ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

28.09.07 р.                                                                                     Справа № 30/1

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І. при секретарі Семенюшко Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за заявою відділу Державної виконавчої служби Єнакіївського міського управління юстиції (представник до судового засідання не з’явився), про зміну способу примусового виконання рішення господарського суду Донецької області за наказом від 11.11.03 року у справі № 30/1 шляхом стягнення з підприємства Єнакіївської виправної колонії № 52 грошових коштів, участю стягувача приватного підприємства „Комерсант” (представник до судового засідання не з’явився) та боржника підприємства Єнакіївської виправної колонії № 52 (представник Підлубна О.С., доручення 6187 від 27.09.07 року), -

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом Донецької області 12.06.03 року прийняте рішення суду у справі № 30/1, відповідно до якого вирішено стягнути з рахунку підприємства Єнакіївської виправної колонії № 52 (далі – Колонія) на користь приватного підприємства „Комерсант” (далі – Підприємство) 21’742,39 грн. боргу, 106,25 грн. державного мита та 7,37 грн. інших судових витрат. Ухвалою господарського суду Донецької області від 19.08.04 року у справі № 30/1 змінено спосіб виконання рішення, шляхом стягнення майна (готової продукції власного виробництва), а при неможливості такого стягнення з припини неякості товару, шляхом стягнення грошових коштів.

11.11.03 року у справі № 30/1 видано відповідний виконавчий документ (далі – Наказ), який пред’явлено до виконання до відділу Державної виконавчої служби Єнакіївського міського управління юстиції (далі – Служба).

Суттю заяви Служби є зміна способу примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 11.11.03 року у справі № 30/1 шляхом звернення стягнення на грошові кошти Колонії, причому в обґрунтування якої заяви Служба покладає те, що приписами статті 26 „Про Державну кримінально-виконавчу службу” заборонено звертати стягнення на майно Колонії.

Представник Колонії в судовому засіданні повідомив про повне виконання рішення суду. Представник Підприємства та Служби до судового засідання не з’явилися, заперечень проти заяви не надали.

Вислухавши у судовому засіданні представника органу виконання судових рішень, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, суд вважає, що заява Служби не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Нормами статті 121 ГПК України підставами для розгляду питання про зміну способу та порядку виконання рішення є наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Прийняття судом рішення про зміну способу виконання рішення суду можливе лише за умови винятковості обставин, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення.

За матеріалами справи, Служба здійснює виконавче провадження відносно боржника Колоінї на підставі Наказу про стягнення суми 21’856,01 грн. Ухвалою господарського суду Донецької області від 19.08.04 року № 30/1 чітко визначено спосіб та порядок виконання Наказу – звернення стягнення на готову продукцію власного виробництва Товариства, і лише у разі неможливості такого стягнення через неякість товару можна звертати стягнення на грошові кошти.

Обґрунтування заяви про зміну способу виконання рішення суду приписами статті 26 Закону України „Про Державну кримінально-виконавчу службу”, згідно яких звернення стягнення на майно органів і установ виконання покарань, їх підприємств, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоров’я не допускається – суд вважає неправомірними через таке.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 „Совтрансавто-Холдинг” проти України”, а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 „Брумареску проти Румунії” встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки в силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є приоритетним джерелом права для національного суду, суд вважає безсумнівним той факт, що факт визначення судом способу порядку виконання Наказу лише шляхом звернення стягнення на готову продукцію – не можуть ставитися під сумнів ані державним виконавцем, ані судом, ані іншими суб’єктами.

Норми статті 26 „Про Державну кримінально-виконавчу службу”, які набрали чинності з дня оприлюднення 20.07.05 року – в силу статті 58 Конституції України не мають зворотної сили та не можуть слугувати підставою для нівелювання або зміни висновків суду, викладених в рішенні у справі № 30/1 або в ухвалі господарського суду Донецької області від 19.08.04 року № 30/1.

Стаття 58 Конституції України відноситься до розділу, що регулює конституційні права та обов’язки людини та громадянина, втім норми статті 91 ЦК України встановлюють однаковий обсяг цивільної правоздатності як для фізичних, так і для юридичних осіб, окрім тих прав, які за своєю природою можуть належати лише людині (на кшталт права на життя, на відпочинок, на страйк). Вказане також опосередковано витікає і з частини 4 пункту 3 рішення Конституційного суду України № 1-рп/99 від 09.02.99 року, у зв’язку з чим суд вважає, що правові норми, які стосуються дії нормативних актів в часі, однаковою мірою  поширюються як на фізичних, так і на юридичних осіб.

Окрім того, суд бере до уваги, що відповідач виконав рішення суду, через що зміна способу порядку виконання рішення суду у будь-якому разі є недоцільною.

Інших суттєвих причин неможливості або складності процедури виконання рішення суду, а також інших обставин виняткового характеру, які могли б слугувати підставою для зміни способу та порядку виконання рішення суду – заявником суду не надано.

З огляду на наведене, заява Служби позбавлена належного правового обґрунтування.

На підставі означеного, керуючись ст.ст.22, 86 та 121 ГПК України, суд –

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви відділу Державної виконавчої служби Єнакіївського міського управління юстиції про зміну способу примусового виконання рішення господарського суду Донецької області за наказом від 11.11.03 року у справі № 30/1 шляхом стягнення з підприємства Єнакіївської виправної колонії № 52 грошових коштів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Надруковано у 4 примірниках:

1 –заявнику

2-3 –сторонам

4 –господарському суду Донецької області