СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05.07.07
Справа №  22/215/07

Суддя

Позивач:

Приватне підприємство “Фах-Авто”,
69063, м. Запоріжжя, вул. Жуковського, 2

Відповідач-1:

Приватний підприємець ОСОБА_1, АДРЕСА_1

Відповідач-2:

Приватний підприємець ОСОБА_2, АДРЕСА_2

Відповідач-3:

Приватний підприємець ОСОБА_3, АДРЕСА_3

Про:

стягнення   8925,09 грн.

Суддя

Ю.О. Скиданова

Представники:

від позивача:

Кукурудз Р.О. -довіреність б/н
від 21.05.2007 р.

від відповідача:

ОСОБА_4 -  довіреність
№ 3-1863 від 10.08.2005 р.

від відповідача:

ОСОБА_5, паспорт НОМЕР_1

від відповідача:

ОСОБА_6 -довіреність №2901 від
04.07.2007 р.

СУТНІСТЬ
СПОРУ:

До господарського суду Запорізької
області звернувся позивач приватне підприємство “Фах-Авто” з позовною заявою
про стягнення з відповідачів приватного підприємця ОСОБА_1, приватного
підприємця ОСОБА_2 та приватного підприємця ОСОБА_3 8517,64 грн. збитків
заподіяних невиконанням зобов'язань за договором автоперевезення від 24.07.2003
р. та 407,45 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 11.05.2007 р. порушено провадження у справі, судове
засідання призначено на 11.06.2007 р.. Ухвалою від 11.06.2007 р. на підставі
ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався на 05.07.2007 р.

В судовому засіданні 05.07.2007 р.
в порядку ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення,
за погодженням представників сторін.

За клопотанням представників сторін
судові засідання проводилися без застосування технічних засобів фіксації
судового процесу.

У судових засіданнях позивач
підтримав позовні вимоги, обґрунтовує їх ст. ст. 6, 79, 175, 203, 213, 214 ЦК
УРСР, ст.ст. 11, 22, 264, 543, 611, 612, 623, 625 ЦК України, просить їх
задовольнити з наступних підстав. 24.07.2003 р. між позивачем та відповідачами
було укладеного договір, відповідно до умов якого, позивач надає автобус
“Ікарус-255” (державний №22-12 ЗПТ) та двох водіїв, відповідачі зобов'язуються
оплачувати час використання автобусу за маршрутом м. Запоріжжя -м. Уренгой (
Ямало-Ненецьткої автономний округ РФ).
Однак відповідачі оплату за договором не здійснили у визначений
договором строк, у зв'язку з чим позивачу завдано збитків на суму 8517,64 грн..
Окрім того позивачем нараховано відповідачам 407,45 грн. 3% річних за
прострочення строку виконання грошового зобов'язання. Судові витрати просить
покласти на відповідачів.

На адресу суду 05.07.2007 р.
надійшов відгук на позовну заяву (вх. №02-6/16409) від відповідачів, в якому
останні проти позову  заперечили,
пояснили суду, що договір, на який посилається позивач в обґрунтування
заявлених вимог, укладений між громадянами, а не суб'єктами підприємницької
діяльності, і не є господарським договором. Так, ОСОБА_3 є приватним
підприємцем тільки з 29.11.2004 р., що підтверджується копією свідоцтва про
держреєстрацію, тобто на момент укладення договору суб'єктом підприємницької
діяльності не була.  Щодо, ОСОБА_1, то
свою підприємницьку діяльність вона припинила
у 1996 р., що підтверджується листом
ДПІ у Комунарському районі від 07.06.2007 р.. Враховуючи вище викладене,
відповідачі звертають увагу суду на те, що даний спір не підвідомчий
господарському суду, тому провадження по справі
підлягає припиненню.

Розглянувши матеріали справи у їх
сукупності, вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що між
власником автобусу “Ікарус-255” державний №22-12 ЗПТ  ОСОБА_7 з однієї сторони та групою, що складається
з 3-х осіб: ОСОБА_2,ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з іншого боку укладено Договір б/н та
б/д. У судовому засіданні сторони підтвердили той факт, що договір було
укладено 24.07.2003 р..

За умовами п.1 Договору ОСОБА_7
зобов'язався надати технічно підготовлений автобус на місце завантаження в
зазначений строк ( 25.07.2003 р.).

Згідно Договору група зобов'язалася
виділяти гроші на заправку автобусу ДП, за оренду автобусу сплачувати  суму в розмірі 37 умовних одиниць за кожну
добу, виділяти водіям добові в розмірі 5 умовних одиниць або 150 рублів на
харчування (п.п. 1, 2, 3 Договору). Повний розрахунок за оренду автобусу ( за
добу) провести особисто  з Белявським
після повернення до м. Запоріжжя ( п.8 Договору).

Відповідно до розрахунку позивача
відповідачі не сплатили йому 8517,64 грн. орендної плати та добових водіям, які
позивач просить стягнути з відповідачів як збитки за неналежне виконання  зобов'язань.

Оцінивши надані докази, суд дійшов
висновку, що правові підстави для задоволення позову відсутні, виходячи з
наступного.

Позивач обґрунтовує свої позовні
вимоги ст. 203 ЦК УРСР (обов'язок боржника сплатити збитки), просить суд
стягнути на підставі ст. 175 ЦК УРСР
солідарно з відповідачів 8517,64 грн. збитків, які виникли у зв'язку з неналежним
виконанням  ними зобов'язань.

Відповідно до ст. 203 ЦК УРСР, у
разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань боржником він
зобов'язаний сплатити кредитору завдані цим збитки. Під збитками
розуміються  витрати,  завдані кредитором, втрата або пошкодження
його майна, а також не отримані кредитором доходи, які він би отримав, якщо б
зобов'язання було виконано боржником.

Згідно зі ст. 224 Господарського
кодексу України учасник господарських відносин,
який порушив господарське зобов'язання
або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності,  повинен відшкодувати  завдані
цим  збитки  суб'єкту, права або законні інтереси якого
порушено. Під  збитками  розуміються
витрати,  зроблені  управленою стороною, втрата або пошкодження
її майна, а також не одержані нею доходи,
які  управнена  сторона
одержала  б  у
разі  належного виконання   зобов'язання   або
додержання   правил    здійснення господарської діяльності другою
стороною. Аналогічну норму містить стаття 22 ЦК України.

Зазначені статті визначають
загальну норму щодо відшкодування збитків внаслідок наявності складу цивільного
правопорушення: порушення цивільного права; завдання збитків та причинний
зв'язок між порушенням права та збитками. Лише при наявності таких обставин в
особи виникає право на відшкодування завданих збитків.

Отже для притягнення відповідачів
до відповідальності у вигляді відшкодування збитків необхідно встановити
наявність складу цивільного правопорушення.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна  довести
ті  обставини,  на  які  вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Позивач не довів, що своїми діями
відповідачі спричинили йому збитки в розмірі 8517,64 грн. Суд не вбачає в діях
відповідачів складу цивільного правопорушення, оскільки заявлена до стягнення
сума 8517,64 грн. не є збитками в розумінні ст. 203 ЦК УРСР, ст. 224 ГК
України, ст. 22 ЦК України, а є сумою основного боргу, враховуючи вищевикладене
суд вирішив у задоволені позову до
відповідача-2 приватного підприємця ОСОБА_2 та відповідача-3 приватного
підприємця ОСОБА_3 відмовити.

Крім того позивач просить суд
стягнути з відповідачів 407,45 грн. 3% річних за період  з 20.09.2003 р. по 02.04.2007 р..

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора
зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або
законом.

Враховуючи вищевикладене, суд
дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 407,45
грн. 3% річних за період  з 20.09.2003 р.
по 02.04.2007 р.. слід відмовити, оскільки 3% річних можуть бути нараховані лише
на суму боргу.

В матеріалах справи міститься лист
Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя
№12140/9/29-4/018 від 07.06.2007 р., відповідно до якого, ОСОБА_1 станом на
07.06.2007 р.  не знаходиться на податковому
обліку як приватний підприємець, враховуючи зазначену обставину,  суд вирішив
провадження по справі відносно відповідача-1 приватного підприємця
ОСОБА_1 припинити на підставі п.1 ст. 80 ГПК України.

Судові витрати відповідно до вимог
ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, п.1 ст. 80, ст.
82,  ст. 84, ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И
В:

1.          У позові до приватного підприємця
ОСОБА_2 та приватного підприємця ОСОБА_3 відмовити.

2.          Провадження відносно приватного
підприємця ОСОБА_1  припинити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підпису.

Рішення оформлено і підписано
згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 25.07.2007 р..

Суддя                                                            Ю.О.
Скиданова