донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

17.09.2007 р.                                                                           справа №17/239

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Акулової  Н.В.

суддів
Гези  Т.Д. , Діброви  Г.І.

за участю представників сторін:

від позивача:
Гнатюк О.І., довіреність №09/43 від 05.01.2007року,

від відповідача:
Казієв Л.С., довіреність №01/03 від 04.01.2007року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Комунального підприємства “Донецькміськводоканал” м.Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від
30.07.2007 року

по справі
№17/239 (Зубченко І.В.)

за позовом
Комунального підприємства “Донецькміськводоканал” м.Донецьк

до
Відкритого акціонерного товариства “Донвуглеводоканал” м.Донецьк

про
стягнення заборгованості в сумі 1 145 161грн.20коп.

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство “Донецькміськводоканал”  м.Донецьк звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Відкритого акціонерного товариства “Донвуглеводоканал” м.Донецьк про стягнення 1118177грн.03коп., у тому числі заборгованості по оплаті послуг по водопостачанню та водовідведенню за період з 01.02.2004року по 31.03.2004року в сумі 1072749грн.73коп., 3% річних в сумі 6487грн.81коп, пеня в сумі 30276грн.46коп., інфляційні в сумі 8663грн.03коп. /арк. справи 5-6, том 1/.

У відповідності зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою про збільшення позовних вимог №09/2579 від 07.07.2004року та просить стягнути з відповідача на користь позивача суму основної заборгованості 1072749грн.73коп., пеню в сумі 45912грн.37коп., 3% річних в сумі 9661грн.98коп., інфляційних в сумі 16837грн.12коп./арк. справи 22-23, том1/.

Заявою про збільшення позовних вимог №09/4030 від 04.10.2004 року позивач просить стягнути з відповідача  1464184грн.81коп./ арк. справи 47-48, том1/.

Заявою від 22.10.2004року позивач зменшив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача суму 1099248грн.83коп./арк. справи59, том1/.

Рішенням від 22.10.2004року господарський суд Донецької області/суддя Татенко В.М./ позовні вимоги задовольнив, стягнув з відповідача на користь позивача  1072749грн. 73коп. –заборгованості, 16837грн.12коп –інфляційних, 9661грн.98коп. –3% річних, судові витрати. /арк. справи 70-71, том1/.

Постановою від 08.11.2006року  у справі №17/239 Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Донецької області від 22.10.2004року у справі №17/239 частково скасував,  позов задовольнив частково, стягнув з відповідача на користь позивача  заборгованість в сумі 590504грн.38коп., 3%річних в сумі 7638грн.45коп., частину боргу, яка виникла в зв’язку з інфляцією в сумі 11387грн.56коп. про стягнення 3%річних та частини боргу, в частині стягнення частини боргу в сумі 482845грн.35коп. провадження у справі припинив./арк. справи 140-141, том1/.

Вищий господарський суд України постановою від 13.03.2007року  постанову Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.2006року та рішення господарського суду Донецької області від 22.10.2004року у справі № 17/239 скасував, справу передав на новий розгляд до господарського суду Донецької області./арк. справи 156-159, том1/.

Згідно ст. 22 Господарського процесуального кодексу України Комунальне підприємство “Донецькміськводоканал”  м.Донецьк звернулось до господарського суду Донецької області з  заявою про зменшення позовних вимог №09/2449 від 17.05.2007року, за якою просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті послуг за березень 2004року 400046грн. 43коп., інфляційні за період березень –червень 2004року в сумі 16837грн.12коп, 3% річних за період з 01.03.2004року по 07.07.2004року в сумі 9661грн.98коп../арк. справи16, том 2/.

Рішенням від 30.07.2007року господарський суд Донецької області /суддя Зубченко І.В./ частково задовольнив позовні вимоги позивача в розмірі 400046грн.43коп., стягнувши заборгованість по оплаті послуг, відмовив у стягненні 16837грн.12коп. інфляційних за період березень –червень 2004року та 3% річних за період з 01.03.2004року по 07.07.2004року. /арк.  справи 61-63, том 2/.

Рішенням мотивоване тим, що 02.01.1998 року між Державним комунальним підприємством „Донецькміськводоканал” (постачальник) та Відкритим акціонерним товариством „Донвуглеканал” (одержувач) був укладений договір № 1800, за умовами якого постачальник відпускає одержувачу питну воду та приймати від нього господарсько-побутові  стоки, на оплату наданих послуг за березень 2004 року позивачем виставлено відповідачеві Акт-рахунок № 1800 від 31.03.04 на суму 1281317,66 грн., шляхом перерахування грошових коштів та проведення взаємозаліку відповідачем у березні 2004р. відповідач оплатив позивачеві 643966,85 грн., з яких сума 435398,92 грн. віднесена позивачем на погашення боргу за попередній місяць (лютий 2004р.), тому зобов’язання по оплаті послуг за березень 2004р. припинені відповідачем виконанням на суму 208567,93 грн., тобто, загальна сума боргу відповідача перед позивачем по договору № 1800 від 02.01.1998р. за березень 2004р. становить 1072749,73 грн. Заявою від 17.05.07 № 09/2449 позивач зменшив суму боргу, яка підлягає стягненню, посилаючись на погашення заборгованості заліком зустрічних однорідних вимог на суму 672703,30 грн. З огляду на ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України  суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позову про стягнення з відповідача боргу в розмірі 400046,43 грн.

Відносно стягнення інфляційних нарахувань в сумі 16837,12 грн. за період з березня по червень 2004р. та трьох процентів річних в сумі 9661,98 грн. за період  з 01.03.04 по 07.07.04. суд першої інстанції зазначив наступне.

Ухвалою від 16.02.04 господарським судом Донецької області порушено справу № 5/14Б про банкрутство відносно Відкритого акціонерного товариства „Донвуглеводоканал” та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), а також не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань і зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів). У розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України у  разі неналежного виконання боржником грошового зобов’язання виникають нові додаткові зобов’язання, які тягнуть за собою втрати матеріального характеру і є заходами відповідальності за порушення основного зобов’язання.У випадку введення мораторію боржник не вправі самостійно задовольняти вимоги кредиторів поза межами справи про банкрутство. Отже, з моменту дії мораторію не можуть нараховуватися штрафні санкції, оскільки з цього моменту відсутня вина боржника у несплаті основної заборгованості в зв’язку з встановленим обмеженням його волевиявлення щодо задоволення вимог конкурсних кредиторів. Таким чином безпідставними є нарахування позивачем інфляційних та 3% річних протягом дії мораторію.

Комунальне підприємство “Донецькміськводоканал”  м.Донецьк звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою , в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області частково  в частині відмови в стягненні сум інфляційних нарахувань та 3% річних, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з врахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнових прав і інтересів, суть яких полягає в відшкодуванні втрат кредитора від знецінення грошових коштів з приводу інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, які підлягають сплаті кредиторові, а тому, безпідставним є  визнання складових грошових зобов’язань таких як інфляційні та 3% річних у якості санкцій  за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань в розумінні ч.4 ст. 12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”. За своєю правовою природою 3% річних не є неустойкою, оскільки у відповідності зі ст. 179 Цивільного кодексу України 1963року/ зараз ст. 179 Цивільного кодексу України/ неустойка має дві форми : штраф та пеню, отже пеня, виступаючи однією із форм неустойки, не може мати іншої форми, зокрема форми річних, як самостійного способу захисту цивільних прав.

Оскільки заборгованість відповідача перед позивачем у справі №17/239  виникла після порушення справи про банкрутство боржника , а тому відповідно до вимог ст. 1 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” є поточною, висновок суду про конкурсний її характер є безпідставним.

Представник Відкритого акціонерного товариства “Донвуглеводоканал” м.Донецьк просить рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2007року у справі №17/239 в цій частині залишити без змін, апеляційну скаргу Комунального підприємства “Донецькміськводоканал” м.Донецьк без задоволення посилаючись на відповідність винесеного рішення нормам матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону України „Про судоустрій” та ст. 101 ГПК України  на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні представників сторін, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині відмови в стягненні інфляційних нарахувань та 3% річних з наступних підстав.

Згідно зі ст.41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до  ст. 1 Закону України  “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” мораторій на задоволення вимог кредиторів це  зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Частиною 4 ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду, діє протягом всієї справи про банкрутство та припиняє свою дію лише з припиненням провадження у справі про банкрутство в силу Закону.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Виходячи з системного аналізу положень Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, мораторій поширює свою дію на зобов’язання боржника, термін виконання яких настав до дня введення мораторію.

Тобто, мораторій підлягає застосуванню до конкурсної заборгованості та не поширюється на поточну заборгованість боржника перед кредиторами.

Стаття 1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”  передбачає , що конкурсні кредитори –кредитори за  вимогами  до  боржника, які виникли до порушення провадження у справі  про  банкрутство  та  вимоги  яких не забезпечені заставою майна   боржника.   До  конкурсних  кредиторів  відносяться  також кредитори,    вимоги    яких   до   боржника   виникли   внаслідок правонаступництва  за  умови  виникнення  таких вимог до порушення провадження   у   справі  про  банкрутство.  Поточні  кредитори  - кредитори  за  вимогами  до  боржника, які виникли після порушення провадження  у  справі про банкрутство.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 16.02.2004року у справі №5/14Б господарський суд Донецької області порушив справу про банкрутство відповідача./арк. справи 29, том1/

Згідно заяви про зменшення позовних вимог №09/2449 від 17.05.2007року, з якою позивач звернувся до господарського суду Донецької області у відповідності зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України,  позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті послуг за березень 2004року в сумі 400046грн. 43коп., інфляційні за період березень –червень 2004року в сумі 16837грн.12коп, 3% річних за період з 01.03.2004року по 07.07.2004року в сумі 9661грн.98коп../арк. справи16, том 2/.

Отже, якщо заборгованість, яку позивач просить стягнути виникла у березні 2004року, тобто після порушення справи про банкрутство відповідача та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, то вона, відповідно до ст.1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” є поточною,  і на неї не поширюється мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Крім того, передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з врахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнових прав і інтересів, суть яких полягає в відшкодуванні втрат кредитора від знецінення грошових коштів з приводу інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, які підлягають сплаті кредиторові.

Враховуючи викладене, інфляційні нарахування на суму боргу та відсотки річних входять у склад основного зобов’язання як воно визначено у ст. 1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, а тому підлягають стягненню.

Керуючись ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита за подання позову, апеляційної скарги, касаційної скарги покласти на відповідача.

Керуючись  ст. ст. 43, 49, 99, 101, 102, 103, 104,105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства “Донецькміськводоканал” м.Донецьк задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 30.07.2007року у справі №17/239 скасувати частково.

Позовні вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань за період березень –червень 2004року  в сумі 16837грн.12коп. та 3% річних за період з 01.03.2004року по 07.07.2004року. в сумі 9661грн.98коп.задовольнити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Донвуглеводоканал” (83096, м. Донецьк, вул. Куйбишева, 109, ) на користь Комунального підприємства „Донецькміськводоканал” (83114, м. Донецьк, вул. Щорса, 110, )   інфляційні нарахування за період березень –червень 2004року  в сумі 16837грн.12коп. та 3% річних за період з 01.03.2004року по 07.07.2004року. в сумі 9661грн.98коп.,  витрати по сплаті держмита в сумі 1700 грн. 00 коп., в сумі 850грн. за подання касаційної скарги, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118грн. 00 коп.

В решті рішення господарського суду Донецької області від 30.07.2007року у справі №17/239 залишити без змін.

Господарському суду Донецької області видати відповідний наказ

Головуючий          Н.В.  Акулова

Судді:          Т.Д.  Геза

Г.І.  Діброва

Надруковано: 5 прим.

1-позивачу

2-відповідачу

3-у справу

4-ГСДО

5-ДАГС