ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2007 р.
№ 6/167

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Овечкіна В.Е.,

суддів :
Чернова Є.В.,
Цвігун В.Л.,

за участю представників:

позивача
- не з'явився,

відповідача
- не з'явився,

третьої  особи
- не з'явився,

розглянувши  у відкритому  судовому  засіданні
касаційну  скаргу
Управління праці та соціального захисту населення Совєтської районної адміністрації Макіївської міської ради

на постанову
від 07.11.2005 Донецького апеляційного господарського суду

у справі
№6/167

за   позовом
Донецької залізниці

до
Управління праці та соціального захисту населення Совєтської районної адміністрації Макіївської міської ради

(третя особа -
Головне фінансове управління Донецької облдержадміністрації)

про
відшкодування 46527,06 грн. компенсацій за пільговий проїзд окремих категорій громадян

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 30.09.2005 (суддя Подколзіна Л.Д.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 07.11.2005 (судді: Кондратьєва С.І., Старовойтова Г.Я., Українська Р.М.), позов задоволено –на підставі ст.174 ГК України, ст.102 Бюджетного кодексу України, ст.ст.27, 28, 58 додатку 7 до Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік”, ст.9 Закону України “Про залізничний транспорт” та п.п.3, 5 постанови КМ України від 04.03.2002 № 256 стягнуто з відповідача 46527,06 грн. в рахунок відшкодування витрат, понесених від перевезення пільгових категорій громадян у січні-травні 2005р.

Управління праці та соціального захисту населення Совєтської райадміністрації Макіївської міської ради (далі –Управління) в поданій касаційній скарзі просить рішення скасувати, посилаючись на порушення судом ч.5 ст.51, 89, 102 Бюджетного кодексу України та п.п.1,2 постанови КМ України від 04.03.2002 №256. Зокрема, скаржник вважає, що Управління не має законних підстав для проведення відшкодування з бюджету витрат на пільговий проїзд окремих категорій громадян у приміському залізничному транспорті з огляду на наступне:

- згідно кошторису на 2005 рік суми відшкодування витрат на пільговий проїзд не передбачені, тому відповідно до п.5 ст.51 Бюджетного кодексу України Управління праці та соціального захисту населення не може прийняти на себе бюджетні зобов’язання;

- чинним законодавством не визначена методика розрахунку сум відшкодування пільгового проїзду у приміському залізничному транспорті, в зв'язку з чим неможливо визначити суму, яка підлягає відшкодуванню;

- списки пільгових категорій пасажирів, які перевезені приміським залізничним транспортом за період січень-травень 2005 року по адміністративній території Макіївської міської ради та проживають у Совєтському районі, до управління не надходили і сума 46527,06 грн. є необгрунтованою та не може перевірена.

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані рішення та постанова –скасуванню з передачею справи до господарського суду Донецької області (Донецького окружного адміністративного суду) на новий розгляд за правилами Кодексу адміністративного судочинства України з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є відшкодування (компенсація) Донецькій залізниці витрат, понесених внаслідок перевезення пільгових категорій громадян залізничним транспортом в приміському сполученні, у порядку визначеному постановою КМ України від 04.03.2002 №256 “Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету”.

В результаті розгляду даного господарського спору судами були прийняті рішення та постанова, що стосуються прав та обов'язків юридичної особи, яка не була залучена до участі у справі, а саме, відповідного територіального відділення (управління) Держказначейства України. Це обумовлено тими обставинами, що предметом даного спору є неналежне виконання відповідачем бюджетних зобов'язань по сплаті перевізнику компенсації за перевезення пільгових категорій громадян залізничним транспортом. Відповідно до підпункту "б" пункту 4 ч.1 ст.89 та ст.102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів в частині компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян фінансуються за рахунок субвенцій з Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Зазначена норма бюджетного законодавства кореспондується з вимогами ст.9 Закону України "Про залізничний транспорт", згідно якої збитки залізничного транспорту загального користування від використання пільгових тарифів при пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевого бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Згідно зі ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України чи рішенням про місцевий бюджет у порядку, визначеному цим Кодексом.

Водночас відповідно до п.п.2, 3, 4 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (затверджено постановою КМ України від 04.03.2002 №256) фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення   провадиться   за   рахунок   субвенцій,   передбачених  державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державним казначейством два рази на місяць згідно   з помісячним розписом асигнувань державного бюджету.

Щомісячні суми субвенцій перераховуються на рахунки місцевих бюджетів, відкриті Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій у відповідних органах Державного казначейства, пропорційно обсягам субвенцій, передбаченим у державному бюджеті для бюджету Автономної Республіки Крим, обласних бюджетів, бюджетів мм. Києва та Севастополя.

Згідно зі ст.48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України:

1.операцій з коштами державного бюджету;

2.розрахунково-касового обслуговування розпорядників бюджетних коштів;

3.контролю бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, прийнятті зобов'язань та проведенні платежів;

4.бухгалтерського обліку та складання звітності про виконання державного бюджету.

Таким чином,  залучення до участі у даній справі територіального органу Держказначейства України пов'язане з необхідністю достовірного встановлення наявності чи відсутності факту одержання відповідачем (як головним розпорядником) бюджетних коштів у вигляді субвенцій держбюджету на компенсаційні виплати перевізникам за перевезення пільгових категорій громадян.

Відповідно  до частини 2 ст.1 Цивільного кодексу України  до бюджетних відносин цивільне  законодавство  не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з абзацом 5 ч.1 ст.4 Господарського кодексу України не є предметом регулювання цього Кодексу фінансові відносини за участю суб’єктів   господарювання, що виникають у процесі формування  та контролю виконання бюджетів усіх рівнів.

Враховуючи вищенаведене, даний спір виник не з господарських, а з бюджетних  правовідносин, врегульованих ст.ст.89, 102 Бюджетного кодексу України, ст.9 Закону України "Про залізничний транспорт"  та постановою  Кабінету  Міністрів України від 04.03.2002 №256.

В той же час, приймаючи оскаржувані рішення від 30.09.2005 та постанову від 07.11.2005, суди першої та апеляційної інстанцій  керувалися нормами Господарського процесуального кодексу України та нормами бюджетного законодавства.

Разом з тим, поза увагою судів попередніх інстанцій залишився той факт, що з 1 вересня 2005 року вже набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України, і при прийнятті рішення від 30.09.2005 та постанови від 07.11.2005 суди не врахували наступне.

Відповідно ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право звертатися державні та інші органи, громадяни, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України визначена підвідомчість справ господарським судам.

Виходячи з положень пунктів 1, 7, 9 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, є справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою).

Таким чином, у контексті зазначених норм Кодексу, справою адміністративної юрисдикції, яку може бути передано на вирішення адміністративного суду, є спір, що виник між суб'єктами суспільних відносин стосовно їх прав і обов'язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений здійснювати управлінські чи контрольні функції щодо іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень.

Виходячи зі змісту п.п.2,3,4 постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 управління праці та соціального захисту населення райдержадміністрацій, як головні розпорядники коштів районних бюджетів на  здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту  населення, є суб’єктами владних повноважень, оскарження рішень, дій чи бездіяльності яких відноситься до компетенції адміністративних  судів (п.1 ч.1 ст. 17 КАС України).

Суди попередніх інстанцій, не надавши належної правової оцінки суб’єктному складу та характеру спірних бюджетних правовідносин, що виникли з приводу оскарження бездіяльності Управління праці та  соціального захисту населення щодо проведення компенсаційних виплат за рахунок бюджетних коштів, в порушення вимог  ст.ст.1, 12 Господарського  процесуального кодексу України розглянули  спір в порядку  господарського судочинства після набрання чинності КАС України, що унеможливлює здійснення  касаційної перевірки судових рішень в порядку адміністративного судочинства. Такі рішення підлягають безумовному скасуванню касаційною інстанцією згідно зі ст.11110  Господарського процесуального кодексу України, а справа -  передачі до суду першої інстанції для розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Касаційна інстанція враховує, що наведеної правової позиції дотримується також Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду рішень у справах,  що виникають з бюджетних правовідносин (постанова ВСУ від 13.03.2007 у справі №44/38-06).

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 6 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, відповідно до вимог п.3 ст.1119 та п.3 ч.2 ст.111 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення суду першої інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення або постанову, що стосується прав і обов'язків осіб, які не були залучені до участі у справі. Вищенаведені обставини свідчать про наявність підстав для застосування Вищим господарським судом України згаданих статей до спірних правовідносин, оскільки відсутність залучення відповідного територіального органу Держказначейства України в якості третьої особи при прийнятті оскаржуваних рішення і постанови стосується його обов'язків здійснювати розрахунково-касове обслуговування розпорядників бюджетних коштів та контролювати їх цільове витрачання, а відтак перешкоджає правильному, об'єктивному та всебічному вирішенню даного спору з врахуванням прав та охоронюваних законом інтересів всіх учасників спірних бюджетних правовідносин. При цьому судова колегія враховує, що згідно з ч.2 ст.111 ГПК України викладені вище обставини є, в будь-якому випадку достатньою окремою підставою для скасування рішення і постанови та подальшого нового розгляду справи судом першої інстанції.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119–11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення  Совєтської районної адміністрації Макіївської міської ради задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 30.09.2005 та постанову  Донецького апеляційного  господарського суду від 07.11.2005 у справі №6/167 скасувати з передачею справи на  новий розгляд до господарського суду  Донецької області за правилами  Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий, суддя                                                                        В.Овечкін

Судді:                                                                                               Є.Чернов

В.Цвігун