ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 липня 2007 р.

№ 6/144

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:
Суддів:

Невдашенко Л.П.
Михайлюка М.В. Дунаєвської Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні  касаційну скаргу

ПП ОСОБА_1

на постанову

Львівського апеляційного
господарського суду від 25.01.2007 року

у справі

№6/144 господарського суду
Івано-Франківської області

за позовом

ПП ОСОБА_1

до

ПП ОСОБА_2.

про

стягнення 155732,53 грн.

за участю представників сторін:

позивача

ОСОБА_3

відповідача

не з'явилися

В С Т А Н О В
И В :

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 11.10.2006 р. у справі №6/144 (суддя: Грица
Ю.І.) позов задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача 53139,75
грн. пені, 81639,08 грн. інфляційних, 20953,70 грн. - 3 % річних, 1771,33 грн.
держмита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 25.01.2007 р. (судді: Кордюк Г.Т., Давид Л.Л., Мурська
Х.В.) рішення суду скасовано та прийнято нове рішення, яким в задоволенні
позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеною
постановою, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою в якій просив її скасувати, а рішення господарського суду
першої інстанції залишити в силі. В обґрунтування своїх вимог скаржник
посилається на те, що господарським судом неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування господарським судом норм матеріального та
процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню
частково, виходячи з наступного.

Як встановив апеляційний
господарський суд, 21.05.2003 р. ПП ОСОБА_1 (комітент) та ПП ОСОБА_2.
(комісіонер) уклали договір комісії НОМЕР_1, згідно п. 1.1 якого комісіонер
зобов'язується за дорученням комітента здійснити в інтересах останнього від
свого імені угоду про продаж вживаного одягу.

На виконання угоди, по накладних
НОМЕР_2., НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5відповідач отримав від позивача для
реалізації товар на суму 283580,28 грн.

Згідно п. 2.6 договору комісіонер
зобов'язався передати комітенту виручку за проданий товар не пізніше 30 днів з
моменту її отримання від покупця.

Апеляційний господарський суд
прийшов до висновку, що факт належної оплати відповідачем за отримані товари
встановлено рішенням господарського суду Івано-франківської області від
07.09.2006 р. у справі № 9/166, а відтак відхилив висновки місцевого
господарського суду про те, що квитанції до прибуткових касових ордерів від
30.07.2003 р, від 10.07.2003 р., 30.08.2003 р. не є неналежним доказом внесення
оплати за отриманий товар.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення пені,
інфляційних, 3% річних від простроченої суми оплати за переданий товар.

Однак, апеляційний господарський
суд у порушення вимог ст. 84 ГПК України не навів жодної норми матеріального
права, якою він керувався, вирішуючи спір та досліджуючи правову природу
правовідносин сторін.

Окрім того, господарські суди
всупереч вимогам ст. 43 ГПК України не забезпечили всебічний, повний і
об'єктивний розгляд в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Зокрема, господарські суди не
звернули увагу на те, що відповідно до пунктів 2.10., 3.2. Положення про
ведення касових операцій у національній валюті в Україні (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин) уся готівка, що надходить до кас підприємств,
має своєчасно та в повній сумі оприбутковуватися в їх касах. Оприбуткуванням
готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням
їх касовими ордерами і веденням касової книги згідно з пунктом 4.2 цього
Положення, є здійснення такими підприємствами обліку готівки в повній сумі її
фактичних надходжень з оформленням цих операцій у встановленому порядку
прибутковим касовим ордером з видачею відповідної квитанції та відображенням у
касовій книзі в день одержання підприємством готівкових коштів. Приймання
готівки касами підприємств, у тому числі й одержаної з банку, проводиться за
прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером або особою,
уповноваженою керівником підприємства. Про приймання готівки видається
квитанція за підписами головного бухгалтера або особи, уповноваженої керівником
підприємства, і касира, засвідчена печаткою підприємства.

Таким чином, господарські суди,
перевіряючи доводи скаржника про те, що квитанції до прибуткових касових
ордерів оформлені неналежним чином, а відтак не підтверджують здійснення
відповідачем розрахунку з позивачем, повинні були витребувати витяги з касової
книги за 2003 рік, відомості про те чи працював у позивача касир на момент
оформлення квитанцій до прибуткових касових ордерів.

Водночас, апеляційний господарський
суд, застосував ст. 35 ГПК України та зазначив, що рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 07.09.2006 р. у справі № 9/166 встановлено факт
належної оплати за товари. Однак, постановою Вищого господарського суду України
від 19.04.2007 р. зазначене рішення скасовано, а справа передана на новий
розгляд.

З огляду на викладене, рішення
господарського суду Івано-Франківської області від 11.10.2006 р. та постанова
Львівського апеляційного господарського суду від 25.01.2007 року у справі №
6/144 підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд.

Відповідно до ст. 1117
Господарського процесуального кодексу України
касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду
чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Під час нового розгляду справи
господарському суду необхідно врахувати вищенаведене, повно та всебічно
з'ясувати всі суттєві обставини справи, надати належну оцінку зібраним доказам
та постановити законне й обґрунтоване рішення, оскільки рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно
перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами
матеріального права, а обґрунтованим визнається рішення, в якому повно
відображені обставини справи, що мають значення для даної справи, висновки суду
про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому
засіданні.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119 - 11111 Господарського  процесуального кодексу України,  Вищий
господарський  суд України

П О С Т А Н О
В И В :

Касаційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 11.10.2006 р. та постанову Львівського
апеляційного господарського суду від 25.01.2007 року у справі № 6/144
скасувати, справу передати на новий розгляд до господарського суду
Івано-Франківської області.

Головуючий, суддя
Л. Невдашенко

Судді:
М. Михайлюк

Н. Дунаєвська