донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем
України

22.05.2007 р.
справа №35/5пд

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Мирошниченка  С.В.

суддів

М'ясищева  А.М. , Стойка  О.В.

за участю представників сторін:

від позивача:

ОСОБА_2 - за довір. НОМЕР_1 від
01.03.07 р.,

від відповідача 1:
від відповідача 2:

Ротанов А.С. - за довір. № 19 від
30.01.07 р., Сівченко О.В. - за довір. № 2/07 від 29.01.07 р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

комунального підприємства
"Готель Родіна" м. Горлівка Донецької області

на рішення  господарського суду

Донецької області

від

27.02.2007 року

по справі

№ 35/5пд

за позовом

приватного підприємця-фізичної
особи ОСОБА_1 м. Горлівка Донецької області

до

1. комунального підприємства
"Готель Родіна" м. Горлівка Донецької області 2. товариства з
обмеженою відповідальністю "Центральна" м. Горлівка Донецької
області

про

визнання частково недійсним
договору  оренди від   17.02.2004 р.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 27.02.2007 року (суддя Мальцев М.Ю.) повністю задоволені
позовні вимоги  суб'єкта підприємницької
діяльності- фізичної особи ОСОБА_1 м. Горлівка Донецької області (далі по
тексту - Підприємець) до відповідачів: 1. комунального підприємства
"Готель Родіна"
м. Горлівка Донецької області (далі по тексту - Підприємство), 2. товариства
з обмеженою відповідальністю "Центральна" м. Горлівка Донецької
області (далі по тексту -Товариство)  про
визнання частково недійсним договору оренди від 17.02.2004 року.

У обгрунтування рішення місцевий
суд послався на те, що вимоги позивача  законні
та доведені належним чином.

Підприємство не погодилось з
рішенням суду першої інстанції та звернулось з апеляційною скаргою в якій
просить його скасувати, як таке, що винесено при неповному з'явуванні істотних
обставин справи. Зокрема, заявник звернув увагу на те, що частина орендованих
приміщень була передана в оренду Товариству згідно  доповнення до договору оренди від 01.08.2004
року після того, як від цих приміщень відмовилась позивачка. Крім того, Підприємство
вважає, що господарським судом були порушені норми процесуального права, а
саме, ст 43 Господарського процесуального кодексу України. Також у апеляційній
скарзі та під час судового засідання Підприємство навело і інші заперечення,
які на його думку, є підставою для скасування оскарженого рішення.

Представник Товариства відзив на
апеляційну скаргу суду не надав, але у судовому засіданні вказав, що вважає
договор оренди законним, а рішення необгрунтованим.

Позивач у відзиві на апеляційну
скаргу та у судовому засіданні проти її задоволення заперечував, посилаючись на
те, що рішення місцевого суду є законним та обгрунтованим.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників сторін, Донецький апеляційний господарський
суд,  -

В С Т А Н О В
И В:

Як вбачається з матеріалів справи,
між позивачем та Підприємством був укладений договір оренди нежитлових
приміщень від 20.02.1998 року (а.с. 26-27), згідно якого орендодавець
(Підприємство) передає, а орендар (Підприємець) приймає у користування
приміщення бару з більярдними залами, площею 240 кв.м. та приміщення пивного
бару, площею 150 кв.м., які розташовані у готелі, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Фактично предметом договору  оренди нежитлових приміщень від 20.02.1998
року  (далі по тексту - договір оренди
від 20.02.1998 року) у  тому числі були і
наступні приміщення: частина приміщення № 33, а також №№ 33а, 34, 34а, 35а, 36,
37. Цей факт Підприємство не заперечує.

Пізніше між Підприємством та
Товариством був укладений інший договір оренди від 17.02.2004 року (а.с. 8-12)
відповідно до п. 1.2. якого Товариству у тимчасове користування строком до
31.12.2004 року  були передані наступні
нежитлові приміщення: блок приміщень № 1 першого поверху загальною площею 238,
5 кв.м. (приміщення №№ 8...13, 15, 17...23, 25) - під тренажерний зал,  блок приміщень № 2  першого поверху загальною площею                            160, 1 кв.м.
(приміщення  №№ 30...32а, 75, 76, 77, 34,
34 а та частина приміщення № 35 площею 42, 7 кв.м.) - під сауну, блок приміщень
№ 3 третього поверху (№№ 334, 301, 302, 303, 324) загальною площею 144, 0 кв.м.
- під кімнати відпочинку та готельні номери.

Відповідно до доповнення  від 01.08.2004 року (а.с. 13) до договору
оренди від 17.02.2004 року, крім перелічених вище приміщень, додатково у оренду
Товариству були передані блок приміщень № 4 першого поверху загальною площею
105, 0 кв.м.(приміщення № 35а, 36, 37, та частина коридору № 33 площею 46, 8
кв.м.) - під кафе-бар.

Такі обставини стали підставою для
звернення позивача до суду з вимогою визнати недійсним договір оренди від
17.02.2004 року та додаток до нього від 01.08.2004 року щодо передачі
Підприємством в користування Товариству приміщень №№ 34, 34а, 35а, 36, 37, та
частини приміщення № 33  площею 46, 8
кв.м. (далі по тексту - спірні приміщення). Вимоги позивача обгрунтовані тим,
що вищеперелічені приміщення вже перебувають у нього в оренді згідно договору
від 20.02.1998 року. Також позивач вказав, що згаданий договір оренди своєї дії
не припинив і ніяких змін до нього внесено не було.

Суд першої інстанції  задовольнив позов, посилаючись на ч. 1 ст.
203, ст.215 Цивільного кодексу України, ст.ст. 283-286 Господарського кодексу
України, а також на те, що вимоги позивача доведені належними доказами.

Перший відповідач  оскаржив рішення господарського суду до
Донецького апеляційного господарського суду.

Відповідно до ст. 101
Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та перевіряє оскаржене рішення у повному обсязі.

Дослідивши наявні у матеріалах
справи докази в їх сукупності з врахуванням пояснень представників сторін,   суд дійшов висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Суд першої інстанції при винесенні
рішення з'ясував всі обставини справи,
дав їм належну юридичну оцінку та дійшов правильного висновку про
законність і обгрунтованість позовних вимог. Тому апеляційна інстанція
погоджується з висновками місцевого суду, що викладені у оскарженому рішенні.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини  на які вона посилається, як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Заперечення позивача у частині
того, що суд  першої інстанції не у
повному обсязі з'ясував при винесенні рішення обставини справи та не прийняв до
уваги факт відмови позивачки від орендованих Товариством приміщень ,
апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вони недоведені.

Наявні у справі докази не доводять
того, що позивачка відмовилась від переданих їй у оренду приміщень. Не надано
таких доказів і апеляційному суду. Також не надано доказів розірвання договору
оренди від 20.02.1998 року, тому апеляційний суд погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що Підприємство не мало законних підстав для передачі
в оренду Товариству спірних приміщень.

Що стосується інших заперечень
позивача, то вони, на думку апеляційного суду, є необгрунтованими,
оскільки  не спростовують правомірних
висновків місцевого суду, що викладені у
оскарженому рішенні.

При перевірці рішення апеляційним
судом також не було встановлено і порушення або неправильного застосування норм
матеріального та процесуального права. Тому суд приходить до висновку, що
оскаржене рішення господарського суду Донецької області від 27.02.2007 року є
законним, обгрунтованим та скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102,
103, 105 Господарського процесуального кодексу України, - Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О
В И В:

Рішення господарського суду
Донецької області від 27.02.2007 року по справі № 35/5пд залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Головуючий          С.В.
Мирошниченко

Судді:          А.М.
М'ясищев

О.В.
Стойка

Надруковано: 6  прим.

1. позивачу

2. відповідачу 1

3.  відповідачу 2

4.  у справу

5.  ДАГС

6.  господарському суду