ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.08.07 р.                                                                               Справа № 40/229

Господарський суд Донецької області у складі:      головуючого судді  -   Приходько І.В.;

при секретарі судового засідання – Черняк Л.А.

за участю представники сторін:

від позивача – Тищенко Т.А. – довіреність;

від відповідача –  Новицька  О.О. – довіреність;

розглянув у відкритому судовому засіданні суду справу

за позовом  Відкритого  акціонерного  товариства  «Енергопостачальна  компанія «Дніпрообленерго» м.Дніпропетровськ,

до    Закритого  акціонерного  товариства  «Бетон—Нова» м.Дебальцеве,

про  стягнення   штрафу  у  розмірі 82 787,71  грн., -

в  судовому  засіданні  оголошувалась  перерва:

з  09.08.2007  р.  до  13.08.2007 р.

В С Т А Н О В И В :

До господарського суду звернувся   позивач,  Відкрите  акціонерне  товариство  «Енергопостачальна  компанія «Дніпрообленерго» м.Дніпропетровськ,  з  позовом  до  відповідача,  Закритого  акціонерного  товариства  «Бетон—Нова» м.Дебальцеве,  про стягнення   штрафу  у  розмірі 82 787,71  грн. за  порушення  зобов’язань   по  договору  № 474/06  від  20.04.2006 р.

12.09.2006 р.  відповідач  звернувся  до  суду  з  зустрічним  позовом  про   розірвання  договору  поставки  № 474/06  від  20.04.2006 р.

23.11.2006 р.  було  прийнято  рішення  по  справі,  яким  у  задоволені  первісного  позову  та  зустрічного  відмовлено.

07.02.2007 р.  постановою Донецького  апеляційного  господарського  суду  рішення  суду  від  23.11.2006 р. залишено  без  змін.

30.03.2007 р. постановою  Вищого  господарського  суду  України рішення  в  частині  відмови  у  стягненні   штрафу  за  первісним  позовом  скасовано  та  направлено  на  новий  розгляд ,  рішення  в  частині  зустрічного  позову  залишено  без  змін.

Справу  було  прийнято  до  провадження  та  призначено  слухання  на  31.05.2007 р.

Представник  позивача  у  поясненнях  до  суду  № 4361  від  16.06.2007 р.,   № 4835  від  06.07.2007 р.  позовні  вимоги  підтримав  у  повному  обсязі  та  просить  стягнути  суму  штрафу  у  розмірі 82 787,71  грн.

Представник  відповідача  проти  позову  заперечував,  додатково  надав  свої  пояснення №  159/06  від  25.05.2007 р.,  б/н  від  10.08.2007 р.

За  клопотанням  сторін  термін  розгляду  справи  продовжувався  на  підставі  положень  ст.69  Господарського процесуального  кодексу  України.

Відповідно  до  положень  ст.111-12 Господарського  процесуального  кодексу  України  вказівки,  що  містяться  у  постанові  касаційної  інстанції,  є обов’язковими   для  суду  першої  інстанції    під час  нового  розгляду  справи.

Як  убачається  з  постанови  Вищого  господарського  суду  України  при  новому  розгляді  справи  слід  більш  ретельно  звернути  увагу  лист відповідача,  з я кого  слідує,  що  продукція   була  поставлена  на  суму 48 960  грн.,  термін  дії  договору  № 474/06  від  20.04.2006 р.,  виконання  зобов’язань   за  договором  та  вину  у  випадку  невиконання  умов  договору.

Виконуючи  вимоги  статті    ст.111-12 Господарського  процесуального  кодексу  України,  суд  встановив  наступне.

Між   позивачем  (покупцем0  та  відповідачем  (постачальником  був  укладений  договір   поставки  № 474/06  від  20.04.2006 р.

За  умовами  вказаного  договору  постачальник  зобов’язувався   передати  у  власність  покупця  стойки СВ 10,5 – 5,0;  СВ 9,5 – 2,0 ,  а  покупець прийняти  та  сплатити (пункт 1.1.).

Відповідно до пункту 3.1. поставка  продукції  здійснюється  постачальником  на  умовах DDP   правил ІНКОТЕРМС-2000 на склад покупця.

Оплата по  договору  здійснюється   покупцем по факту поставки  кожної  партії  продукції  протягом 60 банківських днів на  рахунок постачальника, відповідно  до  наданого  рахунку.

Як  убачається  з пункту 7.1.  договору,   за  несвоєчасну  поставку  або   недопоставку  продукції  сторони  передбачили  штраф  у  розмір 8 %  від  вартості непоставленого  або  недопоставленої  продукції.

Термін  дії  договору  сторони  встановили  з  моменту  підписання  обома  сторонами  і  доо 1 листопада  2006 року.

Приймаючи  рішення,  суд  враховує  наступне.

Відповідно до ст.11  Цивільного  кодексу  України підставами  виникнення  цивільних  прав  та обов’язків  є зокрема  договори  та  інші  правочини.

В  судовому  засіданні  09.08.2007 р.  сторони  підтвердили,  що  договір    поставки  № 474/06  від  20.04.2006 р.  закінчив  свою  дію  у  зв’язку   зі  спливом  строку  на  який  укладався.  тобто  до 01.11.2006 р.

Крім  того,  сторони  в  додаткових  поясненнях  до  суду,  а  також  в  судових  засіданнях  підтвердили   часткову  поставку    продукції    на  суму  48 960  грн.

Обґрунтовуючи   позовні  вимоги, позивач  посилався  на  загальну  суму  договору 1 083 806,40  грн. (п.2.2.);  часткову    поставку  продукції  на  суму 48 960  грн.,  положення  пункту 7.1.,  якими визначений  штраф  у  розмір 8 % від вартості не поставленої продукції (1 083 806,40 грн.  – 48 960  грн. х 8 % =  82 787,71  грн.).

Однак  з  вказаним  розрахунком  позовних  вимог  не  можливо  погодитись  виходячи  з  наступного.

Як  передбачено  у  статті 174  Господарського  кодексу  України,  підставами  виникнення  господарських  зобов’язань  є,   у  тому  числі,   господарські договори  та  інші  угоди,  передбачені  законом.

Статтею  173 Господарського  кодексу  України  визначено,  що господарським  визначається  зобов’язання,  що  виникає  між  суб’єктом  господарювання  та  іншим  учасником   відносин  у  сфері  господарювання з  підстав,  передбачених  господарським  кодексом,  в  силу  якого  один  суб’єкт (зобов’язана  сторона, у тому  числі  боржник)  зобов’язаний  вчинити  певну  дію  господарського  чи  управлінсько-господарського  характеру  на  користь   іншого  суб’єкта  (виконати  роботи, передати  майно, сплатити  гроші,  надати  інформацію тощо),  або  утриматись  від  певних  дій, а інший  суб’єкт  (управлена  сторона, у тому  числі  кредитор)  має  право  вимагати  від  зобов’язаної   сторони  виконання  її  обов’язку .

Як  убачається  з   пункту  7.1.  договору   у   випадку   недопоставки  продукції,  постачальник  сплачує покупцю  штраф  у  розмірі  8 % від вартості непоставленої  продукції.

Позивач  вважає,  що  різниця  між  загальною  сумую  договору  (п.2.2.)  та  поставкою  товару  на  суму   48 960  грн.  і  є  вартістю    недопоставленої  продукції,  на  яку  позивач  нараховує  штрафні  санкції.

Але  як  убачається  з  пункту 2.1.  договору  № 474/06  від  20.04.2006 р.    сторони  домовились,  що  ціна   на  поставлену   продукцію  встановлюється  наступним  чином: стойки СВ 10,5 -5,0 в кількості 836 шт. за  ціною 420  грн. за одиницю у  тому  числі  НДС 20 %,  з  урахуванням  транспортних  витрат  та  упаковки;  стойки СВ 9,5 – 2,0 в кількості  2 993 шт. за  ціною 244,80  грн. за одиницю у тому  числі НДС 20 %, а  також з урахуванням  транспортних  витрат  и упаковки.

Як  визначено  постановою  Кабінету  Міністрів  України  № 1531  від 11.10.2002 р. ,  ціна – це  сума грошей,  за  якою  пропонується  або  фактично  здійснюється  перехід  прав  на  об’єкт   оцінки  від  продавця  до  покупця.

Ціна – це  грошове  відображення  вартості  товару (послуги) за  його  кількістю  одиницю (держкомстат, Наказ  № 519  від 14.11.2006 р.,  № 1531  від 01.10.2002 р.

Як  визначили  сторони  у  пункті 2.1.  ціна  товару  складалась  з  вартості   продукції (стойки  СВ 10,5-5,0 та СВ 9,5-2,0) , НДС,  транспортних  витрат  та  упаковки.

Вартість  це одна  із  властивостей  товару. Вартість – уречевлена  в  товарі абстрактна  праця,  економічна  категорія, яка  виражає  суспільно-економічні  відносини  товаровиробників,  пов’язаних  з  суспільним  розподілом  праці. (Український   радянський  енциклопедичний  словник, 1986 р.).

Вартість – уречовлена  в  товарі  суспільна  праця  товаровиробника (Даль).

Вартість  - встановлена  кількість  суспільної  необхідної  праці,  витраченої  на  виробництво  товару  та  уречовлене  та  втілене  у  товарі (Ожегов).

Таким  чином,  суд  прийшов  до  висновку,  що  визначаючи  відповідальність  у  пункті 7.1.  сторони  мали  на  увазі    штраф  у  розмірі 8 % від  вартості недопоставленої  продукції,  а  саме  стойок   СВ 10,5 – 5,0  та СВ 9,5-2,0.

Представник позивача,  а  також  і  відповідач  не  надали  до суду   інформації   щодо  вартості продукції  стойок  без  урахування  НДС,  транспортних  витрат  та  упаковки,  що  унеможливлює  самостійного  розрахунку  суду.

Відповідно  до  статті  43 Господарського  процесуального  кодексу України,  суд  оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному  розгляді  у  судовому  процесі  всіх  обставин  справи  в  їх  сукупності.

Відповідно  до  вимог статті 33  Господарського  процесуального  кодексу  України  кожна сторона  повинна  довести  ті  обставини,  на  які  вона  посилається,  як  на  підставу  своїх вимог.

Враховуючи  викладене,  суд  приходить  до  висновку,   що  розрахунок позовних вимог  не  може   бути   прийнятий  судом  до  уваги,  оскільки  він  суперечить  умовам  договору

Таким  чином,  суд  приходить  до  висновку, що  позовні  вимоги  щодо  стягнення  штрафу  у  розмірі  82 787,71  грн.  не  обґрунтовані   та  не  підлягають  задоволенню.

Судові витрати підлягають віднесенню у порядку ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтею 11  Цивільного  кодексу  України, статтями  173,  174  Господарського  кодексу  України,   статтями 32,  33,  43, 49,  69,   82,  84,  85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И  В  :

Відмовити  в  задоволені  позовних  вимог  Відкритого  акціонерного  товариства  «Енергопостачальна  компанія «Дніпрообленерго» м.Дніпропетровськ,  заявлених  до    Закритого  акціонерного  товариства  «Бетон—Нова» м.Дебальцеве,  про стягнення   штрафу  у  розмірі  82 787,71  грн. за  порушення  зобов’язань   по  договору  № 474/06  від  20.04.2006 р.

Суддя