Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2007 року                                                          Справа № 08/98-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя  Істоміної О.А., судді Бабакова Л.М., Лакіза В.В.

при секретарі Андросовій О.В.

за участю представників сторін:

позивача   –Самойленка К.В. –представник, дов. №2-33 від 12.02.07 р. (у справі),

відповідача  –Зубрича Д.О. –представник, дов. № 06/1981 від 10.05.07 року, (копія у справі)

розглянувши у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду у місті Харкові апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Харківміськгаз" (вх. №2346Х/2-5)

на рішення  господарського суду Харківської області від 26 червня 2007 року по справі  № 08/98-07

за позовом  Дочірньої компанії "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України", м. Київ

до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Харківміськгаз", м. Харків

про стягнення 5353283,85 грн.

встановила:

Рішенням господарського суду Харківської області від 13 лютого 2006 року по справі №15/426-05 позовні вимоги були частково задоволені та стягнуто з відповідача суму основного боргу –18547,80 грн., пені –277961,73 грн., інфляційних збитків –801392,67 грн., 3% річних –359419,39 грн., витрат по сплаті державного мита –1700,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення - 118,00 грн. В частині стягнення пені в розмірі 5022,49 грн. було відмовлено. В частині стягнення основного боргу в сумі 3819196,04 грн. та пені в сумі 304813,85 грн. було припинено провадження у справі.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13 червня 2006 року рішення господарського суду Харківської області від 13 лютого 2006 року по справі №15/426-05 змінено, в стягненні 801392,67 грн. інфляційних та 359419,39 грн. 3% річних –відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 28 лютого 2007 року постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13 червня 2006 року та рішення господарського суду Харківської області від 13 лютого 2006 року в частині позову про стягнення 277961,73 грн. пені, 801392,67 грн. інфляційних та 359419,39 грн. річних, а також розподілу судових витрат скасовано та справу передано на новий розгляд.

Рішенням господарського суду Харківської області від 26 червня 2007 року (Кононова О.В.) позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Харківміськгаз" на користь Дочірньої компанії "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України", 916108,47 грн. - пені, 405635,99 грн. - інфляційних витрат, 121407,81 грн. –3% річних, 1527,75 грн. –витрат по сплаті державного мита та 106,04 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Харківміськгаз" з рішенням господарського суду не погодилося, надало апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення господарського суду Харківської області від 26 червня 2007 року, як незаконного та необґрунтованого, вважаючи його таким, що прийняте з порушення норм матеріального та процесуального права та задовольнити апеляційну скаргу.

В свою чергу, Дочірня компанія "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України", надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення господарського суду Харківської області від 26 червня 2007 року залишити без змін, як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Перевіривши, в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, повноту встановлення обставин справи і докази по справі на їх підтвердження та їх юридичну оцінку судом першої інстанції, доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення господарського суду без змін, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 03 січня 2002 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №11-31-7/2 на транспортування природного газу та додаткові угоди № 1 від 24 грудня 2002 року, № З від 13 серпня 2003 року, № 4 від 03 грудня 2003 року, № 5 від 25 травня 2004 року, які є невід'ємною частиною договору.

Слід зазначити, що рішенням господарського суду Харківської області від 13 лютого 2006 року по справі №15/426-05 було встановлено факт наявність у відповідача залишку заборгованості перед позивачем у розмірі 18547,80 грн. та відповідного його стягнення на користь позивача. В цій частині рішення господарського суду було залишено без змін й постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13 червня 2006 року, й постановою Вищого господарського суду України від 28 лютого 2007 року.

Відповідно до частини 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін під час судового засідання, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

По-перше, стосовно нарахування пені за несвоєчасне виконання зобов'язань по договору №11-31-7/2 від 03 січня 2002 року слід зазначити наступне.

Пунктом 4.1 статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Видами зазначених санкцій, відповідно до частини 2 статті 217 цього ж кодексу є, зокрема, відшкодування збитків, штрафні санкції, оперативно-господарські санкції.

Також, нарахування пені передбачено Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22 листопада 1996 року та пунктом 7.3 договору №11-31-7/2 від 03 січня 2002 року.

На підставі викладеного і була нарахована пеня згідно вимог частини 6 статті 232 Господарського кодексу України та глави 19 Цивільного кодексу України ("Позовна давність") у сумі 916108,47 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача. При цьому слід зазначити, що пеня розраховувалась саме згідно Господарського кодексу України, оскільки 01 січня 2004 року набрали чинності Цивільний кодекс України та Господарський кодекс України. Пунктом 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України передбачено, що Господарський кодекс України застосовується до господарських відносин, які виникли після набрання чинності його положеннями. До господарських відносин, що виникли і до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов'язків, які продовжують існувати або виникли після і набрання чинності цими положеннями. Відповідно, в даному випадку, в 2005 році продовжували існувати порушення відповідачем своїх обов'язків по оплаті наданих позивачем послуг по  транспортуванню газу у 2003 році згідно договору.

Крім того, слід зазначити, що посилання відповідача на Закон України "Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожитий газ та електроенергію" є безпідставним, оскільки реструктуризації згідно вказаного Закону підлягає заборгованість, що склалася станом на 01 липня 2003 року, при тому що послуги по транспортуванню природного газу надавались позивачем відповідачу весь 2003 рік, а отже після 01 липня 2003 року такої реструктуризації не передбачено взагалі, а сама пеня нараховувалась в 2005 році.

Таким чином, позивач не надає послуги населенню, що вже не раз доводилось позивачем в процесі розгляду справи. Договір №11-31-7/2 регулює правовідносини між позивачем і відповідачем та визначає порядок надання позивачем газотранспортних послуг підприємству відповідача. Акти наданих послуг підписані між позивачем і відповідачем, а відмітка у тексті Актів про те, що газ протранспортовано для потреб населення не робить населення стороною договору № 11-31-7/2, не засвідчує, що послуги надавались населенню, а лише визначає тариф, який має застосовуватись при наданні відповідних послуг по транспортуванню газу. Несплата населенням послуг відповідача не впливає на його договірні відносини з позивачем і не може бути причиною незастосування до відповідача штрафних санкцій у вигляді пені.

Отже, суд першої інстанції цілком правомірно визнав в своєму рішенні вимогу позивача про стягнення з відповідача 916108,47 грн. пені обґрунтованою.

По-друге, стосовно нарахування інфляційних збитків та 3% річних за прострочення виконання зобов'язань по договору №11-31-7/2 від 03 січня 2002 року колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що 797397,61 грн. інфляційних збитків та 359419,39 грн. 3% річних з простроченої суми, уточнені заявами позивача про уточнення позовних вимог від 09 грудня 2005 року, від 06 лютого 2006 року та від 04 травня 2007 року були нараховані в порядку передбаченому статтею 214 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) та частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Разом з тим положення Закону України «Про внесення зміни до статті 214 Цивільного кодексу Української РСР» № 1136-XIV від 08 жовтня 1999 року, яким внесено зміни до статті 214 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963р.), не мають застосовуватись до нарахованих позивачем відповідачу інфляційних збитків та 3% річних з простроченої суми, оскільки вказаний Закон втратив чинність з 01 січня 2004 року з вступом в дію Цивільного кодексу України, а інфляційні збитки та 3% річних з простроченої суми нараховувались відповідачу і після цієї дати і до 12 грудня 2005 року (аналогічне вказано в постанові Вищого господарського суду України від 28.02.07 по даній справі).

Отже, слід визначити, що відносини між позивачем та відповідачем по даному договору не пов'язані з:

- населенням (що було доведене вище),

- з оплатою комунальних послуг - між позивачем та відповідачем по договору існують відносини пов'язані з наданням послуг по транспортуванню природного газу, що визначено, зокрема, в предметі договору (п.1.1).

Крім того, в своїй апеляції відповідач невірно ототожнює відповідальність у вигляді пені, інфляційних збитків та 3% річних з простроченої суми, посилаючись при цьому на пункт 10 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, оскільки обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, і на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом був закріплений як в Цивільному кодексі УРСР 1963 року (стаття 214), так і в Цивільному кодексі України 2004 року (пункт 2 статті 625).

Вказані положення діяли і діють, незалежно від встановлення сторонами у договорі відповідальності у вигляді пені. Також звертаємо увагу на той факт, що законодавством України не встановлюється обов'язкове закріплення нарахування інфляційних збитків та 3% річних з простроченої суми у договорі, оскільки діють відповідні норми закону, чим і керувались сторони, коли укладали договір.

По-третє, стосовно застосування частини 1 статті 233 Господарського кодексу України, то в апеляційній скарзі відповідач вказує, що відповідно до вказаної статті якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставним таке посилання відповідача на дану статтю, оскільки згідно її положення суд приймає до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси, що заслуговують на увагу.

Крім того, частина 1 статті 233 Господарського кодексу України регламентує лише право, а не обов'язок суду зменшувати штрафні санкції.

Отже, колегія суддів вважає, що Відкритим акціонерним товариством з газопостачання та газифікації "Харківміськгаз" не було надано доказів, які б спростували доводи позивача, а тому його вимоги щодо скасування рішення задоволенню не підлягають.

Приймаючи до уваги викладене вище, колегія суддів доходить висновку, що заперечення Відкритого акціонерного товариства з газопостачання та газифікації "Харківміськгаз", наведені в апеляційній скарзі, позбавлені фактичного та правового обґрунтування, на їх підтвердження не було надано відповідних доказів, а господарський суд Харківської області дав належну юридичну оцінку обставинам справи та правильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв’язку з чим підстави для скасування рішення господарського суду Харківської області від 25 червня 2007 року  по справі № 08/98-07 відсутні.

На підставі викладеного та керуючись  статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105  Господарського процесуального кодексу  України, -

постановила:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства з газопостачання та газифікації "Харківміськгаз" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 25 червня 2007 року по справі № 08/98-07 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                              О.А. Істоміна

суддя                                                               Л.М. Бабакова

суддя                                                              В.В. Лакіза