СУД
РІШЕННЯ

Іменем
України

04.09.2007

Справа №2-15/8665-2007

За позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1(97416, АР АДРЕСА_1, ід. Код НОМЕР_1)

До відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2(98319, АР АДРЕСА_2, ід. код НОМЕР_2)

Про стягнення 7152,29 грн.

Суддя ГС АР Крим І.А. Іщенко

представники:

Від позивача - ОСОБА_3.,
довіреність № 3378 від 17.05.2007 р., у справі

Від відповідача - не з'явився

Обставини справи: Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1звернулася до Господарського суду АР Крим із позовом
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2про стягнення 7152,29  грн., в тому числі 6499,60 грн. основного
боргу, 72,96 грн. річних,  166,13 грн.
інфляційних витрат, 413,60 грн. пені.

Позовні вимоги мотивовані
порушенням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки б/н від
14.12.2006 р. щодо повної та своєчасної оплати за поставлений товар, в
результаті чого за ним склалася заборгованість у розмірі  6499,60 грн., що стало приводом для звернення
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1з позовом до суду про стягнення вказаної суми
заборгованості в примусовому порядку та нарахування процентів за користування
грошовими коштами та інфляційних витрат, а також штрафних санкцій.

Представник позивача у судовому
засіданні надав суду заяву про зміну
позовних вимог в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу
України, відповідно якої просить суд стягнути з відповідача 6352,29 грн., в
тому числі 5699,60,00 грн. основного боргу,
72,96 грн. річних,  166,13 грн.
інфляційних витрат, 413,60 грн. пені.

Суд приймає вказану заяву до
розгляду.

Представник відповідача у судове
засідання двічі не з'явився, причини неявки суду не повідомив, вимоги суду не
виконав, про час та місце слухання справи був проінформований належним чином
рекомендованою кореспонденцією.

За таких обставин суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку статті 75
Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення  представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

14.05.2006 р. між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1(Постачальник) (позивач) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2(Покупець) (відповідач) був укладений договір
поставки б/н. (а.с.  15).

Згідно з пунктом 1.1 Договору
Постачальник зобов'язується поставляти, а Покупець приймати та оплачувати
рибопродукцію (товар), кількість та ціни на яку зазначені в накладних на
поставку товару.

Відповідно до пункту 6.2 Договору
Покупець здійснює оплату за отриманий товар
при його отриманні.

Строк дії Договору встановлений
пунктом 5.1 та становить з моменту підписання сторонами та до 14.12.2007 р.

На виконання вимог вказаного
Договору позивачем був поставлений товар відповідачу на загальну суму 9328,60
грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000010 від 14.12.2006 р. (а.с.
17)

Вказаний товар був отриманий
представником відповідача, про що свідчить підпис уповноваженої особи
відповідача у видатковій накладній № РН-0000010 від 14.12.2006 р.

Проте, відповідач виконував свої
обов'язки за договором не в повному обсязі та неналежним чином, в результаті
чого за ним склалася заборгованість  за
поставлений товар  у розмірі 6499,60
грн., що і послужило підставою для звернення Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
із позовом до суду про стягнення вказаної заборгованості в примусовому порядку,
та нарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат та процентів за користування
грошовими коштами.

Представник позивача у судовому
засіданні надав суду заяву про зміну
позовних вимог в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу
України, відповідно якої просить суд стягнути з відповідача 6352,29 грн., в
тому числі 5699,60 грн. основного боргу,
72,96 грн. річних,  166,13 грн.
інфляційних витрат, 413,60 грн. пені.

Суд вважає за можливе вказану заяву
задовольнити, прийняти зміну позовних вимог,
оскільки це не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси
та не суперечить  частині 4 статті 22
Господарського процесуального кодексу України, відповідно якої позивач вправі
до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити
розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних
вимог.

Згідно з частиною 1 статті 509
Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до
умов  договору  та
вимог  цього  Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до   звичаїв   ділового
обороту  або  інших
вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення
міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою
визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до
закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу
України передбачено, що одностороння
відмова  від  зобов'язання
або одностороння зміна  його  умов
не допускається,  якщо  інше
не   встановлено договором або
законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання,
то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач  відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України представив докази оплати відповідачем
заборгованості за договором в розмірі 800,00 грн., що підтверджується реєстром
платіжних документів по рахунку позивача. (а.с. 27-28).

Як свідчать матеріали справи
вказана сума заборгованості була сплачена відповідачем після подання позовної
заяви СПД ОСОБА_1 (16.06.2007 р.).

Пунктом 1-1 статті 80
Господарського процесуального кодексу передбачено, що  Господарський суд припиняє провадження у
справі, якщо відсутній предмет спору.

За такими обставинами,  матеріалами справи підтверджується факт
виконання відповідачем зобов'язань по оплаті 800,00 грн. заборгованості за
договором поставки б/н 14.05.2006 р., через що
провадження  у справі в частині
стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 800,00  грн. підлягає припиненню у зв'язку з
відсутністю предмета спору.

Позовні вимоги в частині стягнення
з відповідача суми заборгованості у розмірі 5699,60 грн. підтверджуються
матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Позивач просить стягнути з
відповідача суму інфляційних витрат у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань у розмірі 166,13 грн. та 72,96 грн. річних.

Частиною 2 статті 625 Цивільного
кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2інфляційних витрат у розмірі
166,13 грн. за період з 15.12.2006 р. по 16.04.2007 р. суд визнає
обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Положення частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України щодо встановлення обов'язку боржника по сплаті на
користь кредитора 3% річних від простроченої суми суд вважає таким, що
кореспондується зі статтею 536 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що
за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати
проценти.

Вимоги позивача про стягнення з
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_23% річних у розмірі 72,96 грн. за період з
15.12.2006 р. по 16.04.2007 р.
підтверджуються матеріалами справи та підлягають стягненню з
відповідача.

Так, позивач просить суд стягнути з відповідача
пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у розмірі 413,60 грн. за
період з 15.12.2006 р. по 16.04.2007 р.

Частиною 1 статті 546 Цивільного
кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з
частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується,
якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до статті
549 Цивільного кодексу  України
розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення
виконання.

Отже, види забезпечення виконання
зобов'язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання
зобов'язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення
вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов'язань будь-яким з видів,
передбачених статтею 546 Цивільного кодексу України, також створює
зобов'язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку
учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним
правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного
виконання господарського зобов'язання. Причому, згідно з частиною 6 статті 231
Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою
ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами,
якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” №543/96-ВР від 22.11.1996 р.
передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2 Договору сторони
передбачили, що за кожний день прострочення платежу Покупець сплачує
Постачальнику пеню із розрахунку подвійної облікової ставки  Національного Банку України за кожен день
прострочення від суми простроченого платежу.

Отже, загальна сума пені за
прострочення виконання зобов'язання відповідачем за період з  15.12.2006 р. по 16.04.2007 р. становить
413,60 грн., підтверджується матеріалами справи та підлягає стягненню з
відповідача.

Державне мито та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача
відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись
статями 33, 49, 82-84  Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2(98319, АР АДРЕСА_2, ід. код НОМЕР_2, розрахункові реквізити невідомі)
на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1(97416, АР АДРЕСА_1, ід. Код
НОМЕР_1, розрахункові реквізити невідомі) 5699,60 грн. основного боргу,  72,96 грн. річних, 166,13 грн. інфляційних
витрат, 413,60 грн., пені, 102,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В іншій частині провадження у справі
припинити.

4.          Видати наказ після набуття судовим
рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко
І.А.