СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.07                                                                                 Справа № 12/224пн.

Суддя  Палей О.С.,  розглянувши матеріали  за позовом

Алчевської об"єднаної державної податкової інспекції в Луганській області

до Відкритого акціонерного товариства "Перевальське шахтобудівельне управління"

про  визнання права  власності

Представники сторін:

від позивача -  Погорецький В.В., ст.держ.подат.інсп., дов. № 38480/10 від 29.12.06.;

від відповідача –не прибув

Суть спору: заявлено вимогу про визнання права власності за державою Україна в особі Алчевької ОДПІ  на залізобетонні підкранові балки, марка БН-2АV  у кількості 5 одиниць у м.Перевальську по вул. Слов"янська,1а для розпорядження цим майном та подальшої реалізації з перерахуванням одержаних коштів до Державного бюджету України.

Розглянувши матеріали справи, суд

встановив:

При обстеженні території ВАТ “Перевальське шахтобудівельне управління”працівником відділу податкової міліції Алчевської ОДПІ          було встановлено факт зберігання на території підприємства за адресою: м.Перевальськ, вул..Слав'янська, 1а майна - будівельних матеріалів, які були у використанні: залізобетонних підкранових балок, марка БК-2АУ у кількості 5 одиниць, які відповідачу не належать. Під час перевірки вищевказане майно було вилучено (протокол огляду від 18.10.2006.) та залишено на відповідальне зберігання директору ВАТ “ПШСУ”Сауніну М.М. Територія ВАТ “ПШБУ”охороняється.

З метою встановлення власника даного майна оглянута документація відповідача: підкранові балки на балансових та забалансових рахунках, а також на зберіганні підприємства не значаться, про що свідчить протокол огляду від 18.10.2006р. З пояснень директора ВАТ “ПШБУ”Сауніна М.М. а також довідки за його підписом випливає, що походження бувших у використанні підкранових балок, про які йдеться в позові, хто і коли привіз їх на територію підприємства йому не відомо.

25.01.2007. комісією за участю оцінювача Юркіна Д.А. актом №2 опису і попередньої оцінки майна з ознаками безхазяйного майно поставлено на облік в Алчевську ОДПІ загальною вартістю 2000 грн.

У зв"язку з викладеним позивач робить висновок, що відповідач, згідно з приписами ст. 347 ЦК України вчинив дії, які свідчать про відмову від права власності на майно, а держава, в особі Алчевської ОДПІ, згідно зі ст. 336 ЦК України, як особа, що заволоділа рухомими майном від якого власник відмовився, придбала право власності на нього.

Відповідач в судове засідання не з"явився, вимоги позивача за суттю не заперечив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позивача, на які він посилається як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

При вирішенні  даного спору суд перш за все визначає питання повноважень податкового органу  звертатися до суду з позовами про визнання права власності  на майно, яке не має власника,  за державою в особі  податкової інспекції  та відповідної компетенції  судового органу у встановленій законодавством процедурі визнання права власності на безхазяйне майно.

Стаття 329 Цивільного кодексу України визначає, що юридична особа публічного права набуває право  власності на майно, переданого їй у власність, та на  майно, набуте  нею у власність, на підставах, не заборонених законом.

Суд при вирішенні справи керується  принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, їхні посадові і службові особи зобов‘язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пунктом 12 ст.10 Закону України "Про державну податкову  службу в Україні" від 04.12.1990 р. № 509  на державні податкові  інспекції в районах та містах без районного поділу покладені функції з проведення роботи, пов‘язаної з виявленням, обліком, оцінкою та реалізацією у встановленому законом порядку безхазяйного майна, що перейшло за правом успадкування до держави, скарбів і конфіскованого майна.

Ця процедура визначена  Порядком обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого  майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженим Постановою Кабінету  Міністрів України від 25.08.1998 р. № 1340.

Проте зазначені нормативні акти не встановлюють процедуру  набуття податковим  органом  права власності  на майно, власник якого невідомий.

Інструкція про порядок виявлення та обліку  безхазяйного майна, затверджена Наказом Міністерства фінансів  України від 17.12.1987р. № 112, яка раніше    регулювала  відповідні правовідносини, втратила чинність у зв"язку з прийняттям Цивільного кодексу України 2003 року (далі –ЦК) та на підставі Наказу Мінфіну України від 22.06.2004р. № 417.

Стаття 335 ЦК визначає, що  безхазяйною є річ, яка не має власника, або власник якої невідомий, та регламентує наступний порядок та підстави набуття права власності на безхазяйну річ.

Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації.

Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти  майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

Безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім  випадків, встановлених статтями 336, 338, 341  і 343 цього Кодексу.

Таким чином, у порівнянні з раніше діючим законодавством, що передбачало  адміністративно-правовий порядок обліку, оцінки, та реалізації майна визнаного безхазяйним за заявою фінансового органу, новий ЦК визначив, що основним способом виникнення права власності на безхазяйне рухоме майно є набувальна давність, інститут якої визначений  ст.334 даного кодексу.

Доводи позивача, покладені у підставу  даного позову, суперечливі та не послідовні.

Податковий орган вважає, що відповідач вчинив дії, які  свідчать про відмову від права  власності на залізобетонні підкранові балки.

Втім, з матеріалів справи вбачається, що відповідачу взагалі  не відомо про походження цього майна, що, за відсутності доказів володіння  та користування цим майном у минулому, не може будь-яким чином  свідчити  про відмову відповідача від прав власника у розумінні  ст.337 Цивільного кодексу України.

Також безпідставне посилання позивача на приписи ст.336 ЦК України, оскільки, якщо податковий орган вважає, що він заволодівши  рухомою річчю, від якої власник відмовився, набув право  власності на неї з моменту заволодіння, то взагалі незрозумілі  підстави звернення позивача з цим позовом до суду.

Суд не може також прийняти до уваги посилання позивача на затверджений  Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1988 р. № 1340. Порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним оскільки, дія  цього Порядку поширюється, зокрема, на:

1) майно, конфісковане на підставі  рішення суду у випадках,  обсязі та порядку, встановлених законом, крім вилученого митними органами майна, щодо якого винесено рішення суду про конфіскацію;

2) транспортні засоби та інші види майна, що зберігаються під митним  контролем виключно митницею, як не пропущені на митну територію України внаслідок установлених забором чи обмежень на їх ввезення або транзит через територію України, якщо сума складських митних зборів досягає їх вартості;

3) майно, термін зберігання якого під митним контролем закінчився, а власник не звернувся  за ним в установлений Митним кодексом України термін;

4) товари з обмеженим терміном зберігання, вилучені правоохоронними органами або затримані митними органами як предмети порушення митних правил, у тому числі товари, затримані у справах про контрабанду;

5) майно, визнане безхазяйним відповідно до законодавства;

6) предмети - знахідки, товари  та цінності, загублені або залишені  у готелях, транспорті, театрах, інших  громадських місцях, якщо вони не були затребувані їх  власниками протягом установленого законом терміну;

7) скарби, передані фінансовим органом;

8) майно, що за правом успадкування перейшло у власність держави, тощо. Слід зауважити що відповідачем по даному спору  визначено ВАТ "ШБУ",   при цьому позивач ніяким чином не обгрунтував  в чому полягає порушення прав податкового органу відповідачем.

Із змісту частини другої статті 124 Конституції України, щодо поширення юрисдикції   суду на всі правовідносини, що виникають у державі, випливає, що кожен із суб‘єктів  правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його  вирішенням.

Проте, положення про  поширення юрисдикції судів на всі  правовідносини, що виникають у державі, означає, що до юрисдикції судів належить вирішення питань, що мають правовий характер, відповідно до їх повноважень,  що зазначено в Рішенні Конституційного суду України від 07.05.2002 р. № 8-рп/2002.

На підставі вищевикладеного, суд у задоволенні позову відмовляє.

Питання по розподілу судових витрат не вирішується, оскільки позивач у встановленому  законом порядку звільнений від його сплати.

В судовому засіданні, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст. 82,84,85  ГПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набуває законної сили після закінчення 10-ти денного строку з дня його підписання.

Рішення  оформлене відповідно до ст. 84 ГПК України, підписано 12.06.2007 р.

Рішення набирає законної сили після закінчення 10-тиденного строку з дня підписання.

Суддя                                                                                                  О.С.Палей

надр. 3 прим.

1-          до справи

2-          позивачу

3-          відповідачу