Київський міжобласний апеляційний господарський суд
________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.07                                                                                            Справа №  3/92

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:          Мельника С. М. (доповідач по справі),

суддів:                                 Гаврилюк  О.М суддів:                                 Ільєнок Т.В.

.

При секретарі судового засідання           Рустамяну Е.

розглянувши апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Полтавської області на рішення господарського суду Полтавської області від 21.11.2005р.

у справі № 3/92 (суддя Бунякіна Г.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький автоскладальний завод», м. Кременчук

до Кременчуцької об’єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області, м. Кременчук

за участю Прокуратури Київської області

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ Полтавської області № /2/1581 від 27.05.2005 року

за участю представників :

від позивача:          Хоменко С.І. –за довіреністю

від відповідача:                    Кутузов О.Г., Шаповал Н.В. - за довіреністю

від прокуратури:          Матвієць В.В.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький автоскладальний завод», звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Кременчуцької об’єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ Полтавської області № /2/1581 від 27.05.2005 року.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.11.2005 року по справі № 3/92 позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням господарського суду Полтавської області від 21.11.2005 року, Перший заступник прокурора Полтавської області звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 16.05.2006 року (головуючий суддя –Поліщук В.Ю., судді: Лобань О.І., Ткаченко Б.О.) апеляційна скарга задоволена, рішення господарського суду Полтавської області від 21.11.2005 року скасовано, Товариству з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький автоскладальний завод» в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятою постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 16.05.2006 року, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький автоскладальний завод», звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.10.2006р. постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 16.05.2006р. скасовано на підставі ст. 227 КАС України. Справу направлено на новий розгляд до Київського міжобласного апеляційного господарського суду.

Представники позивача та відповідача при повторному розгляді справи колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду надали заяву про примирення, в якій вказали, що з метою якнайшвидшого, обґрунтованого врегулювання даного спору шляхом взаємних поступок сторони досягли примирення суттєві умови якого полягають у наступному:

- Кременчуцька ОДПІ (Відповідач) зобов’язується: виключити помилково донараховану суму податку на додану вартість за жовтень 2004 року в розмірі 9810 120 грн. за податковою накладною № 86 від 29.10.2004 року ПП „ТК „Варис” та нараховану на неї суму штрафної санкції в розмірі 4 905 060 грн.; виключити помилково донараховану суму податку на додану вартість за жовтень 2004 року в сумі 300 грн. та 150 грн. штрафної санкції, нарахованої на суму основного платежу; виключити застосовану до підприємства штрафну санкцію в розмірі 1 209 940 грн., розраховану на суму донарахованого ПДВ за червень 2004 року; за заявою ТОВ „КрАСЗ” прийняти рішення про розстрочення податкового зобов’язання з ПДВ на суму 1 419880 грн. та укласти відповідний договір.

ТОВ «КрАСЗ»(Позивач) зобов’язується: в подальшій діяльності суму ПДВ 9 810 120 грн. за податковою накладною № 86 від 29.10.2004 року до складу податкового кредиту не включати; сплатити донарахований ПДВ за червень 2004 року в розмірі 2 419 880 грн. за операціями з придбання модулів статистичного контролю псевдовипадкових коливань згідно податкової накладної ТОВ „Інфоком-М” від 02.04.2006 року № 02/04-01 та струмознімачів для шахтних електровозів згідно податкової накладної ПП ТК „Варис” від 30.06.2004 року № 6/3; частину вказаної суми ПДВ в розмірі 1000000 (один мільйон) грн. сплатити до 22 грудня 2006 року; в 2-денний термін від дати затвердження судом відповідною ухвалою умов примирення звернутися до Кременчуцької ОДПІ із заявою про розстрочення податкового зобов’язання в сумі 1 419 880 грн. та укласти договір розстрочки на умовах, визначених ст. 14 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ та забезпечити безумовне додержання умов договору розстрочення.

На підставі заяви сторони просять затвердити умови сторін та закрити провадження по справі.

Прокурор вимоги апеляційної скарги першого заступника Прокуратури Полтавської області підтримав, просив спірне судове рішення скасувати, прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити. Зокрема, представник Прокуратури Київської області вказував на те, що судом першої інстанції, при прийнятті спірного рішення, не було взято до уваги факт, виявлений перевіряючими працівниками відповідача, шляхом проведення органами податкової служи зустрічних документальних перевірок постачальників модулів статистичного контролю псевдовипадкових коливань та струмознімачів для шахтних електровозів, по ланцюгу, а саме: не перерахування у червні 2004 року ПП «Лекс», у червні та жовтні 2004 року ТЗОВ «Легіон»та ТЗОВ «Єнісей»до Державного бюджету України, сум податків на додану вартість при здійсненні господарських операцій по придбанню та продажу вищевказаних товарно - матеріальних цінностей, що позбавляє права позивача на включення відповідних сум до складу податкового кредиту.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників скаржників, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Першого заступника Прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Кременчуцької ОДПІ у Полтавській області підлягають задоволенню, а заява сторін про примирення задоволенню не підлягає виходячи з наступного:

27.05.2005 року Кременчуцькою ОДПІ у Полтавській області було прийняте податкове повідомлення-рішення № /0/1581, яким, відповідно до підпункту “б” п.п. 4.2.2. п.4.2. ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», на підставі акта перевірки № 56/23-312/23555692 від 25.05.2005 року, відповідно до п.1.3, п.1.8 ст. 1, п.п. 7.2.1 п.7.2 ст. 7, п.п. 7.4.1 п. 7.4 статті 7, п.п. 7.4.5 п. 7.4 статті 7, п.п. 7.7.5 п. 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», ТЗОВ «Кременчуцький автоскладальний завод»було визначено суму податкового зобов’язання за платежем: „податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах)” у розмірі 18345450 грн., у тому числі: 12230300 грн. 00 коп. –основний платіж, та 6115150 грн. –штрафні (фінансові) санкції (том 1, арк. справи 16).

Спірне податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем за наслідками перевірки, результати якої оформлені Актом № 56/23-312/23555692 від 25.05.2004 року „Про результати позапланової документальної перевірки правильності, повноти та обґрунтованості відшкодування ПДВ з бюджету Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький автоскладальний завод»код 235555692, за червень, жовтень 2004 року” (том 1, арк. справи 17-57).

Як вбачається з Акту перевірки, під час проведення перевірки перевіряючими працівниками відповідача, при дослідженні правильності формування податкового кредиту ТЗОВ «Кременчуцький автоскладальний завод»за червень місяць 2004 року та жовтень місяць 2004 року, було встановлено, що постачальником «модулів статистичного контролю псевдовипадкових коливань»позивача в червні місяці 2004 року було ТЗОВ «Інфоком-М»(м. Чернігів), а постачальником «струмознімачів для шахтних електровозів»в червні місяці 2004 року та жовтні 2004 року було ПП ТК «Варис»(м. Донецьк).

Шляхом проведення зустрічних перевірок постачальників «модулів статистичного контролю псевдовипадкових коливань несучих конструкцій тип МД - 45ТН-232», перевіряючими працівниками відповідача встановлено ланцюг постачання вказаного товару в червні 2004 року - ТЗОВ «Кременчуцький автоскладальний завод»(м. Кременчук) <= ТОВ «Інфоком-М»(м. Чернігів) <= ПП «Стен»(м. Чернігів) <= ПП «Лекс»(м. Чернігів). Постачальником ПП «Лекс»є <= ПП «Украквасервіс»(м. Київ).

При цьому, згідно отриманої відповіді від ДПІ у м. Чернігові № 752/7/23-622 від 16.02.2005 року, ПП «Лекс»знято з податкового обліку у податковій інспекції з 16.02.2004 року та ліквідовано 07.07.2004 року. Відповідно до отриманої відповіді від ДПІ у Голосіївському районі м. Києва від 19.03.2004 року (за № 2393/7/23-902) ПП «Украквасервіс»(м. Київ) за юридичною адресою не знаходиться, обов’язкової звітності до органів податкової інспекції з жовтня місяця 2003 року не подає, останню звітність з податку на додану вартість надано підприємством за вересень місяць 2003 року з нульовим показником.

Шляхом проведення зустрічних перевірок постачальників «струмознімачів для шахтних електровозів», перевіряючими працівниками відповідача встановлено ланцюг постачання вказаного товару в червні місяці 2004 року - ТЗОВ «Кременчуцький автоскладальний завод»(м. Кременчук) <= ПП ТК «Варис»(м. Донецьк) <= МПП «Донінтеравтотранс»»(м. Донецьк) <= ТЗОВ «Єнісей»(м. Донецьк).

При цьому, згідно, отриманої відповіді від ДПІ у Калінінському районі м. Донецька № 1401/7/23-413-2/3 від 26.01.2005 року, остання звітність ТЗОВ «Єнісей»подана у серпні місяці 2004 року, у відповідності з постановою Господарського суду Донецької області товариство визнане банкрутом.

Шляхом проведення зустрічних перевірок постачальників «струмознімачів для шахтних електровозів», перевіряючими працівниками відповідача встановлено ланцюг постачання вказаного товару в жовтні місяці 2004 року - ТОВ «Кременчуцький автоскладальний завод» (м. Кременчук) <= ПП ТК «Варис»(м. Донецьк) <= ТЗОВ «Укрспецуллемаш»(м. Донецьк) <= ТЗОВ «Східно Український ТД»(м. Донецьк) <= ТЗОВ «Легіон»(м. Донецьк).

При цьому, згідно отриманої відповіді від ДПІ у Куйбишевському районі м. Донецька № 866/7/23-5-113 від 11.02.2005 року, ТЗОВ «Легіон»до державної податкової інспекції не звітує, у відповідності з постановою Господарського суду Донецької області відносно ТЗОВ «Легіон»відкрито ліквідаційну процедуру.

Виходячи з викладеного, перевіряючи працівники відповідача дійшли висновку, що оскільки податок на додану вартість –непрямий податок і сплачується (надходить) до бюджету опосередковано, через продавця і з бюджету може бути відшкодовано тільки суми, які фактично до нього надійшли, тому позивач безпідставно включив до складу податкового кредиту за червень місяць 2004 року податок на додану вартість у розмірі 920000 грн., на підставі податкової накладної № 02/04-01 від 02.04.2004 року, виписаної ТЗОВ «Інфоком-М», податок на додану вартість на суму 1499880 грн., на підставі податкової накладної № 6/3 від 30.06.2004 року, виписаної ПП ТК «Варис»та податок на додану вартість за жовтень місяць 2004 року –9810120 грн., на підставі податкової накладної № 86 від 20.10.2004 року, виписаної ПП ТК «Варис».

Як вбачається з матеріалів справи, 10 листопада 2003 року між позивачем та ТЗОВ «Інфоком –М»було укладено Договір постачання № 35 (том 1, арк. справи 106-108). Згідно умов зазначеного Договору, а також специфікації товару № 01 від 10.11.2003 року, ТЗОВ «Інфоком-М»поставило позивачу модулі статистичного контролю псевдовипадкових коливань несучих конструкцій (з вмонтованим п’єзометричним датчиком) тип МД - 45ТН-232 в кількості 23 комплектів, про що було виписано накладну № 02/04-02 від 02.04.2004 року та податкову накладну № 02/04-02 від 02.04.2004 року (том 1, арк. справи 120,121) на загальну суму 4600000 грн., у тому числі податок на додану вартість у розмірі 920000 грн.

21.06.2004 року між позивачем та ПП ТК «Варис»було укладено Договір купівлі-продажу № Вр13 (том 1, арк. справи 143-145). Згідно умов зазначеного Договору, а також специфікації товару від 21.06.2004 року, ПП ТК «Варис»поставило позивачу струмознімачів для шахтних електровозів в кількості 2586 одиниць, про що було виписано накладну № 6/3 від 30.06.2004 року та податкову накладну №6/3 від 30.06.2004 року (том 1, арк. справи 148,149) на загальну суму 7499400 грн. 00 коп., в тому числі податок на додану вартість в розмірі 1499880 грн. 00 коп.

25.10.2004 року між позивачем та ПП ТК «Варис»було укладено Договір купівлі-продажу № Вр57 (том 1, арк. справи 166-168). Згідно умов зазначеного Договору, а також специфікації товару від 25.06.2004 року ПП ТК «Варис»поставило позивачу струмознімачів для шахтних електровозів в кількості 16914 одиниць, про що було виписано накладну №86 від 29.10.2004 року (том 1, арк. справи 171) на загальну суму 49050600 грн., в тому числі податок на додану вартість в розмірі 9810120 грн.

Як встановлено апеляційним господарським судом, позивачем було включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість суми податку на додану вартість, на підставі податкових накладних, отриманих позивачем від контрагентів ТЗОВ «Інфоком–М»та ПП ТК «Варис».

В подальшому модулі статистичного контролю псевдовипадкових коливань несучих конструкцій (з вмонтованим п’єзометричним датчиком) у кількості 23 одиниці було експортовано позивачем за межі митної території України на підставі договору комісії №29 від 12.11.2003 року, додаткової угоди №01 від 12.03.2004 року, додаткової угоди №02 від 02.04.2004 року, додаткової угоди №03 від 12.04.2004 року до нього та специфікації №01 через комісіонера –Приватне підприємство «Совінт»(м. Одеса) (том 1, арк. справи 127-141).

Струмознімачі для шахтних електровозів ТС-150 у кількості 2586 одиниць в подальшому було експортовано позивачем за межі митної території України на підставі договору комісії №58 від 15.07.2004 року, додаткової угоди до нього № 1 від 30.07.2004 року та специфікації товару через комісіонера –Товариство з обмеженою відповідальністю «БрокБизнес» (м. Донецьк) (том 1, арк. справи 158-165).

Розглядаючи спір, місцевий господарський суд виходив з того, що позивач при включенні до складу податкового кредиту в червні місяці та жовтні місяці 2004 року податку на додану вартість в розмірі 12230000 грн. діяв в межах вимог Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки, витрати по сплаті податку на додану вартість належним чином підтверджено перерахуванням коштів та податковими накладними, що виписані та оформлені належним чином ТЗОВ «Інфоком-М»та ПП ТК «Варис». При цьому, Господарським судом Полтавської області було зазначено, що, оскільки інших обмежень, щодо включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених (нарахованих) при придбанні товарів (робіт, послуг) законодавчо не встановлено, позовні вимоги є обґрунтованими.

Однак, колегія суддів апеляційного господарського суду з такою позицією місцевого господарського суду не може погодитись виходячи з наступного.

Закон України «Про податок на додану вартість»є спеціальним законом з питань оподаткування податком на додану вартість, який визначає платників податку на додану вартість, об’єкти, базу та ставки оподаткування, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету, поняття податкового кредиту та бюджетного відшкодування.

Відповідно до п.1.3 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість», платник податку –особа (визначення терміну "особа" містить п.1.2 цієї ж статті), яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Пунктом 1.8 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість»регламентовано, що, бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв’язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Підпункт 7.4.1. п.7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», крім інших обов’язкових підстав виникнення у платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість, передбачає обов’язкову наявність ще й такої підстави як сплата платником податку у звітному податковому періоді відповідних сум податку (буквально в редакції закону чинній на момент спірних правовідносин : "7.4.1. Податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації").

Відповідно до п.п. 7.7.5. п.7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», суми податку на додану вартість зараховуються до Державного бюджету України та використовуються у першу чергу для бюджетного відшкодування податку на додану вартість згідно з цим Законом.

Тобто, законодавцем чітко передбачено, що однією з обов’язкових підстав включення сум до податкового кредиту з податку на додану вартість є сплата цих сум до Державного бюджету України. Наведене спростовує доводи скаржника, стосовно помилкового застосування місцевим господарським судом спеціальної та загальної норми.

Водночас, висновок про те, що відшкодуванню з бюджету підлягають лише суми, які були сплачені до бюджету випливає з самої суті поняття податку, його основної функції –формування доходів Державного бюджету України (п.19 ст. 1, ст. 9 Бюджетного кодексу України), а також з поняття платника податку, як особи, яка згідно Закону України «Про податок на додану вартість»зобов’язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем (п.1.3. ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Тобто, як видно з системного аналізу вищевказаних норм, Законом України «Про податок на додану вартість»встановлено прямий взаємозв’язок між сплатою, надходженням до бюджету податку на додану вартість та відшкодуванням такого податку. При цьому, зазначені етапи нерозривно пов’язані між собою: сплата податку, а потім включення відповідних сум до податкового кредиту з податку на додану вартість та відшкодування податку на додану вартість за рахунок коштів, що були сплачені у вигляді податку.

За змістом Закону України «Про податок на додану вартість»право на відшкодування виникає лише при фактичній надмірній сплаті по податку на додану вартість, а не з самого факту існування зобов’язання по сплаті податку на додану вартість у ціні товару.

Колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що під час розгляду справи, місцевим господарським судом не було враховано такі обставини (докази):

- згідно отриманої відповіді від ДПІ у м. Чернігові № 1073/7/23-620 від 16.03.2005 року ПП «Лекс»знято з податкового обліку у податковій інспекції з 16.02.2004 року та ліквідовано 07.07.2004 року (том 2, арк. справи 91); відповідно до отриманої відповіді від ДПА у м. Києві від 12.03.2004 року за № 313/7 вх. /26-3515 Приватне підприємство «Украквасервіс»(м. Київ) за юридичною адресою не знаходиться, фактична адреса місцезнаходження не відома, останню звітність підприємство подало у вересні  місяці 2003 року, з показниками, що свідчать про відсутність фінансово-господарської звітності (том 2. арк. справи 90).

- згідно отриманої відповіді від ДПІ у Калінінському районі м. Донецька № 1401/7/23-413-2/3 від 26.01.2005 року, остання звітність ТЗОВ «Єнісей»подана у серпні 2004 року, у відповідності з постановою Господарського суду Донецької області від 20.09.2004 року у справі № 5/14Б ТЗОВ «Єнісей»визнано банкрутом (том 2, арк. справи 132);

- згідно, отриманої відповіді від ДПІ у Куйбишевському районі м.Донецька №866/7/23-5-113 від 11.02.2005 року, ТзОВ «Легіон»до податкового органу не звітує, постановою Господарського суду Донецької області від 19.10.2004 року у справі №5/174Б відносно ТзОВ «Легіон» відкрито ліквідаційну процедуру.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що факт надмірної сплати податку на додану вартість до бюджету належними доказами не підтверджено та спростовується вищенаведеним.

Крім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було враховано, що експорт модулів статистичного контролю псевдовипадкових коливань несучих конструкцій (з вмонтованими п’єзометричним датчиком) ТИП МД - 45ТН-322 за межі митної території України здійснювався згідно вантажно-митної декларації №102000001/4/012297 від 27.05.2004 року, в якій було зазначено, що виробником модулів статистичного контролю псевдовипадкових коливань несучих конструкцій (з вмонтованими п’єзометричним датчиком) ТИП МД - 45ТН-322 в кількості 23 одниниці є ВО «Спецавтоматика», Україна (том 1, арк. справи 142).

Проте, матеріалами справи, зокрема, листом наданим Полтавською торгово-промисловою палатою №24.14-18/253 від 04.08.2004 року (том 2, арк. справи 217) підтверджується, що місцезнаходження виробника модуля статистичного контролю псевдовипадкових коливань несучих конструкцій (тип МД 45ТН-232) ВО «Спецавтоматика»встановити немає можливості, оскільки на представленій копії паспорту товару не вказані технічні умови, відсутні дата прийому та заводський номер вказаного виробу. Опис порядку установки не співпадає з малюнками. В зв’язку з невизначеністю технічних умов та держстандарту, неможливо також встановити аналогів даного виробу та його вартості.

Згідно з відповіддю Головного міжрегіонального управління статистики у м. Києві за № 26-11/1029 від 06.09.2004 року (том 2, арк. справи 219) код підприємства ВО «Спецавтоматика»–22467261 не є ідентифікаційним кодом Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Листом від 27.07.2004 року, ДП «Полтавський регіональний науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації»(том 2, арк. справи 216) повідомило, що станом на 01.01.2004 року інформація щодо державної реєстрації технічних умов на товар, що експортувався позивачем у довіднику «Продукція, яку виробляють за технічними умовами України»відсутня.

Сертифікати походження товару (модуль статистичного контролю псевдовипадкових коливань несучих конструкцій (з вмонтованими п’єзометричним датчиком) ТИП МД - 45ТН-322, які необхідні для експорту продукції, оформлювались Чернігівською торгово-промисловою палатою. Однак, Чернігівська регіональна торгово-промислова палата листом №871/1 від 12.08.2004 року повідомила, що  зразки товару для дослідження не надавалися, а оформлення сертифікатів відбувалось лише на підставі документів наданих комісіонером –ПП «Совінт»(том 2, арк. справи 218).

Водночас, експорт струмознімачів для шахтних електровозів ТС - 150 у кількості 2586 одиниць за межі митної території України здійснювався згідно вантажно-митної декларації № 700000003/4/208859 від 29.07.2004 року, в якій було зазначено, що виробником струмознімачів для шахтних електровозів ТС - 150 у кількості 2586 одиниць було ПП ТК «Варис», Україна (том 1, арк. справи 165), Однак, як вбачається з матеріалів справи (зокрема, Акт перевірки –том 1, арк. справи 47), відомості зазначені у вантажно-митній декларації № 700000003/4/208859 не відповідають дійсності. Так, ПП ТК «Варис»не міг бути виробником струмознімачів для шахтних електровозів, оскільки (як встановлено під час розгляду справи) придбавав вказані товарно-матеріальні цінності у інших суб’єктів господарювання.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд не врахував наведені вище факти під час розгляду справи та, в порушення ст. 86 КАС України, оцінив наявні в справі докази без їх всебічного і повного дослідження, що в подальшому призвело до невірного вирішення спору.

Підпунктом 17.1.3 п.17.1. ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»регламентовано, що у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті „б” підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов’язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов’язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов’язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського дійшла до висновку, що спірним податковим повідомленням-рішенням правомірно було застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що спірним податковим повідомленням-рішенням № /0/1581 від 27.05.2005 року було правомірно визначено суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість, відповідно підстав для визнання його недійсним не має.

Відповідно до п.1) ч.1 ст. 17 КАС України, спори юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності відносяться до компетенції адміністративних судів і розглядаються (відповідно) за правилами КАС України.

Згідно з п. 7 ч.1 ст. 3 КАС України, суб’єкт владних повноважень –це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб’єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 6 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення»КАС України визначено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи приписи вказаних норм, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що місцевим господарським судом під час розгляду справи помилкового застосовано норми ГПК України, як процесуального закону, що регулює звернення суб’єкта господарювання до суду з позовом до суб’єкта владних повноважень про оскарження його рішення.

Відповідно до п.п. 1, 4 статті 202 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 21.11.2005 року у справі № 3/92 підлягає скасуванню апеляційним господарським судом.

Заява начальника Кременчуцької об’єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області, м. Кременчук та генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький автоскладальний завод», м. Кременчук про затвердження умов примирення, та закриття провадження у справі задоволенню не підлягає, оскільки предметом даного спору є визнання недійсним повідомлення –рішення відносно якого колегією суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду спір розглянуто по суті.

Заява про примирення розглянута колегією суддів суду сумісно із розглядом справи про визнання недійсним повідомлення –рішення, виходячи із змісту ч. 3 ст. 157, що суд постановляє окремо ухвалу в разі закриття провадження у справі.

Керуючись ст. 11, 70, 71, 72, 86, 185, 195, п. 3 ст. 198, п. 1, п. 4 ст. 202, ст.ст. 205, 206 КАС України, розділом VII «Прикінцеві та перехідні положення»КАС України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Першого заступника Прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Кременчуцької об’єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області на рішення Господарського суду Полтавської області від 21.11.2005 року у справі № 3/92 задовольнити повністю.

В задоволенні заяви начальника Кременчуцької об’єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області, м. Кременчук та генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький автоскладальний завод», м. Кременчук про затвердження умов примирення, та закриття провадження у справі № 3/92 –відмовити.

2.          Рішення Господарського суду Полтавської області від 21.11.2006 року по справі № 3/92 скасувати.

3.          Прийняти нову постанову, якою відмовити ТЗОВ «Кременчуцький автоскладальний завод»у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ у Полтавській області № /0/1581 від 27.05.2005 року.

4.          Стягнути з ТЗОВ «Кременчуцький автоскладальний завод»(39612, м. Кременчук, вул. Салганна, 14а, ) в дохід Державного бюджету України 1 грн. 70 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним господарським судом.

5.          Видачу відповідного виконавчого документа доручити Господарському суду Полтавської області

6.          Матеріали справи № 3/92 повернути до місцевого господарського суду.

7.          Копію постанови надіслати учасникам судового провадження, Прокуратурі Полтавської області та Прокуратурі Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга на постанову може бути подана протягом одного місяця після набрання постановою законної сили, в порядку встановленому ст.ст. 212, 213 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                          Мельник С. М.                                            Судді:                                                                                      Гаврилюк  О.М  Судді:                                                                                      Ільєнок Т.В.