СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

15 серпня 2007 року
Справа № 2-6/1089-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Лисенко В.А.,

суддів                                                                      Котлярової О.Л.,

Ткаченка М.І.,

секретар судового засідання                                        Суровикіна М.С.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився,

відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Шкуро В.М.) від 31.05.2007 по справі № 2-6/1089-2007А

за позовом           Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (пр. Кірова, 51-52/10-а, місто Сімферополь, 95017)

до           Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон" (пров. Елеваторний, 7, місто Сімферополь, 95040)

про стягнення 31000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Кримське республіканське відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон" штрафних санкцій у розмірі 31000,00 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідач не створив 8 робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2005 році.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Шкуро В.М.) від 31.05.2007 у справі № 2-6/1089-2007А позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон" 11625,00 грн. штрафних санкцій. У стягненні 19375,00 грн. штрафних санкцій в позові відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що Товариством з обмеженою відповідальністю „Еталон” вжито усіх передбачених законодавством заходів щодо створення п’яти робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову скасувати, позов задовольнити.

З матеріалів справи вибачається, що відповідач окрім центру зайнятості до органів виконавчої влади з інформацією про вакантні робочі місця для працевлаштування інвалідів не звертався, у зв’язку з чим органи, на яких покладено обов’язок працевлаштування інвалідів, були позбавлені можливості сприяти працевлаштуванню інвалідів та подальшому направленню інвалідів.

На думку позивача звернення відповідача до центру зайнятості з вказівкою про можливість працевлаштування  5 інвалідів не можна вважати виконанням у 2005 році вимог законодавства України, яке регулює правовідносини стосовно працевлаштування інвалідів.

Крім цього, позивач вважає, що Законом України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в України” № 875-ХII від 21.03.1991 не передбачений причинно-послідовий зв’язок  між діями або бездіяльністю відповідних державних фондів  по здійсненню заходів щодо працевлаштування інвалідів та обов’язком підприємства створити робочі місця для інвалідів (виконати норматив). Тобто, в законі не вказано, що у разі своєчасного подання до центру зайнятості звітності за формою 3-ПН та відсутності на обліку  у центрі зайнятості інвалідів або у разі їх ненаправлення на підприємство, воно звільняється від обов’язку сплатити самостійно встановлену суму штрафних санкцій.

Штрафні санкції за недотримання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, носять характер альтернативного зобов’язання, тобто підприємство або дотримує норматив, або сплачує конкретну суму до державного бюджету України. Більш детальніше доводи вказані у скарзі.

Заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

Представники сторін в судове засідання не з’явились, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Судова колегія розглядає справу за відсутністю сторін, оскільки відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Переглянувши постанову суду першої інстанції відповідно до вимог статей 195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила таке.

Згідно зі статтею 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в України” № 875-ХII від 21.03.1991 для підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється  норматив робочих місць  для забезпечення  працевлаштування інвалідів  у розмірі  4 % від загальної чисельності  працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік –у кількості одного робочого місця.

Відповідно до звіту форми № 10-ПІ  (а.с.7) середньооблікова кількість штатних працівників  облікового складу за 2005 рік в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Еталон"  складає  192 чоловіка.

Отже, норматив числа інвалідів, яких необхідно було працевлаштувати відповідачу - 8 чоловік.

Фактично підприємством не було створено жодного робочього місця для працевлаштування інвалідів.

Середньорічна заробітна плата за 2005 рік в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Еталон" складає 3875,00 грн. Сума штрафних санкцій, яку необхідно сплатити  відповідачу  за нестворені робочі місця у 2005 році складає 31000,00 грн.

Згідно зі статтею 20 Закону № 875-ХII від 21.03.1991 підприємства, установи і організації незалежно від форм власності і господарювання, де кількість  працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною 1 статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду  соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі  середньої річної  заробітної плати  на відповідному підприємстві (в об’єднанні), в установі і організації  за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв’язку з наступним.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875-ХII від 21.03.1991 працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування,   громадськими організаціями інвалідів.

Відповідно до пункту 5 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 03.05.1995 за № 314 підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Згідно з пунктом 12 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 03.05.1995 за № 314 обов'язок по виявленню інвалідів, які бажають працювати і спроможні реалізувати свої здібності та можливості на підставі індивідуальних програм реабілітації покладено на місцеві органи соціального захисту населення, а державна служба зайнятості, відповідно до пункту вказаного Положення, сприяє працевлаштуванню інвалідів.

Таким чином, у підприємства виникає обов'язок працевлаштування інваліда при наявності відповідної пропозиції органів, вказаних у статті 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875-ХII від 21.03.1991, чи у разі звернення інваліда самостійно.

Згідно з листом Сімферопольського міського центру зайнятості № 05-1194 від 02.06.2006 відповідачем протягом 2005 року надавались звіти за формою 3-ПН.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем вжито усіх передбачених законодавством заходів щодо створення п’яти робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Судова колегія також вважає, що стосовно створення трьох робочих місць для працевлаштування інвалідів шляхом прийняття наказу № 16/03-05 від 16.03.2005 без відповідного повідомлення державної служби зайнятості нема підстав вважати, що відповідачем вжито усіх передбачених законодавством заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів. Отже, стягненню підлягають штрафні санкції за нестворені три робочі місця для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду –без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки постанову суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, вона зміні чи скасуванню не підлягає.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з вищевказаних підстав.

Керуючись статтями 195, 196, 198 (пункт 1), 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 31.05.2007 у справі № 2-6/1089-2007А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в порядку і строки, передбачені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        В.А. Лисенко

Судді                                                                      О.Л. Котлярова

М.І. Ткаченко