Харківський апеляційний
господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2007
р.
Справа № 29/375-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Демченко В.О.,
судді Барбашова С.В., Плужник О.В.

при
секретарі Соколовій Ю.І.

за
участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача -  не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "ФормоПак", м. Харків (вх. № 2866
Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 20.08.07р.
по справі № 29/375-07

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "ФормоПак", м. Харків

до Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м. Харків

про визнання правочину недійсним,
-

встановила:

У червні 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю
"ФормоПак" звернулось до господарського суду Харківської області з
позовом до Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 про
визнання договору поставки за НОМЕР_1недійсним, а також стягнення суми витрат
по сплаті держмита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.08.07р. по
справі № 29/375-07 (суддя Тихий П.В.) в позові відмовлено за його
безпідставністю.

Позивач з рішенням місцевого господарського суду не погодився,
подав апеляційну скаргу, в якій вважає висновки суду такими, що не відповідають
обставинам справи та суперечать вимогам чинного законодавства, в зв'язку з чим
просить дане рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги
задовольнити.

Відповідач у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення
суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його
без змін, а апеляційну скаргу -без задоволення, як необґрунтовану.

Представники позивача та відповідача у судове засідання 25.09.07р.
не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду
справи, про що свідчать повідомлення про вручення рекомендованих поштових
відправлень за НОМЕР_2, НОМЕР_3 (в матеріалах справи), про причини неявки своїх
представників позивач та відповідач суд апеляційної інстанції не повідомили.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального
кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах
змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують
свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування
законодавства.

Враховуючи те, що явка представників сторін у судове засідання не
є обов'язковою; позицію позивача та відповідача викладено відповідно в
апеляційній скарзі та відзиві на неї; сторони також не були позбавлені права
надати суду апеляційної інстанції додаткові письмові докази в обґрунтування
своїх вимог і заперечень та мали на це достатньо часу, а також з огляду на те,
що позивач та відповідач належним чином були повідомлені про час, день і місце
розгляду справи, тому мали можливість скористатись своїми правами,
передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, тому
колегія суддів вважає, що у матеріалах справи достатньо документів для розгляду
апеляційної скарги по суті без участі представників сторін у даній справі. А
згідно з приписами статті 75 Господарського процесуального кодексу України
правом господарського суду є розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин
справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи
апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, колегія суддів приходить до висновку про
залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої
інстанції, 05 листопада 2004 року між позивачем та відповідачем у справі
укладено договір поставки за НОМЕР_1, відповідно до умов якого позивач
зобов'язався виготовити та передати у власність відповідача, а відповідач в
свою чергу - прийняти та оплатити продукцію у кількості та у строки,
передбачені договором.

Позивач в обґрунтування своїх вимог про визнання вищезазначеного
договору недійсним послався на те, що сторонами при укладанні спірного договору
в належній формі не досягнуто згоди щодо істотних умов договору поставки, а
саме   не була складена відповідна
специфікація, що обумовило неможливість виконання позивачем своїх обов'язків за
даним договором, не застосовано термінів "Інкотермс", відсутнє
технічне завдання, яке є невід'ємною частиною договору, що також позбавило
позивача можливості належним чином виконати свої договірні зобов'язання.

Приймаючи оскаржене рішення господарський суд крім іншого виходив
з того, що відповідно до ч. 2 ст. 266 Господарського кодексу України загальна
кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення
(асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами,
марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо
інше не передбачено законом.

Зі змісту спірного договору вбачається, що при його укладенні
сторони у справі досягли згоди з усіх істотних умов, зокрема стосовно виду
продукції, що підлягає поставці (пневматичне формування з контактним нагрівом
РFА-001-FР - пункт 1.2. Договору), а також її
кількості та якості (розділ 2 Договору).

Оцінивши доводи позивача та відповідача у справі, господарський
суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач у своїй позовній
заяві не є підставами для визнання договору поставки НОМЕР_1недійсним, в
зв'язку з чим визначився, що в задоволенні вимог позивача слід відмовити.

З даними висновками господарського суду повністю погоджується
колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись
законом.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад
і змісту законодавства України.

Оскаржене рішення суду першої інстанції повністю відповідає
зазначеним вище вимогам, оскільки суд при його прийнятті взяв до уваги
обставини, суттєві для розгляду цього спору, а висновки, викладені в ньому,
узгоджуються з приписами норм чинного законодавства, які в даному випадку
регулюють спірні правовідносини, що призвело до прийняття цілком правомірного
рішення.

Позивач в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що сторонами
у справі при укладенні спірного договору поставки не досягнуто згоди щодо
істотних його умов, а саме не була складена відповідна специфікація, в зв'язку
з чим виконання позивачем зобов'язань за цим договором було неможливим. Окрім
того, заявник вказує на ненадання відповідачем на протязі дії договору
технічного завдання позивачу, передбаченого п. 1.3. договору, а тому він
вважає, що укладення даного договору з боку відповідача не було спрямоване на
реальне настання правових наслідків, ним обумовлених.

В спростування доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі,
колегія суддів вважає зазначити наступне.

Статтею 15 Цивільного кодексу України закріплено  право кожної особи на захист свого права у
разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно
з частиною першою статті 1 Господарського процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому
порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право
звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів. Частиною першою статті 16 Цивільного кодексу
України передбачено, що захист цивільних прав та інтересів здійснюється,
зокрема, у такий спосіб, як визнання правочину недійсним.

Підставою недійсності правочину, відповідно до ч. 1 ст. 215
Цивільного кодексу, є недодержання в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою
статті 203 цього Кодексу, а згідно із частиною 3 цієї ж статті якщо недійсність
правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

А згідно статті 203 Цивільного кодексу України, якою встановлені
загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зміст
правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Вирішуючи спір про визнання угоди (правочину) недійсними,
господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме:
відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди,
правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору
повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно
до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Проте, правових підстав для визнання договору поставки НОМЕР_1
недійсним, зокрема тих, що наведені Товариством з обмеженою відповідальністю
"ФормоПак"  у позовній заяві в
обґрунтування його вимог та апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.
Разом з цим, доказів невідповідності спірного договору конкретним нормам
чинного законодавства позивач не представив, а із матеріалів справи таких
обставин не вбачається.

Відсутність технічного завдання не тягне за собою правових
наслідків, у вигляді визнання угоди недійсною, а є лише неналежним виконанням
умов цього договору. Дані обставини можуть бути предметом окремого судового
провадження.

Аналіз положень оспорюваного договору свідчить про те, що він не
містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам
сторін. Позивач не довів суду, що договір, який він просить визнати недійсним,
не породжує будь-яких бажаних сторонами результатів. Матеріали справи свідчать,
що відповідачем здійснювалась передплата за установку пневматичного формування
з контактним нагрівом PFA-001-FP згідно умов спірного договору на підставі
платіжних доручень, наявних в матеріалах справи.

Окрім того, як правомірно встановлено судом першої інстанції,     укладаючи спірний договір сторони у справі
належним чином досягли згоди з усіх його істотних умов, зокрема визначили вид
продукції, що підлягає поставці, її кількість та якість. При цьому, складення
та підписання специфікації до спірного договору не є обов'язковою вимогою та
здійснюється на розсуд сторін.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони у справі взагалі
відмовились від договору НОМЕР_1, про що склали додаткову угоду НОМЕР_4, та
визначили обов'язок позивача повернути відповідачу суму передплачених коштів в
розмірі 63000,00 грн.

Інші твердження позивача, викладені ним в апеляційній скарзі,
зроблені при довільному трактуванні норм чинного законодавства і дійсних
обставин справи, на їх підтвердження не надано відповідно до ст. 33, 36  Господарського процесуального кодексу України
доказів з посиланням на конкретні норми матеріального та процесуального права,
які б могли бути підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд
у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування відповідно до приписів статті 33
Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують
його вимоги та заперечення.

На думку колегії суддів, позивач не обґрунтував та належним чином
не довів належними та допустимими доказами правомірність своїх позовних вимог
до відповідача. Разом з цим, факти, викладені в апеляційній скарзі позивачем і
його посилання на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, не знайшли свого підтвердження.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що апеляційна скарга позивача позбавлена фактичного
та правового обґрунтування на її підтвердження, рішення господарського суду
Харківської області від 20.08.2007р. по справі № 29/375-07  прийняте без порушень норм матеріального та
процесуального права, а доводи позивача з яких подана апеляційна скарга про
скасування рішення, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 43, 99, 101, п. 1 ст.
103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів
апеляційного господарського суду,  -

постановила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю
"ФормоПак", м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 20.08.07р. по
справі                     № 29/375-07
залишити без змін.

Головуючий суддя
Демченко В.О.

Судді
Барбашова С.В.

Плужник
О.В.