня 2007 р. відкрито провадження в адміністративній справі № 15/208-07-4870А та призначено попереднє засідання.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03 липня 2007 р. у справі № 15/208-07-4870А закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду в засіданні суду.

В засіданні суду від 18.07.2007 р. за заявою в.о. прокурора м. Южне до участі у справі допущено прокуратуру м. Южне з метою захисту інтересів держави в особі ДПІ у м. Южному.

Відповідач з позовними вимогами не згоден з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву (а.с. 39 т. 1), посилаючись при цьому на правомірність зменшення позивачу бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у зв'язку з порушенням позивачем п.п. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, та просить суд відмовити у задоволенні позову.

У зв’язку з набранням 01 вересня 2005 р. чинності Кодексом адміністративного судочинства України господарський суд Одеської області зазначає, що згідно п. 6 розділу VII Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши пояснення представників сторін та прокуратури, дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд встановив наступне.

На підставі направлення № 59 від 16.04.2007 р., виданого ДПІ у м. Южному, працівниками ДПІ у м. Южному була проведена позапланова документальна перевірка фінансово-господарської діяльності Відкритого акціонерного товариства „Одеський припортовий завод” з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість за січень 2007 року на розрахунковий рахунок.

За результатами зазначеної перевірки ДПІ у м. Южному був складений акт № 34429/23-1008/00206539 від 14.05.2007 р., на підставі якого 17.05.2007 р. ДПІ у м. Южному прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 щодо зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 6 920475,00 грн. за порушення позивачем, на думку відповідача, п.п. 7.7.2 п. 7.2 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”.

Проте, на думку суду, оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення від 17.05.2007 р. № /0 прийнято Державною податковою інспекцією у м. Южному в порушення вимог чинного законодавства, виходячи з наступного.

Як вбачається з акту перевірки від 14.05.2007 р., перевіркою правильності визначення від’ємного значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість у січні 2007 року встановлено завищення позивачем суми, що підлягає відшкодуванню на розрахунковий рахунок платника у банку на 6 920 475 грн. Так, на думку відповідача, відповідно до Закону України „Про податок на додану вартість” право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість залежить від періоду виникнення податкового періоду.

Однак, на  думку суду, висновки відповідача про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість є необґрунтованими з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 20.02.2007 р. подано до відповідача декларацію з податку на додану вартість за січень 2007 року, в якій в розділі  3 „Розрахунки з бюджетом за звітний період” визначена сума податку на додану вартість, що складає від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, у розмірі 25 576 382 грн. та сума залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного періоду, у розмірі 21 609 422 грн., а також сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника, в розмірі 21 041 295 грн. Також до декларації був доданий розрахунок суми бюджетного відшкодування, яким визначено суму в розмірі 21 041 295 грн. та заява про повернення суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до п. 1.8 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість" бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків регулюються п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість".

Згідно п.п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності –зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Підпунктом 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" визначено, що якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Виходячи зі змісту вищенаведених норм Закону, сума бюджетного відшкодування залежить від правильності визначення суми податкових зобов'язань та податкового кредиту. При цьому законодавець не ставить настання бюджетного відшкодування в залежність від того, коли у отримувача товару виникло зобов'язання перед постачальниками (про що стверджує відповідач), а визначає, що суми ПДВ мають бути фактично сплачені у попередньому податковому періоді постачальникам товарів.

Як зазначає позивач, у податковому періоді за січень 2007 р. позивач реалізував своє право на бюджетне відшкодування залишку від'ємного значення податку на додану вартість в розмірі 6 920 475 грн., який виник у попередньому податковому періоді.

Так, згідно п. 5.12 Порядку заповнення та подання податкової декларації з ПДВ, розробленого та затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 р. № 166 (в редакції наказу від 15.06.2005 р. № 213), що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.06.2005р. за № 702/10982 та узгоджений рішенням Комітету Верховної Ради України з питань фінансів і банківської діяльності від 14.06.2005р. № 06-10/10-698, при визначенні суми бюджетного відшкодування в наступному податковому періоді, різниця між сумою податкових зобов'язань і сумою податкового кредиту враховується із залишком такого від'ємного значення минулого податкового періоду.

При цьому слід зазначити, що проведеною відповідачем перевіркою не було встановлено порушення позивачем порядку заповнення поданої податкової декларації з податку на додану вартість.

Виходячи з усього вищевикладеного, суд вважає, що позивачем не порушувались положення п.п. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість".

Відтак, суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідачем необґрунтовано  виключено з суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню на рахунок позивача в банку, заявленого платником податку у рядку 25 декларації за січень 2007 року, частину залишку від'ємного значення, який виник у попередньому податковому періоді у розмірі 6 920 475 грн.

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною  3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює  наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини,  що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх  представників, показань свідків, письмових  і речових  доказів,  висновків експертів.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює  докази,  які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому,  всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відтак, виходячи з вищевикладеного, на думку суду, відповідач, заперечуючи проти позову, не довів суду правомірність прийнятого ним оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення № /0 від 17.05.2007 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно ст. 105 КАС України позивач має право вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача –суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень, а також заявляти інші вимоги на захист прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб’єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

Враховуючи усе вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, господарський суд Одеської області вважає, що позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства „Одеський припортовий завод” цілком обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства, у зв’язку з чим підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про покладення на відповідача судових витрат по сплаті держмита  в розмірі 85 грн. та на ІТЗ судового процесу в розмірі 118 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені витрати з Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 3 розділу 7 (Прикінцеві та перехідні положення) Кодексу адміністративного судочинства України до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розмір судового збору –судовий збір при зверненні до адміністративного суду сплачується в порядку, встановленому законодавством для державного мита. При цьому розмір судового збору визначається відповідно до підпункту „б” пункту 1 статі 3 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито”.

Отже, позивач повинен був при звернені до суду сплатити судовий збір у розмірі 3 грн. 40 коп.

Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню з Державного бюджету витрати по сплаті судового збору в сумі 3 грн. 40 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 КАС України судовий збір, сплачений у більшому розмірі, ніж встановлено законом, повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Таким чином позивач не позбавлений права звернутися до суду з клопотанням про повернення надмірно сплаченого судового збору та витрат на ІТЗ судового процесу.

Керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов Відкритого акціонерного товариства „Одеський припортовий завод” до Державної податкової інспекції у м. Южному Одеської області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення задовольнити.

2.          Податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Южному Одеської області № /0 від 17.05.2007 р. визнати недійсним.

3.          СТЯГНУТИ з Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства „Одеський припортовий завод” (65481, Одеська область, м. Южне, вул. Заводська, 3; ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 03/три/грн. 40 коп.

Постанову суду може бути оскаржено в порядку передбаченому ст. 186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено 14.08.2007 р.

Суддя