ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

18.07.2007р.
м.Київ
№ 29/85-А

За позовом             Товариство з обмеженою відповідальністю "НВФ Добробут - 95"

До                           Державна податкова інспекція у Печерському районі м.Києва

Предмет
адміністративного
позову
визнання недійсним акта та скасування податкового повідомлення-рішення

Суддя

Секретар судових засідань Вознюк М.В.

Представники:

Від позивача
Мусійчук Р.О. - представник (довір. в справі)

Від відповідача      Дяченко Ю.В. - представник (довір. в справі)

Від прокуратури    Шоріна Ю.М., пом. прокурора

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 18.07.2007 о 9 год. 20 хв. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 24.07.2007р., про що повідомлено сторонам після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні 18.07.2007 з урахуванням вимог ч. 4 ст.  167 КАС України. З технічних причин повний текст виготовлений 26.07.2007р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним Акта "Про результати виїзної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ "Добробут-95" з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов’язань наступних податкових періодів за вересень 2004 року" №580/23-02/22961697 від 29.11.06 р., скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі м. Києва №/0 від 13.12.2006 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України 21.06.2007 та 16.07.2007 в судових засіданнях оголошувалась перерва, в зв’язку з чим постанова приймається зазначеною датою.

В ході розгляду спору позивач  позовні вимоги  підтримав, в обґрунтування позову зазначив, що в його діях  відсутні ознаки порушення, за яке  застосована відповідальність, крім того, спірними податковими повідомленнями-рішеннями  позивача необґрунтовано позбавлено права на податковий кредит,  в той час, як  відповідні суми податку на додану вартість  були сплачені  в ціні продукції, що підтверджується належним чином оформленими податковими  накладними і відповідачем не заперечується та не спростовується. Факт здійснення господарських операцій відповідачем не заперечується, недоліки в оформленні податкових накладних  не виявлені, тому  відповідачем протиправно  перекладено на позивача відповідальність за  податкові зобов’язання інших  осіб, з якими він  перебував у господарських відносинах. Також позивач надав клопотання про стягнення з відповідача понесені судові витрати, а саме 40400 грн. судових витрат, понесених позивачем у зв’язку з наданням висновку спеціаліста.

Представник відповідача  в судовому засіданні проти позову заперечив повністю та просив суд відмовити у його задоволенні В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що   контрагент позивача в розумінні  пп. 7.2.4  п. 7.2 ст. 7 закону України «Про податок на додану вартість»не мав права виписувати податкові накладні, що  позбавляє позивача  підстав для  віднесення сум ПДВ  до свого податкового кредиту. Також відповідач зазначив, що висновок спеціаліста був отриманий позивачем не у порядку, передбаченому КАС України, а отже витрати, пов’язані з наданням такого висновку несе позивач самостійно.

Представник прокуратури проти задоволення позовних вимог заперечував, повністю підтримав доводи відповідача.

Розглянувши подані суду документи і матеріали, заслухавши пояснення  представників, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Печерському районі м. Києва винесено податкове повідомлення-рішення від 13.12.06 р. №/0, яким Товариству з обмеженою відповідальністю "НВФ "Добробут-95" згідно з пунктом "б" пп. 4.2.2. п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№2181-ІІІ від 21.12.00 та  відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2004 року у розмірі 206000 грн.

Підставою для винесення спірного рішення є висновки Акту "Про результати виїзної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ "Добробут-95" з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов’язань наступних податкових періодів за вересень 2004 року" №580/23-02/22961697 від 29.11.06 р., якою встановлено, що позивачем, в порушення пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»неправомірно віднесено до податкового кредиту суму податку на додану вартість у розмірі 206000 грн. від вартості послуг, придбаних у ТОВ "Сотис", установчі документи якого визнані недійсними рішенням Дніпровського районного суду м. Києва.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ТОВ "Сотис" укладено договір на технічне обслуговування та ремонт техніки №2508/1-04 від 26.08.2004 року, згідно п. 1.1 якого замовник (позивач) доручає, а виконавець (ТОВ "Сотис") бере на себе передпродажну підготовку (технічне обслуговування, капітальний ремонт) техніки відповідно до специфікації №1 до даного договору із зазначенням у неї типів та моделей машин (технічних засобів), їх вартість та строки виконання ремонту.

Згідно специфікації №1 (додаток №1) позивач передав ТОВ "Сотис" на виконання договору на технічне обслуговування та ремонт техніки №2508/1-04 від 26.08.2004 року, екскаватор ковшовий гусеничний ЕКГ-5А, б.у., вартістю 551000 грн., станок буровий шарошечний СБШ-200-36, б.у., вартістю 490000 грн., бульдозер Т-330, шасі №С 277 від 12.01.1989 р., б.у., вартістю 195000 грн.

Загальний розмір виконаних робіт згідно договору на технічне обслуговування та ремонт техніки №2508/1-04 від 26.08.2004 року склав 1236000 грн., що підтверджується Актами здачі-приймання виконаних робіт від 30.09.2004 р. №1 на суму 521000 грн., у т.ч. ПДВ 86833,33 грн., від 30.09.2004 р. №2 на суму 520000 грн., у т.ч. ПДВ 86666,67 грн., від 30.09.2004 р. №3 на суму 195000 грн., у т.ч. ПДВ 32500,00 грн., а також податковими накладними №№838, 839, 840 від 30.09.2004 року на відповідні суми.

На виконання умов договору, позивачем було перераховано ТОВ "Сотис" грошові кошти згідно банківських виписок від 01.11.04 р. у сумі 95000 горн., від 22.11.04 р. у сумі 40000 грн., від 23.11.04 р. у сумі 19000 грн., всього на загальну суму 154000 грн.

23.11.2004 р. між сторонами було складено акт звіряння розрахунку до договору на технічне обслуговування та ремонт техніки №2508/1-04 від 26.08.2004 року, згідно з яким заборгованість позивача перед ТОВ "Сотис" становила 1082000 грн. та складено додаткову угоду №1 до договору на технічне обслуговування та ремонт техніки №2508/1-04 від 26.08.2004 року, згідно з п.1 якого позивач передає ТОВ "Сотис" свої прості векселя номінальною вартістю 1082000 грн.

Згідно з Актом приймання-передачі векселів від 24.11.2004 року позивач передав ТОВ "Сотис" прості векселя загальною номінальною вартістю 1082000 грн.

Належним чином засвідчені копії вказаних документів є в матеріалах справи.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08.06.2005 р. по справі №2-2206/1 визнано недійсними статут ТОВ "Сотис", зареєстрований Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією за №2615 з моменту його перереєстрації, а саме з 09.02.2004 р. та визнано недійсним Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість №37077561 з моменту його видачі, тобто з 31.03.2004 року.

Актом ДПІ у Голосіївському районі м. Києва від 17.10.2005р. №1035/29-203 було анульовано свідоцтво від 31.03.2004р. за №37077561 про реєстрацію платника податку на додану вартість ТОВ "Сотис".

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 10.07.2006 року визнано винним Пилипчука В.П. у вчиненні злочину, передбаченого ст. 27 ч.5, ст. 205 ч.1 КК України, яким встановлено, що ТОВ "Сотис" було перереєстровано невстановленими особа на його ім'я за винагороду.

У зв’язку з викладеним відповідач вважає, що  позивачем в порушення   пп. 7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»включено до податкового кредиту витрати по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України “Про податок на додану вартість” податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов’язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

У разі коли за  результатами  звітного  періоду  сума, визначена  згідно  з підпунктом  7.7.1 цієї статті,  має від'ємне значення,  така сума підлягає  відшкодуванню  платнику  податку  з Державного  бюджету  України  протягом  місяця,  наступного  після подачі декларації (пп. 7.3.3. п. 7.3 ст. 7 Закону).

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку із придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу).

Відповідно до п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата  отримання  податкової накладної,  що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” передбачено: платник податку зобов'язаний надати покупцю  податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дату виписування податкової накладної;

в) назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої  як  платник  податку  на  додану вартість;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

д) місце розташування юридичної особи  або  місце  податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

е) опис  (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);

є) повну назву отримувача;

ж) ціну продажу без врахування податку;

з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні;

и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Згідно пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 вказаного Закону податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. У разі відмови з боку постачальника товарів (послуг) надати податкову накладну або при порушенні ним порядку її заповнення отримувач таких товарів (послуг) має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум цього податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку внаслідок придбання таких товарів (послуг).

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” не  дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг). У разі коли на момент перевірки платника податку податковим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються непідтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, непідтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Як вже зазначалось, розрахунки за вказаною господарською операцію були проведені частково векселями на суму 1082000,00 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про цінні папери і фондову біржу" вексель –це цінний папір, який засвідчує безумовне грошове зобов’язання векселедавця сплатити після настання строку певну суму грошей власнику векселя (векселедержателю).

У відповідності до ч. 1 ст. 1 названого Закону  цінні папери можуть бути використані для здійснення розрахунків.

Згідно п. 13 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою Постановою Правління НБУ №135 від 29.03.2001р. при здійсненні розрахунків можуть застосовуватись акредитивна, інкасова, вексельна форма розрахунків, а також форми розрахунків за розрахунковими чеками та з використанням розрахункових документів на паперових носіях та в електронному вигляді.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" №15-93 від 19.02.93р. під терміном валюта України розуміється як власне валюта України, як і платіжні документи й інші цінні папери, виражені в валюті України.

Закон України "Про обіг векселів в Україні" в свою чергу визначає вексель  як засіб розрахунків (ст. ст. 4, 6).

Отже, вексель поєднує в собі ознаки платіжного документа та цінного паперу, і засвідчує безумовне грошове зобов’язання сплатити суму грошей власнику векселя після настання вказаного у векселі терміну.

До матеріалів справи не надано жодних доказів, що векселі, передані позивачем в рахунок оплати грошового боргу погашені.

Крім того, підпункт 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 вказаного Закону крім інших обов’язкових  підстав виникнення у платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість, передбачає обов’язкову навність ще й такої підстави, як сплати платником податку у звітному періоді відповдіних сум.

До матеріалів справи не надано доказів сплати платником податку у звітному періоді відповдіних сум податку на додану вартість.

Крім того, вироком Деснянського районного суду м. Києва від 10.07.2006 року визнано винним Пилипчука В.П. у вчиненні злочину, передбаченого ст. 27 ч.5, ст. 205 ч.1 КК України, яким встановлено, що ТОВ "Сотис" було перереєстровано невстановленими особа на його ім'я за винагороду. Вироком встановлено, що внаслідок вчинення зазначених дій, товариство "Сотис" сприяло ухиленню від сплати податків до державного бюджету.

Вирок станом на день розгляду  спору господарським судом м. Києва є чинним.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є  обов’язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Той факт, що ухвалою від 24.03.2006 року Дніпровського районного суду м. Києва задоволено заяви ТОВ "Петро ін Трейд" та ТОВ "Разнобитпродукт" про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08.06.2005 р. по справі №2-2206/1 за нововиявленими обставинами, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08.06.2005 р. по справі №2-2206/1 скасовано не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки даним рішенням не підтверджується факт надходження податку на додану вартість до бюджету.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Доказів, які б спростовували висновки акту перевірки позивач суду не надав.

Позовні вимоги в частині визнання недійсним Акта "Про результати виїзної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ "Добробут-95" з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов’язань наступних податкових періодів за вересень 2004 року" №580/23-02/22961697 від 29.11.06 р. задоволенню також не підлягають як необґрунтовані, оскільки акт про результати виїзної позапланової перевірки ТОВ "НВФ "Добробут-95" не є актом індивідуальної дії, яким є в свою чергу спірне повідомлення-рішення.

Щодо стягнення з відповідача 40400 грн. судових витрат, понесених позивачем у зв’язку з наданням висновку спеціаліста, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Згідно п.2 ст. 67 КАС України спеціаліст може бути залучений до участі в адміністративному процесі за ухвалою суду для надання безпосередньої технічної допомоги (фотографування, складення схем, планів, креслень, відбір зразків для проведення експертизи тощо) під час вчинення процесуальних дій.

Однак, господарським судом спеціалістів до участі в адміністративному процесі у справі №29/85-А не залучалось, що свідчить про відсутність підстав для стягнення з відповідача 40400 грн.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 9, 69-71, 94, 158-163 КАС України, господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В позові відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.  ст.  185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                     І.В. Усатенко