ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2007 р.
Справа № 5/175

за позовом  Релігійної  громади  Української Лютеранської Церкви,  вул. Гетьмана Мазепи,167, корп.3, кв.105,м. Івано-Франківськ,76000

до відповідачів:  1) Івано-Франківської  міської  ради,  вул.Грушевського,21,м. Івано-Франківськ,76000       2) Івано-Франківської обласної державної адміністрації, вул. Грушевського, 21, м.Івано-Франківськ, 76000

про  визнання права власності на будівлю

Cуддя  Цюх Ганна Захарівна

При секретарі   Ломей Любов Романівна

Представники:

Від позивача:  Хоптій М.В. - представник, (довіреність від 18.12.06р.)

Від відповідача 1):  не з"явився,

Від відповідача 2):  не з"явився,

СУТЬ СПОРУ: заявлено позов про визнання права власності на будівлю по вул.Галицькій, 40 в м.Івано-Франківську за  релігійною громадою  Української Лютеранської церкви.

Відповідач (Івано-Франківська міська рада) проти позову заперечує, посилаючись на те, що є  власником спірної споруди, Указ Президента "Про невідкладні заходи щодо остаточного подолання негативних  наслідків  тоталітарної політики  колишнього Союзу РСР стосовно релігії та відновлення  порушених прав церков і релігійних організацій" носить  рекомендаційний, а не обов"язковий характер, вказує на те, що передача майна та культових будівель у власність або користування  релігійним організаціям  відбувається на підставі рішення обласної державної адміністрації.

Обласна державна адміністрація проти позову заперечує, посилаючись  на те, що спірне приміщення є власністю територіальної громади міста Івано-Франківська.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши представників сторін, суддя

в с т а н о в и в:

як вбачається з поданих  позивачем доказів,   в 1930р. товариством "Просвіта" було розпочато будівництво   спірного  приміщення.

В 1932р. в зв"язку з нестачею коштів у товариства для завершення будівлі, ним було прийняте рішення щодо продажу незавершеного будівництва, в зв"язку з цим було укладено договір купівлі-продажу №  5921/32 від 30.11.32р. між товариством "Просвіта" та Українською Лютеранською церквою.

Українська Євангелицька Лютеранська церква завершила будівництво будинку і облаштувала його для релігійних цілей, про що свідчать письмові докази, які  містяться в матеріалах справи.

Судом встановлено, що відповідно до Статуту Єпископату (релігійного центру) Української Лютеранської церкви та змін, внесених на 5 соборі Української Лютеранської церкви     від 14.11.1998р. - Українська Лютеранська церква визнає себе прямою спадкоємницею Української   Євангелицької  Лютеранської  церкви  Аизгбурського віросповідання. Позивач - релігійна громада Української Лютеранської церкви в м.Івано-Франківську входить до складу Єпископату (релігійного центру) Української Лютеранської церкви, підпорядковується йому  доктринально   та організаційно і, поскільки в м.Івано-Франківську не зареєстровано більше жодної громади Лютеранської церкви  -  суд приходить до висновку, що створена в жовтні 2002р. і зареєстрована 09.09.2003р. релігійна громада Української Лютеранської церкви є правонаступницею громади Української Євангелицької Лютеранської церкви, яка була власником будівлі, купленої у товариства "Просвіта" в 1932р. за договором купівлі-продажу від 30.11.1992р. будівлі, яка використовувалась громадою для задоволення релігійних потреб після завершення будівництва.

В 1939р. відбулася націоналізація майна і спірна будівля віднесена до власності держави, яка  використовувала її на свій розсуд.

В 1992р. після розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю  адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)  Івано-Франківською обласною радою було прийняте рішення від 15.09.1993р. "Про майно області", яким було передбачено, що майно, яке не ввійшло до переліку комунального майна області повинно бути розділене територіальними громадами.

Ухвалою Івано-Франківської міськради від 15.09.1993р. затверджено перелік майна, що належить до комунальної власності  територіальної громади м.Івано-Франківська.  В цей перелік включено і приміщення по вул. Галицькій, 40, що є предметом спору.

Територіальна громада м.Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради є власником Народного Дому Княгинин (вул. Галицька,буд.40) на підставі Свідоцтва на нерухоме майно, що видане на підставі розпорядження міського голови від 14.07.05р. і зареєстрованого Івано-Франківським бюро  технічної інвентаризації 01.09.05р., форма власності комунальна.

Відповідно  до ст. 17 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" культові будівлі і майно, які є державною власністю, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у власність чи користування релігійним організаціям за рішенням обласних державних адміністрацій. Згідно з Указом  Президента України від 04.03.1992р. № 125/92 "Про заходи щодо повернення релігійним організаціям культового майна" така передача повинна була мати місце ще в 1992-1993рр., потім дія цього пункту була продовжена до 1997р. (розпорядження Президента України від 22.06.94р. № 53/94-рп). Указ допускає передачу у власність релігійним громадам культових споруд. З цього приводу має бути прийняте рішення чи розпорядження ОДА, яке може бути оскаржене до господарського суду з врахуванням  встановленої підвідомчості.

Таким чином, до введення в дію Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" все майно церковних та релігійних громад в Україні було визнано державною власністю згідно зі ст. 366 Адміністративного кодексу УРСР 1927р.  Зазначене законодавство не було визнано нечинним з дня його прийняття, тобто таким, що не породило правових наслідків. Тому держава в особі органів, передбачених в ст. 17 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" є належним власником культових будівель та майна.

Враховуючи Постанову Кабінету Міністрів України від 05.11.1991р. № 311 "Про  розмежування державного майна між  загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю) - належним власником спірної споруди є Івано-Франківська  міська рада.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про власність" - рада має право володіти, користуватися та розпоряджатись будівлею, а також вчиняти щодо неї будь-які дії, що не суперечать закону. Тому в суду  немає підстав  для задоволення позову до міської ради про визнання права власності на буд. № 40 по вул. Галицькій в м.Івано-Франківську, поскільки рішення про задоволення вимог позивача порушить право  комунальної власності територіальної громади міста.

Враховуючи вищесказане та в відповідності до ст.ст. 124, 129 Конституції України, Закону України "Про власність", "Про свободу совісті та релігійні організації", керуючись  ст. ст. 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                            Цюх Ганна Захарівна

рішення підписане 11.10.07р.

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

11.10.07р.  Ломей Любов Романівна