ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2007 р.
№ 17/329

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:
Суддів:
Михайлюка М.В.,
Грека Б.М.,
Рибака В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні  касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЗ-транс"

на постанову
Донецького апеляційного господарського суду від 15.05.2007 року

у справі
№ 17/329 господарського суду Донецької області

за позовом
ТОВ "МАЗ-транс"

до
про
ТОВ "Транс Логістік Компані"
стягнення 30294,76 грн.

за участю представників сторін:

позивача
не з’явились,

відповідача
Мокляк Ю.Б.,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Донецької області від 05.02.2007 р. у справі № 17/329 (суддя: Підченко Ю.О.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.05.2007 р. (судді: Шевкова Т.А., Діброва Г.І., Стойка О.В.), у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та задовольнити позов. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що господарськими судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Господарські суди встановили, що згідно заявки №1/А.О. від 23.12.2005 р. позивач, на замовлення відповідача, надав 14 автомобілів, які були зафрахтовані відповідачем для здійснення перевезення вантажу з м.Артемівськ до м.Стамбул.

Позивач зобов’язався перевезти вантаж у місце призначення у 7-денний строк, дата подачі автомобілів під навантаження визначена 23-29.12.2005 р. Нормативний час на митне оформлення та розвантаження автомобілів - 72 год. Оплата понаднормативного простою - 100 доларів США за добу за 1 автомобіль. (пункти 6, 8, 9 заявки).

Відповідно статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Позивач зобов’язався доставити вантаж до Туреччини не пізніше 05.01.2006р., однак автомобілі до Турецької митниці приїхали лише 08.01.2006р. Відтак, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що позивач порушив строки перевезення, що призвело до необхідності зберігання вантажу та його розвантаження тільки після закінчення релігійного свята Курбан Байрам.

Таким чином, простій автомобілів відбувся з причин, які залежали від перевізника, позивача у справі. Так, за міжнародними товарно-транспортними накладними №№ 1282, 1279 автомобілі були подані в м.Артемівськ 30.12.2005р., тоді як в заявці №1/А.О. від 23.12.05р. був обумовлений строк подачі автомобілів до 29.12.2005р.

Позивач не надав доказів про те, що причини пропуску строку доставки вантажу є поважними, або залежали від відповідача. Водночас, згідно товарно-транспортної накладної № 1253 (а.с. 131), в м.Артемівськ автомобіль надійшов 27.12.2005р., Донбаська регіональна митниця здійснила оформлення 27.12.2005р., на Херсонську митницю вантаж був доставлений 05.01.2006р., а за товарно-транспортними накладними №№ 1261, 1242, 1271 на Херсонську митницю вантаж прибув 05.01.2006р.

Згідно листа від 06.04.2006 р. Донецької торгово-промислової палати 09.-13.01.2006р. у Туреччині святкується релігійне свято Курбан Байрам та ці дні є неробочими, що стало причиною затримки розвантаження та розмитнення автомобілів.

При узгодженні заявки №1/А.О. від 23.12.2005 р. на автотранспорт сторони визначили, що у разі виникнення будь-яких ускладнень рух повинен припинятися, про що повинні передаватися повідомлення по телефону. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання водіями перевізника вимог даної заявки.

З огляду на викладене, господарські суди обгрунтовано зазначили, що позивач не довів вини відповідача у понаднормативному простою автомобілів у Туреччині.

Водночас, як з’ясував апеляційний господарський суд, релігійне свято святкувалося у Туреччині 9- 13.01.2006 р., тоді як квитанції про паркування та відмітки про виїзд автотранспорту зі стоянки свідчать про знаходження  автомобілів на стоянках до 16, 17, 18, 20 січня 2006 р. Документи, які підтверджують поважність причин знаходження автомобілів на стоянці після закінчення релігійного свята з 14 січня по вищенаведені дати не надано.

Оскільки позивач не довів той факт, що сума збитків 5044, 76 грн. виникла з вини відповідача, господарські суди дійшли до правильного висновку про те, що позивач не довів склад збитків, їх розмір, причинний зв'язок між виконанням відповідачем зобов'язань згідно заявки № 1/А.О. від 23.12.05р. та настанням наслідків у вигляді збитків та підставно відмовили в задоволенні позову в частині стягнення збитків в розмірі 5044, 76 грн.

Частиною 5 ст. 315 ГК України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлено шестимісячний строк. Статтею 168 Статуту автомобільного транспорту УРСР для подання позовів автотранспортних підприємств і організацій вантажовідправникам, вантажоодержувачам і пасажирам, що випливають зі Статуту автомобільного транспорту УРСР, встановлено шестимісячний строк. Зазначений шестимісячний термін обчислюється: по стягненню штрафу за непред'явлення вантажу, передбаченого погодженим завданням на перевезення або разовим замовленням, - з дня закінчення строку, встановленого Правилами для звірення записів в обліковому документі по виконанню плану і разового замовлення; в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Відповідач у відзиві просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позову (а.с. 100-103).

Зважаючи на викладене, господарські суди прийшли до вірного висновку про те, що позивач без поважних причин пропустив строк позовної давності щодо вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій за простій в сумі 25250 грн. та відмовили у задоволенні позову у цій частині у зв’язку з пропуском строку позовної давності.

Апеляційний господарський суд обгрунтовано відхилив доводи позивача про застосування Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 р., оскільки згідно ст.43 цієї Конвенції для країни, яка приєднується до неї, ця Конвенція набуває чинності на дев’яностий день після здачі на зберігання документів про приєднання. При цьому, Закон України “Про приєднання до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів” було прийнято лише 01.08.2006 р.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови апеляційного господарського суду, оскільки вона є законною та обгрунтованою.

Щодо інших доводів скаржника, то вони спростовуються вищенаведеним. Крім того, відповідно до вимог ст. 1117 Господарського  процесуального  кодексу  України  касаційна  інстанція  не має  права  встановлювати  або  вважати  доведеними  обставини, які не були  встановлені  у рішенні або  постанові  господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про  достовірність  того чи іншого доказу,  про перевагу  одних  доказів  над  іншими,  збирати  нові  докази  або додатково  перевіряти  докази.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського  процесуального кодексу України,  Вищий  господарський  суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.05.2007 року у справі № 17/329 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                       М. Михайлюк

Судді:                                                                               Б. Грек

В.Рибак