ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

30.05.07                                                                                           Справа  № 7/176-75

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді                           Д.Новосад

суддів                                      О.Михалюк

Г.Мельник

розглянувши апеляційну скаргу ВАТ „Луцький підшипниковий завод”, м.Луцьк № 9513/3975 від 25.12.06

на рішення господарського суду Волинської області від 08.12.06

у справі № 7/176-75

за позовом: ЗАТ „Західпромбуд”, м.Луцьк

до відповідача 1: ВАТ „СФК Україна”, м.Луцьк

до відповідача 2: КП „Волинське обласне бюро технічної інвентиризації”, м.Луцьк

про          визнання права власності

за участю представників сторін:

від позивача –не з’явився;

від відповідача-1 –Ушаков М.М. –представник (дов. № 38 від 19.02.07);

від відповідача 2: не з’явився.

Права та обов’язки, передбачені ст.ст. 22, 28 ГПК України, роз’яснено;

Відводів складу суду не поступило.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Волинської області від 08.12.06 у справі № 7/176-75 (суддя М.Шум) задоволено позов ЗАТ „Західпромбуд” та визнано за позивачем право власності на об’єкти нерухомого майна –будівлю бетонного вузла (Є-2), площею 3 302, 3 кв.м., будівлю арматурного цеху (Г-1), площею 240, 1 кв.м., будівлю адміністративного приміщення відділу капітального будівництва (І-1), площею 743, 8 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Луцьк, вул. Боженка, 34.

З даним рішенням не погоджується відповідач-1 - ВАТ „Луцький підшипниковий завод”, подав апеляційну скаргу з підстав його необґрунтованості, неповноти з’ясування судом  обставин, що мають значення для справи, оскільки суд першої інстанції не витребував та не дослідив договір фінансового лізину № 39/L-01 від 01.01.01, в редакції, що знаходиться у ВАТ „Луцький підшипниковий завод”. Крім того, скаржник зазначає про порушення та неправильне застосування господарським судом Волинської області при винесенні рішення норм процесуального права, а саме ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 77 ГПК України, та норм матеріального права, а саме ст.ст. 3, 321 ЦК України, ст. 55 Закону України «Про власність».

На підставі наведеного скаржник просить рішення господарського суду Волинської області від 08.12.06 у справі № 7/176-75 змінити та відмовити ЗАТ „Західпромбуд” в позові в частині визнання права власності на будівлю адміністративного приміщення відділу капітального будівництва (І-1), площею 743, 8 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Луцьк, вул. Боженка, 34.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 09.01.07 розгляд справи призначено на 20.02.07.

В судовому засіданні 20.02.07 від представника відповідача –1 - ВАТ „Луцький підшипниковий завод” поступило клопотання з додатками про заміну юридичного найменування на ВАТ „СФК Україна”, яке колегією суддів задоволене.

Розгляд справи відкладався на 04.04.07, 16.05.07, 30.05.07 з підстав, викладених в ухвалах Львівського апеляційного господарського суду від 20.02.07, від 04.04.07 та від 16.05.07.

Позивач –ЗАТ „Західпромбуд” проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві, оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а в задоволенні апеляційної скарги –відмовити. Відповідач –2 - КП „Волинське обласне бюро технічної інвентиризації” правом, наданим ст 96 ГПК України, не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

В судове засідання 30.05.07 позивач та відповідач-2 явки повноважних представників не забезпечили, хоча про час та місце судового засідання були належним чином повідомлені (повідомлення про вручення поштових відправлень № 2355704 та № 2355712), причин неявки до відома суду не довели, а відтак, беручи до уваги п.п. 2, 3 ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 16.05.07, апеляційна скарга розглядається за їх відсутності.

Представник скаржника в судовому засіданні підтримав  вимоги та заперечення, наведені в апеляційній скарзі.

Розглянувши апеляційну скаргу, відзив на неї позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, заслухавши пояснення представника скаржника, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення господарського суду Волинської області від 08.12.06 у справі № 7/176-75 слід скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити частково.

При цьому колегія суддів виходила з наступного:

Як встановлено колегією суддів Львівського апеляційного господарського суду, в ході розгляду справи господарським судом Волинської області порушено положення ст. 77 ГПК України.

Як вбачається із матеріалів справи, та пояснень в судовому засіданні представників як відповідача-1, так і позивача, в судовому засіданні 01.12.06 оголошувалася перерва для подачі відповідачем додаткових доказів та з метою добровільного врегулювання спору між сторонами. При цьому, при оголошенні в судовому засіданні перерви, господарським судом Волинської області не зазначалося тривалості зазначеної перерви. В матеріалах справи відсутні будь-які документи, які свідчать про ознайомлення представників сторін про дату та час наступного судового засідання. Крім того, в матеріалах справи також відсутні докази письмового повідомлення сторін, і відповідача-1 зокрема, про дату та час наступного судового засідання, яке відбулося 08.12.06, коли господарським судом винесено оскаржуване рішення.

З наведених вище обставин вбачається, що відповідач-1 дійсно не був належним чином повідомлений господарським судом Волинської області про дату та час наступного судового засідання, а тому розгляд справи господарським судом Волинської області без участі представника відповідача-1, не повідомленого належним чином про час та місце судового засідання, порушує його процесуальні права, передбачені ст. 22 ГПК України, а також принципи рівності, змагальності та гласності судового процесу, передбачені ст.ст. 4-2, 4-3, 4-4 ГПК України, які є основними засадами господарського процесуального судочинства.

На думку колегії суддів, господарський суд Волинської області відповідно до ст. 77 ГПК України та з метою прийняття законного, правильного та обґрунтованого рішення розгляд справи повинен був  відкласти, враховуючи також те, що це дозволяв зробити двохмісячний строк для вирішення господарської справи, передбачений ст. 69 ГПК України.

Господарський суд Волинської області рішенням від 08.12.06 визнав за позивачем право власності на об’єкти нерухомого майна, серед яких будівля адміністративного приміщення, яка є власністю відповідача та знаходиться  у позивача у фінансовому лізингу до 01.04.19 на тій підставі, що позивач провів повну сплату розрахунків (лізингових платежів) по договору фінансового лізингу та сплатив повну вартість об’єктів  лізингу згідно п. 8.4. договору фінансового лізингу № 39/L-01 від 01.01.01. В частині права власності на будівлю бетонного вузла (Є-2), площею 3 302, 3 кв.м., будівлю арматурного цеху (Г-1), площею 240, 1 кв.м., господарський суд вірно встановив факт повної сплати позивачем лізингових платежів, внаслідок чого дійшов висновку про перехід права власності на вказані об’єкти до позивача. Однак, щодо права власності позивача на будівлю адміністративного приміщення, колегія суддів з висновками суду першої інстанції  не погоджується з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач повної сплати лізингових платежів не провів. Так, згідно розрахунку лізингової плати (додаток № 2 до договору фінансового лізингу) залишкова вартість будівлі  станом на 01.01.01 становила 92 148, 77 грн. Згідно розрахунку лізингової плати до 01.04.19 ЗАТ “Західпромбуд” має заплатити 55 361, 45 грн. залишкової вартості, 11 072, 29 грн. лізингового процента і  14 881, 28 грн. ПДВ на загальну суму 79 720, 49 грн., а пізніше  - заплатити залишкову вартість об’єкту станом на 01.04.19 –36 787, 32 грн. і суму ПДВ 7 357, 46 грн. на загальну суму 44 144, 78 грн. Загальна сума сплати складає  123 865, 27 грн.

Як вбачається з довідки по лізингових платежах, станом на 02.12.06 ЗАТ “Західпромбуд” за договором № 39/L-01 від 01.01.01 сплатило 103 221, 06 грн. замість 123 865, 27 грн., тобто недоплата складає 20 644, 21 грн. Згідно довідки КБ “Приватбанк” від 30.05.07 № 13.0.0.0/01-3993, поданої представником відповідача-1 в судовому засіданні,  за період, коли була оголошена перерва -  з 16.05.07 по 29.05.07 кошти від ЗАТ “Західпромбуд”  на розрахунковий рахунок ВАТ “СКФ Україна” не надходили.

В оскаржуваному рішенні господарський суд Волинської області посилається на п. 8.4 договору фінансового лізингу, як на підставу виникнення права власності у позивача на будівлю адміністративного приміщення відділу капітального будівництва, що перебуває в лізингу.

В п 8.4. договору  зазначається, що об’єкт переходить у власність лізингоодержувача після повної сплати лізингодавцю вартості об’єкту відповідно до умов даного договору.

Таким чином господарський суд Волинської області дійшов висновку, що сплата повної вартості об’єкту лізингу є підставою для автоматичного набуття лізингоодержувачем права власності на майно, що перебуває в лізингу.

Однак, колегія суддів вважає такий висновок помилковим. Так, згідно з п. 8.4. договору об’єкт переходить у власність лізингоодержувача після повної сплати лізингодавцю вартості об’єкту лізингу відповідно до умов даного договору, що, на думку суду апеляційної інстанції, означає, що право власності на об’єкт лізингу може бути набутим лізингоодержувачем лише після повної сплати всієї суми лізингових платежів, та на умовах визначених в договорі, а саме в п. 3.1, 8.5, 8.6 договору лізингу.  Право власності на об’єкт лізингу не може перейти до лізингоодержувача  автоматично лише на підставі проведення повної сплати лізингових платежів.

Господарський суд Волинської області не взяв до уваги, що строк дії договору фінансового лізингу становить до 1.04.19р. А це означає, що питання про перехід права власності на об’єкт лізингу може ставитися лізингоодержувачем лише після 1.04.19 та після повної сплати лізингоодержувачем лізингових платежів по графіку визначеному в додатку № 2 до договору лізингу.

Спеціальне, щодо п. 8.4. договору, положення договору фінансового лізингу, передбачене в п 8.5. договору, та встановлює право лізингоодержувача на викуп об’єкту лізингу після закінчення або до закінчення строку договору.  Тобто в даному випадку лізингоодержувач має лише право на викуп об’єкту лізингу.  Однак, такому праву лізингоодержувача не кореспондується обов’язок лізингодавця продати достроково об’єкт лізингу. Це означає, що для продажу об’єкту фінансового лізингу до закінчення строку дії договору фінансового лізингу, сторонам необхідно було достроково, за спільною згодою, розірвати договір фінансового лізингу і укласти  договір купівлі-продажу об’єкту лізингу, який крім того, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Слід зауважити, що господарський суд Волинської області також не врахував того, що, ні Цивільний кодекс України, ні Господарський Кодекс України, ні попередня редакція Закону “Про лізинг”, ні діючий Закон України “Про фінансовий лізинг” не передбачають автоматичного переходу права власності за договорами лізингу на об’єкти лізингу.

При постановленні рішення Господарським судом Волинської області порушено норми  ст.ст. 3, 321 ЦК України та норми ст. 55 Закону України “Про власність”, якими визначено основні засади цивільного законодавства України, зокрема: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; те, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом; неприпустимість позбавлення власниак права на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України.

Однак, господарський суд Волинської області зазначених положень не врахував і своїм рішенням від 08.12.06 незаконно та безпідставно позбавив відповідача-1 власності на будівлю адміністративного приміщення відділу капітального будівництва.

Відтак, беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Волинської області від 08.12.06 у справі № 7/176-75 прийняте з порушенням норм  матеріального права, а саме ст.ст. 3, 321 ЦК України, та норм процесуального права: ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 77 ГПК України, порушення яких, згідно п. 2 ч. 3 ст. 104 ГПК України, є безумовною підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 1, 21, 25, 33, 43, 44, 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд –

П О С Т А Н О В И В:

1.          Апеляційну скаргу задоволити частково.

2.          Рішення господарського суду Волинської області від 08.12.06 у справі № 7/176-75 скасувати.

3.          Прийняти нове рішення.

Позов задоволити частково.

Визнати за ЗАТ «Західпромбуд»право власності на об’єкти нерухомого майна –будівлю бетонного вузла (Є-2), площею 3 302, 3 кв.м., будівлю арматурного цеху (Г-1), площею 240, 1 кв.м.

В решті позовних вимог –відмовити.

4.          Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.

5.          Матеріали справи скеровуються до господарського суду Волинської області.

Головуючий-суддя                              Д.Новосад

Суддя                                         О.Михалюк

Суддя                                         Г.Мельник