ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"15" серпня 2007 р.
справа № 20-5/222

За позовом: Відкритого акціонерного товариства “Енергетична компанія Севастопольенерго” (99040 м. Севастополь,  вул. Хрустальова, 44)

до Військової частини А-4591 (99001 м. Севастополь, вул. Лазаревська, 1)

про стягнення заборгованості в розмірі  22907,24 грн.

Суддя Євдокимов І.В.

Представники сторін:

Позивач - Філатова Любов Борисівна, представник, довіреність № 210/0/2-07 від 04.01.07,     ВАТ "ЕК "Севастопольенерго";

Відповідач - Бакликова Наталя Анатолівна, представник, довіреність № б/н від 02.01.07,     Військова частина А-4591;

Відповідач - Гончар Геннадій Михайлович, представник, довіреність № б/н від 06.06.07,    Військова частина А-4591;

Відповідач - Парейчук Володимир Степанович, представник, довіреність № б/н від 06.06.07,       Військова частина А-4591;

Суть спору:

Позивач, ВАТ “Енергетична компанія Севастопольенерго”,  звернувся до суду з позовом до відповідача, Військової частини А-4591, про стягнення  заборгованості в розмірі 22907,24 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачами умов договору № 3467а від 02.01.2003.

Представники відповідачів позовні вимоги не визнали, мотивуючі свої заперечення тим, що додаткова угода на оплату, яка стосується перевищення договірної величини споживання електроенергії не укладалась.

Представникам сторін роз'яснені їх процесуальні права і обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази,  заслухавши представників сторін, суд

встановив:

Відносини електроенергетики в Україні регулюються Законом України „Про електроенергетику”, Порядком постачання електричної енергії споживачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.1999 № 441 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.04.2002  № 475 та Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ від 31.07.1996 в редакції постанови НКРЕ від 22.08.2002  № 928.

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України, частини 1 статті 26 Закону України “Про електроенергетику” споживання енергії можливе  лише  на  підставі  договору  з енергопостачальником.

02.01.2003 між ВАТ ЕК “Севастопольенерго” (Постачальник),  Військовою частиною А-4591 (Споживач) укладений Договір № 3467а про постачання електричної енергії строком дії із дня підписання по 31.12.2003. Він вважається продовженим на наступний рік, якщо ні одна із сторін не заявить про його розірвання або зміну не менш ніж за 30 днів до закінчення дії Договору. (арк. с. 8-10).

Цей договір не був розірваний. Сторонами вчинялись дії по його виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, після 31.12.2003 і на момент виникнення спірних взаємовідносин та звернення з позовом в господарський суд ВАТ ЕК “Севастопольенерго” забезпечувало Військову частину А-4591 електроенергією, а Військова частина А-4591 користувалося нею і частково оплачувало спожиту електроенергію, що є проявом погодження сторін на продовження договірних відносин.

З урахуванням викладеного та беручи до уваги положення статті 275 Господарського кодексу України, частини 1 статті 26 Закону України “Про електроенергетику” слід вважати, що ВАТ ЕК “Севастопольенерго” поставляло, а Військова частина А-4591 користувалось електроенергією на підставі Договору № 3467а від 02.01.2003 (далі –Договору).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України „Про електроенергетику” Споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Пунктом 5.1 Правил користування електричною енергією встановлено, що Договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Відповідно до пункту 1.2.2 Договору, відповідач зобов’язався дотримуватися режиму споживання електричної енергії відповідно до умов додатку № 1 до Договору.

Збільшення договірних величин споживання можлива лише з письмового дозволу постачальника, отриманого не пізніш чім за 10 днів до закінчення розрахункового періоду.

Згідно з п. 1.2.6 договору відповідач зобов’язався надавати щорічне замовлення на споживання електроенергії та потужності з обґрунтованим розрахунком потреби на наступний рік, не пізніш 1-го жовтня поточного року.

Лімітним повідомленням № 8771/25 від 05.12.2005 відповідачу був встановлений об’єм постачання електроенергії на 2006 рік в розмірі 52000 кВт/г щомісячно.

Відповідно до наданих Споживачем актів про використання електроенергії, об’єм спожитої електроенергії склав у розрахунковому періоді лютого 2006 року –80660 кВт/г, у березні 2006 року -  56040кВт/г, у листопаді 2006 року –66600 кВт/г, у грудні 2006 року –66820 кВт/г.

Таким чином, об’єм фактично спожитої електроенергії у квітні 2006 року  перевищив  об'єм понаддоговірної (граничної) величини  у лютому 2006 року на 28660 кВт/г, березні 2006 року –4040 кВт/г, листопаді 2006 року –14600 кВт/г, грудні 2006 року –14820 кВт/г.

Відповідно до п.п 4.1 п. 4 Договору, сторони несуть відповідальність у відповідності з діючим законодавством за дотримання умов Договору, законодавчих та директивних актів, що регламентують питання енергопостачання та питання взаємовідносин сторін.

Відповідно до п. 5 ст. 26 Закону України “Про електроенергетику” (в редакції Закону від 19.01.2006), та умов додаткової угоди до договору від 15.08.2005 споживачі (крім населення, професійно-технічних навчальних закладів та вищих навчальних закладів I - IV рівнів акредитації державної і комунальної форм власності) у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Таким чином, позивач здійснив нарахування та виставив рахунки за перевищення ліміту активного споживання № 10158 від 01.03.2006  на суму 8270,65 грн., № 15414 від 03.04.2006 на суму 1222,85 грн., № 56212 від 24.11.2006 на суму 4711,31 грн., № 62005 від 26.12.2006 на суму 4785,50 грн., які оплачені споживачем  не були.

Згідно положень статті 193 Господарського кодексу України № 436-ІV від 16.01.2003р. та статей 525, 526  Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003р. зобов’язання повинні виконуватись належним чином  відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна  його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 1.2.16 договору за недотримання строків платежів споживач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України № 436-ІV від 16.01.2003 та статті 546 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 виконання зобов’язань може забезпечуватися пенею.

Позивачем нарахована  пеня в сумі 416,33  грн., яка підлягає стягненню.

Суму основного боргу позивач просить стягнути з урахуванням  збитків від інфляції та 3% річних.

Згідно ст. 611  Цивільного кодексу України  у разі порушення зобов'язання настають  правові  наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,  а також три відсотку річних  від  простроченої  суми,  якщо  інший  розмір процентів не встановлений договором або законом.

15.07.2005 Інформаційним листом № 3.2.-2005 Верховний Суд України виклав правову позицію про природу трьох процентів річних та індексу інфляції, що передбачені статтями 214 ЦК УРСР та 625 ЦК України, згідно з якими боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів; грошовими зобов'язаннями боржника перед кредитором є грошова сума, що визначена з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних; оскільки інфляційні втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, то ні три проценти річних, ні індекс інфляції не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов'язань та в зв'язку з цим відносити до санкцій.

Відповідно наданому позивачем розрахунку, сума 3% річних складає  759,54 грн., сума збитків від  інфляції –2741,07 грн.

Все вищевказане дає суду право для висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати на сплату державного мита в сумі 229,07 грн. та інформаційне –технічного забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн. покладаються  на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 49, 69, 82 –85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Військової частини А-4591 (99001 м. Севастополь, вул. Лазаревська, 1, код ЕДРПОУ 24292958, відомостей про наявність поточних рахунків в установах банків немає) на користь Відкритого акціонерного товариства “Енергетична компанія Севастопольенерго” (99040 м. Севастополь,  вул. Хрустальова, 44, ЕДРПОУ  05471081,  р/р 168 в СМВ № 4548 ВАТ “Державний Ощадний Банк України”, МФО 384027)   заборгованість за перевищення ліміту споживання в розмірі 18990,30 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3.          Стягнути з Військової частини А-4591 (99001 м. Севастополь, вул. Лазаревська, 1, код ЕДРПОУ 24292958, відомостей про наявність поточних рахунків в установах банків немає) на користь Відкритого акціонерного товариства “Енергетична компанія Севастопольенерго” (99040 м. Севастополь,  вул. Хрустальова, 44, ЕДРПОУ  05471081, п/р 260073537 в АБ “Перший інвестиційний банк” м. Києва, МФО 300506) пеню в розмірі 416,33 грн., 3% річних в розмірі 759,54 грн., збитки від інфляції в розмірі 2741,07 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4.           Стягнути з Військової частини А-4591 (99001 м. Севастополь, вул. Лазаревська, 1, код ЕДРПОУ 24292958, відомостей про наявність поточних рахунків в установах банків немає) на користь Відкритого акціонерного товариства “Енергетична компанія Севастопольенерго” (99040 м. Севастополь,  вул. Хрустальова, 44, ЕДРПОУ  05471081, п/р 260073537 в АБ “Перший інвестиційний банк” м. Києва, МФО 300506) витрати по сплаті державного мита в сумі 229,07 грн., а також  витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                                                                        І. В. Євдокимов

Рішення оформлено

згідно з вимогами

ст. 84 ГПК України

та підписано

20.08.2007

Розсилка:

1.          ВАТ “Енергетична компанія Севастопольенерго” (99040 м. Севастополь,  вул. Хрустальова, 44)

2.          Військова частина А-4591 (99001 м. Севастополь, вул. Лазаревська, 1)

3.          Справа

4.          наряд