ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"06" вересня 2007 р.
Справа №  10/163

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Жака В. В. при секретарі судового засідання Романовській О. В.   розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали  адміністративної справи № 10/163 від 06.07.2007 р.

за позовом прокурора Долинського району  в інтересах держави, від імені якої виступає  Кіровоградське обласне відділення Фонду  соціального захисту інвалідів, м. Кіровоград,

до відповідача: державного підприємства дирекції Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд , Кіровоградська область, м. Долинська, Проммайданчик

про стягнення  200 656,08 грн.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від прокурора: Олаг Олена Степанівна , прокурор відділу прокуратури Кіровоградської області, посвідчення № 352, дійсне до 20.11.2009 року

Від позивача:   Пилипенко Олександр Іванович, головний спеціаліст, довір. № 04-04/21 від 11.01.2007 р.

Від відповідача: Домантович Анна Миколаївна, юрисконсульт юридичного відділу, довір. № 02-18/1276 від 09.07.2007 р.

Подано адміністративний позов про стягнення  з  відповідача адміністративно - господарських санкцій в розмірі 200 656,08 грн.  за невиконання  відповідачем нормативу  робочих місць для забезпечення працевлаштування  інвалідів у 2006 році.

Відповідач у відзиві на позов позовні вимоги не визнає, посилаючись на ті обставинами, що у 2006 році інваліди державною службою зайнятості для працевлаштування на підприємство не направлялися, підприємство фінансується з Державного бюджету; кошти, які щорічно виділяються з Державного бюджету , складають 10-15% від необхідних для забезпечення життєдіяльності КГЗКОРу.

Розглянувши наявні  матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, представників позивача та відповідача,    господарський  суд, -

ВСТАНОВИВ:

Статтею 19  Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі – Закон)  передбачено, що для підприємств, установ і організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю,  встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньо облікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб – у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ст. 18 Закону в редакції Закону № 3483 від 23.06.2006 року забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації зобов’язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, надавати державній службі зайнятості інформацію необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.. 20 Закону із змінами, внесеними Законом № 3483-4 від 23.02.2006 р., підприємства, установи, організації де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ і організацій, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України , що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями самостійно в строк до 15 квітня року, наступного зароком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

Відповідно до пунктів 3,5 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 р. № 314, яке діяло протягом 2006 року до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 31.01.2007 року № 70, підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення ( пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів. Робоче місце вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

За даними звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік по формі № 10-ПІ ( арк. справи 12) вбачається, що  середньооблікова чисельність працюючих на підприємстві відповідача в 2006 році складала 1087 осіб, фонд оплати праці за 2006 рік становив 12 177,4 тис.  грн., норматив створення робочих місць для інвалідів складає 43 робочих місця, у відповідача у 2006 році працювали 25 інвалідів; середньорічна заробітна плата штатного працівника у відповідача у 2006 році складала за даними позивача 11 147,56 грн.

Відповідач не подав суду витребувані судом ( ухвала від 15.08.2007 року) докази працевлаштування у 2006 році 18 інвалідів, докази створення 18 вакантних місць для інвалідів , докази повідомлення у 2006 році органам працевлаштування ( центр зайнятості, управління соціального захисту та ін.) про наявність вакантних місць для інвалідів, докази сплати адміністративно-господарських  санкцій.

Із змісту поданих відповідачем примірників звітності про наявність вакансій за формою № 3-ПН, які щомісячно подавалися відповідачем до Долинського районного центру зайнятості, вбачається, що у звітах про наявність вакансій відповідач не відображав наявність вакантних робочих місць для інвалідів ( арк. справи 47-55).

На запит прокурора Долинського району Долинський районний центр зайнятості повідомив ( лист № 02-1214 від 31.07.2007 р., арк. справи 21), що у 2006 році інваліди для працевлаштування на КГЗКОР не направлялися, оскільки від цього підприємства протягом 2006 року не надходили звіти про наявність вільних робочих місць для інвалідів.

Таким чином, відповідач не виконав встановлений Законом норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів  у 2006 році ( працювали 25 інвалідів, тоді як мали працювати 43 інваліди), належні докази виконання цього нормативу відповідачем суду не подані. Відповідач не виконав передбачений ч.3 ст. 18 Закону обов’язок створення робочих місць для інвалідів, надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів.

Виходячи із середньорічної заробітної плати  штатного працівника у 2006 році в сумі 11 147,56 грн., відповідач повинен був сплатити  за 2006 рік за невиконання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів за 18 робочих місць для інвалідів адміністративно-господарські санкції в сумі 11 147,56 грн. * 18 = 200 656,08   грн. Докази сплати заборгованості по санкціях відповідачем суду не подані.

Відповідач подав суду довідку про те, що державне підприємство дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд не повністю, а частково фінансується з Державного бюджету. Часткове фінансування діяльності підприємства з Державного бюджету не є підставою для звільнення відповідача від салати санкцій за невиконання нормативу створення робочих місць для інвалідів, оскільки положення ст. 20 Закону щодо сплати адміністративно-господарських санкцій не поширюється лише на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

За таких обставин  суд задовольняє позовні вимоги позивача повністю.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 18-20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, статтями 71, 160, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, пунктом 6 "Прикінцевих та перехідних положень" Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.   Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з державного підприємства Дирекції Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд, що знаходиться за адресою:  Кіровоградська область, м. Долинська, Проммайданчик, (   р/р № 38541 в Кіровоградській обласній філії АКБ „Укрсоцбанк”,  МФО 3235293, )  на користь Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, що знаходиться за адресою: 25009, м. Кіровоград, вул. 50 років Жовтня, 7а ( р/р № 0160 у УДК в Долинському районі, банк одержувача: Головне управління Державного казначейства України в Кіровоградській області, МФО 823016, ) заборгованість по адміністративно-господарських санкціях за невиконання нормативу створення робочих місць за 2006 рік для інвалідів в сумі 200 656,08 грн.

3. Сторони мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України. Про апеляційне оскарження постанови спочатку подається заява. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу – з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається в строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

4. Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, встановлений цим кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає чинності після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала не набрала законної сили.

Суддя