ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

06.09.07                                                                                           Справа  № 15/14

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії суддів:

головуючого-судді   Духа Я.В., суддів    Краєвська М.В., Юрченко Я.О.

розглянувши апеляційну скаргу  Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області, м.Рівне

на рішення господарського суду Рівненської області від 14.05.2007р.

у справі  №15/14

за позовом:  Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області, м.Рівне

до          відповідача: ТзОВ “Виробничо-торгове підприємство “Західполімербуд”, м.Здолбунів

про  спонукання  до внесення змін до договору оренди державного майна від 12.05.2005р. №302-2005

за участю представників:

від позивача: Боліщук І.Ю. - представник

від відповідача: Саюк Ю.В. - представник

Присутнім представникам сторін роз‘яснено права і обов‘язки передбачені ст.ст. 22, 28 ГПК України.

Ухвалою суду від 26.07.2007р. розгляд справи відкладався з підстав зазначених в ухвалі. Вимоги ухвали суду  від 26.07.2007р. сторонами в повній мірі не виконано.

Розпорядженням  голови   Львівського   апеляційного   господарського  суду                   від 05.09.2007р. в    склад  колегії  суддів  замість судді Слуки М.Г.  введено суддю Юрченка Я.О.

Рішенням господарського суду Рівненської області (суддя Коломис В.В.) від 20.04.2007 року у справі № 15/14 відмовлено в позові Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Рівненській області до ТОВ “Виробничо-торгове підприємство “Західполімербуд” про зобов‘язання відповідача підписати та нотаріально посвідчити у встановленому законом порядку додаткову угоду про внесення змін до договору оренди № 302-2005 від 12 травня 2005 року в частині зменшення орендованої площі на площу приміщення для прання та приміщення сушки (62,3 кв.м.)

Дане рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено факту істотного порушення відповідачем умов договору оренди № 302-2005 від 12.05.2005 року та факту істотної зміни обставин після укладення договору оренди.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській області (позивач у справі, надалі –Фонд) в апеляційній скарзі 1660 від 14.05.2007 року (вх. № 476 від 05.06.2007 року) не погоджується з вказаним рішенням місцевого господарського суду, вважає його прийнятим за неповного з‘ясування обставин справи, за неправильного  застосування норм матеріального права, посилаючись на наступне:

Судом не було враховано, що на час укладення договору оренди від 12.05.2005 року більшість приміщень в гуртожитку були переведені рішенням Виконкому Рівненської міської ради від 09.11.2004 року №290 в нежитлові, однак рішенням цього ж виконавчого комітету від 25.01.2006р. №26  попереднє рішення було скасовано і приміщенням гуртожитку повернуто статус житлових. Також судом не дано оцінки тому, що підставою для внесення змін також стали матеріали перевірки Фонду на виконання наказу від 27.10.206 року №375, та звернення мешканців гуртожитку з проханням повернути приміщення для прання та сушки, орендовані відповідачем, у користування мешканців гуртожитку. Крім цього зазначає, що листом від 01.12.2006 року відповідач відмовився вносити зміни до договору оренди від 12.05.2005 року, направлені йому з супровідним листом від 07.11.2006 року. Як наслідок судом першої інстанції, на думку апелянта,  було неправильно застосовано положення ст. 652 ЦК України.

Тому апелянт  просить рішення господарського суду Рівненської області від 20.04.2007 року у справі № 15/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким поданий ним позов задоволити повністю.

ТОВ “Виробничо-торгове підприємство “Західполімербуд” (відповідач у справі, надалі - Товариство) вимоги апеляційної скарги заперечило з підстав, викладених у своєму відзиві від 19.07.2007 року (вх. № 6802 від 23.07.2007 року) на апеляційну скаргу, зокрема, посилаючись на відсутність норм закону та обставин, що надавали б підстави позивачу вимагати внесення змін до договору оренди від 12.05.2005 року. Просить апеляційний суд залишити рішення господарського суду Рівненської області від 20.04.2007 року у справі № 15/14 без змін.

Апеляційний суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази у справі, в порядку ст. 101 ГПК України, перевіривши доводи апеляційної скарги, заперечення другої сторони, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення  господарського суду  Рівненської області без змін. При цьому суд апеляційної інстанції встановив слідуючі обставини справи та виходив з наступних мотивів.

Як вбчається з матеріалів справи, 12.05.2005 року між сторонами у справі було укладено договір оренди державного майна № 302-2005, посвідчений 12 травня 2005 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Олинець А.М., зареєстрований в реєстрі за № 1963, згідно якого позивач зобов‘язувався передати, а відповідач отримати в платне користування нежитлове приміщення підвалу будівлі, що знаходиться по вул. Відінська, 42а в місті Рівному і перебуває  на балансі ТзОВ  “Байкал”, загальною площею 243,0 кв.м. На виконання даного Договору позивачем, по акту прийому-передачі нежитлових приміщень від 29.03.05 року, вищезазначене майно передано відповідачу. Відповідно до п. 10.1 цього Договору, строк його дії  встановлено з 12 травня 2005 року по 12 травня 2009 року включно.

Також судом встановлено, що в  листопаді 2006 року позивачем була проведена перевірка виконання відповідачем умов договору оренди №302-2005  від 12 травня 2005 року та цільового використання орендованого майна, за результатами якої була складена довідка від 02.11.2006 року (а.с.13), згідно якої, комісія, враховуючи звернення мешканців гуртожитку про те, що частина орендованого приміщення використовується відповідачем як приміщення майстерні для різки скла, - є підсобним приміщенням гуртожитку і призначене для здійснення мешканцями  гуртожитку прання, вирішила внести зміни до договору оренди № 302-2005 від 12 травня 2005 року шляхом укладення додаткової угоди в частині зменшення  орендованої площі на 62,3 кв.м., що складається з приміщення, призначеного для прання, приміщення сушки та коридору. 07.11.06 року позивачем було надіслано відповідачу проект додаткової угоди про внесення змін до договору оренди від 12.05.2005 року в частині зменшення орендованої площі. Листом від 01.12.06 року відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для внесення змін до договору чи його розірвання (а.с.18-19).

18.12.2006 року Фонд подав в господарський суд Рівненської області позовну заяву, в якій просив суд зобов‘язати Товариство підписати та нотаріально посвідчити у встановленому законом порядку додаткову угоду про внесення змін до договору оренди       № 302-2005 від 12 травня 2005 року в частині зменшення орендованої площі на площу приміщення для прання та приміщення сушки (62,3 кв.м.)

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Згідно з ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

В пункті 10.3 Договору сторони домовились про те, що зміна і доповнення або розірвання договору можуть мати місце за погодженням сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК україни правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов‘язків, при цьому відповідно до п. 4 цієї ж статті та ч. 1 ст. 626 ЦК України, двосторонній правочин є договором.

Таким чином, додаткова угода про внесення змін до договору по своїй правовій природі є правочином (договором), спрямованим на зміну цивільних прав та обов‘язків.

Положення ч.ч. 1-3 ст. 188 ГК України та вищенаведені положення щодо розуміння додаткової угоди про внесення змін до договору як правочину (договору), спрямованого на зміну цивільних прав та обов‘язків по основному договору, кореспондуються з нормами ч. 1 ст. 181 ГК України, відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Частиною 3 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалась. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не подано суду у відповідності до ст.ст. 4-3, 33 ГПК України доказів направлення відповідачу належної пропозиції про внесення змін до договору оренди від 12.05.2005 року. Зі змісту додаткової угоди до договору оренди державного майна № 302-2005 від 12 травня 2005 року (а.с. 16), на який посилається апелянт, вбачається, що відсутні правові підстави вважати його пропозицією про внесення змін до договору, в розумінні ст. 181, 188 ГК України, ст.ст. 207, 639 ЦК України, оскільки вона не підписана від імені Фонду та не скріплена його печаткою, а також відсутня дата її складання (число та місяць).

В такому випадку, в силу положень ч. 4 ст. 188 ГК України даний спір не може бути предметом розгляду господарського суду, оскільки фактично відсутній спір щодо змін до договору оренди державного майна № 302-2005 від 12 травня 2005 року.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції підставно відмовив Фонду в поданому  ним позові.

Отже, рішення господарського суду Рівненської області від 20.04.2007 року у справі № 15/14 є законим та обгрунтованим, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу  без задоволення.

Доводи апелянта  колегіяєю суддів до уваги не приймаються, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Судові витрати по розгляду справи в апеляційній інстації покласти у відповідності до ст.ст. 49, 105 ГПК України на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення господарського суду Рівненської області від 20.04.2007 року у справі № 15/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області залишити без задоволення.

2.  Судові витрати по апеляційній скарзі віднести на апелянта.

3.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4.          Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

5.  Справу №15/14 повернути в господарський суд Рівненської області.

Головуючий- суддя                                                      Дух Я.В.

Суддя                                                                                Краєвська М.В.

Суддя                                                                         Юрченко Я.О.