ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.07                                                                                        Справа №  20/122д/07

Суддя   Гандюкова  Л.П.

м.Запоріжжя

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Агропромислова компанія”, Запорізька область, м.Мелітополь

до Акціонерного товариства “Наш банк”, м.Запоріжжя

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Відкрите акціонерне товариство “Мелітопольський м’ясокомбінат”, Запорізька область, м.Мелітополь

про визнання договору застави від 22.01.2003р. №23/2003-1 припиненим

Суддя  Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача   –Ніколаєнко Д.В. (довіреність  №5 від 10.10.2007р.);

Від відповідача  –Бордюг Т.Є. (довіреність  б/н від 23.06.2007р.);

Від третьої особи  –Зінченко Є.М. ( довіреність №1 від 16.01.2007р.)

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про визнання договору застави від 22.01.2003р. №23/2003-1, укладеного між АТ “Наш банк” та ТОВ “Агропромислова компанія”,  припиненим.

Ухвалою господарського суду від 05.03.2007р. позовна заява прийнята до розгляду,  порушено провадження у справі № 20/122д/07,  судове засідання  призначено на 29.03.2007р. Ухвалою суду від 29.03.2007р. на підставі ст.77 ГПК України розгляд справи відкладено на 23.04.2007р. Ухвалою голови господарського суду Запорізької області від 23.04.2007р. в порядку ст.69 ГПК України строк вирішення спору у справі №20/122д/07 продовжений на один місяць –до 29.05.2007р. Ухвалою суду від 23.04.2007р. на підставі ст.27 ГПК України ВАТ “Мелітопольський м’ясокомбінат” залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та одночасно виключено його з числа відповідачів, цією ж ухвалою  розгляд справи відкладено на 24.05.2007р. Ухвалою суду від 21.05.2007р. в порядку ст.79 ГПУ України провадження у справі №20/122д/07 зупинено до розгляду Вищим господарським судом України  касаційної скарги ТОВ “Агропромислова компанія” на ухвалу господарського суду Запорізької області від 23.04.2007р. і повернення матеріалів справи до господарського суду Запорізької області. Ухвалою суду від 03.09.2007р. після усунення обставин, що зумовили зупинення, провадження у справі поновлено з 25.10.2007р., розгляд справи призначений на 25.10.2007р.

У судовому засіданні 25.10.2007р. оголошувалась перерва з 11 год. 20 хв. до 14 год. 15 хв.

25.10.2007р. справу розглянуто, за згодою сторін та третьої особи оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги, просить суд визнати договір застави від 22.01.2003р. №23/2002/1, укладений між АТ “Наш банк” та ТОВ “Агропромислова компанія” припиненим з 01.02.2007р. У судовому засіданні позивач усно уточнив вимоги та просить визнати договір застави припиненим з 26 лютого 2007р. Позовні вимоги мотивовані наступним. 22.01.2003р. між позивачем та відповідачем було підписано договір застави №23/2002-1, відповідно до якого ТОВ “Агропромислова компанія” відповідала перед АТ “Наш банк”   за виконання зобов’язань ТОВ “Мото-дор” на суму вартості майна, а саме на 390590 грн.  26.02.2007р. між ТОВ “Агропромислова компанія” та ВАТ “Мелітопольський м’ясокомбінат” було укладено договір відступлення права вимоги, за яким останній передав ТОВ “Агропромислова компанія” право вимоги до АТ “Наш банк” на суму 390590 грн. Листом №180 від 26.02.2007р.  ВАТ “Мелітопольський м’ясокомбінат” направив на адресу АТ “Наш банк” повідомлення про відступлення права вимоги. Цього ж дня ТОВ “Агропромислова компанія” направила на адресу АТ “Наш банк” заяву про зарахування зустрічних вимог на суму 390 590 грн., які виникли згідно договору на надання кредитної лінії №23/2002 від 23.12.2003р., забезпеченого договором застави від 22.01.2003р. №23/2002-1, та договору відступлення права вимоги від 01.02.2007р. Зі змісту ст.ст. 593, 601 ЦК України право застави припинилось  з зарахуванням ТОВ “Агропромислова компанія” в односторонньому порядку на суму 390 590 грн.,  а саме на суму вартості заставленого майна за договором застави від 22.01.2003р. №23/2002-1, яке забезпечувало виконання основного зобов’язання. АТ “Наш банк” не вчинив будь-яких дій, які б свідчили про припинення зобов’язань до ТОВ “Агропромислова компанія” на суму 390 590 грн., а саме: не вчинено дій по виключенню майна ТОВ “Агропромислова компанія” з Єдиного реєстру заборон  застав рухомого майна.  Просить позов задовольнити на підставі ст.ст. 593, 601 ЦК України.

Відповідач позов не визнав, мотивуючи наступним. Стаття 16 ЦК України, яка передбачає перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, не містить такого способу захисту права чи інтересу, як визнання договору припиненим.  Такий спосіб захисту права не передбачений ні договором між сторонами, ні законодавством України. Встановлення факту припинення договору може бути розглянуте як аргумент лише у справі про  матеріальне право. Позовні вимоги, заявлені в такий спосіб, не можуть бути прийняті та задоволені судом. Крім того, відповідач зазначив, що 20.11.2003р. постановою Правління Національного банку України №505 “Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації Акціонерного товариства “Наш банк” м.Запоріжжя” відкликано банківську ліцензію та введено процедуру ліквідації відповідача. 26.11.2003р. в газеті “Урядовий кур’єр” №223  про це опубліковане відповідне оголошення. Відповідно, всі розрахунки по зобов’язаннях  регулюються главою 16 Закону України “Про банки і банківську діяльність”, якою передбачено черговість задоволення вимог до банку. При цьому вимоги позивача можуть бути віднесені лише до сьомої черги задоволення вимог кредиторів. Просить у позові відмовити.

У судовому засіданні відповідач усно додатково пояснив, що не може бути зарахування зустрічних вимог, оскільки вони неоднорідні –звернення стягнення на майно та грошові вимоги щодо стягнення суми. Крім того, погашення вимог у справі про банкрутство відбувається у певній черговості, на цей час не погашенні вимоги третьої черги.

Третя особа письмових  пояснень по суті спору не надала. У судовому засідання представник пояснив, що третя особа проти позову не заперечує, вважає позов обґрунтованим.

У судовому засіданні 25.10.2007р. позивачем надано клопотання про зупинення провадження у справі №20/122д/07 до розгляду господарським судом Запорізької області пов’язаних з нею справ  №22/358д/07 та №11/674/07. Клопотання мотивовано, зокрема, наступним. Матеріально –правові вимоги та заперечення по справах ґрунтуються на спільних юридичних - фактах, мають спільні підстави. У справі №20/122д/07 підставою позову є договір уступки права вимоги від 26.02.2007р., предметом відступлення –сума за договором поруки від 26.06.2003р. та рішення господарського суду Запорізької області №22/216 від 13.10.2005р., яким встановлено заборгованість АТ “Наш банк” перед ВАТ “Мелітопольський м’ясокомбінат”.  У справі №11/674/07 письмовим доказом є договір уступки права вимоги №7 від 11.10.2007р., за яким ВАТ “Мелітопольський м’ясокомбінат” відступив ТОВ “Агропромислова компанія” право вимоги. Предметом відступлення є сума за договором поруки від 26.06.2003р., укладеного між ВАТ “Мелітопольський м’ясокомбінат”  та ТОВ ДКББ “Донбіржбанк”, рішення господарського суду Запорізької області №22/216 від 13.10.2005р. Як у договорі від 26.02.2007р., який є підставою позову у справі №20/122д/07, так і у договорі №7 від 11.10.2007р. предметом відступлення є сума за договором поруки від 26.06.2003р. та  рішення господарського суду Запорізької області №22/216 від 13.10.2005р. Доки не буде дана оцінка відступленим правам за договором №7 від 11.10.2007р. та за договором відступлення права вимоги від 26.02.2007р., не можна робити висновок про дію договору відступлення права вимоги від 26.02.2007р., оскільки він може бути змінений (новація), або припиненим договором №7 від 11.10.2007р. Враховуючи те, що предметом спору у справі №22/358д/07 є розірвання договору уступки права вимоги від 26.02.2007р. –розгляд справи №20/122д/07 неможливий до розгляду справи №22/358д/07.

Суд, розглянувши зазначене клопотання, його відхилив у зв’язку з наступним.  У підставі позовних вимог у справі №20/122д/07 є договір  про відступлення права вимоги від 26.02.2007р. Як вбачається із наданих позивачем копії ухвали у справі №11/674/07 та позовної заяви, предметом спору у справі №11/674/07 є спонукання АТ “Наш банк” до виконання дій, а саме направлення приватному нотаріусу заяви про припинення обтяження за договором застави №23/2002-1 від22.01.2003р.і виключення із резерву обтяжень рухомого майна. Предметом позову у справі №22/358д/07 є розірвання договору про відступлення права вимоги від 26.02.2007р., укладеного між ВАТ “Мелітопольський м’ясокомбінат” та ТОВ “Агропромислова компанія”. Враховуючи предмет позову  у справі №20/122д/07 –визнати договір застави від 22.01.2003р. №23/2002-1 припиненим, а також приписи ст.ст.4-7, 43 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи, оцінки доказів на підставі всебічного, повного і об’єктивного розгляду всіх обставин справи у їх сукупності, суд вважає, що розгляд справи №20/122д/07 можливий без вирішення справ №22/358д/07 та №11/674/07.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін,  суд

ВСТАНОВИВ:

23.12.2002р. між АТ “Наш банк” (кредитор)  та ТОВ “Мото-дор” (позичальник)  було укладено договір №23/2002 про надання кредитної лінії, за яким кредитор надав позичальнику кредит, шляхом відкриття йому кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 1 300 000 грн.

22.01.2003р. між АТ “Наш банк” (Заставодержавець, відповідач у справі) та ТОВ “Агропромислова компанія” (Заставодавець, позивач у справі)  укладено договір застави №23/2002/-1, за яким заставодавець передав заставодержателю для забезпечення виконання ТОВ “Мото-дор” в повному обсязі своїх зобов”язань за договором №23/2002 про надання кредитної лінії від 23.12.2002р. (п.п. 11,1.2).

26.02.2007р. між ВАТ “Мелітопольський м’ясокомбінат” (Первісний кредитор, третя особа у справі)  та ТОВ “Агропромислова компанія” (Новий кредитор, позивач у справі)  підписано договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор  набув право вимоги, належне первісному кредиторові у відповідності із Договору поруки від 26.06.2006р. (Основний договір), укладеного між Первісним кредитором та ТОВ ДКББ “Донбіржбанк” та рішення господарського суду Запорізької області №22/216 від 13.10.2005р., яким встановлено заборгованість АТ “Наш банк” (Боржник) перед Первісним кредитором. (п.1.1).

Відповідно до п.1.2 договору Новий кредитор одержав право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошових коштів в розмірі, визначеному в п.2.1 цього договору. Також Новий кредитор одержує право проводити зарахування зустрічних вимог з Боржником, для цього достатньо лише заяви, направленої Новим кредитором Боржнику. Згідно з п.2.1 право вимоги, що відступається  за цим договором, оцінене сторонами сумі 390 590 грн.

26.02.2007р. позивач направив відповідачеві повідомлення №180 про відступлення права вимоги за договором від 26.02.2007р.  в сумі 390 590 грн., у зв’язку з чим ця сума підлягає сплаті Новому кредитору або зарахуванню в рахунок виконання його зобов’язань. В цей же день було направлено заяву (вих.№69) про зарахування зустрічних вимог, в рахунок виконання зобов’язань  за договором про надання кредитної лінії №23/2002 від 23.12.2003р., забезпечених договором застави №23/2002-1 від 22.01.2003р.

У зв’язку з тим, що АТ “Наш банк” не вчинив будь-яких дій щодо припинення зобов’язань до ТОВ “Агропромислова компанія” на суму 390 590 грн., а саме: не виключив майно останнього, яке було предметом застави №23/2002-1 з Єдиного реєстру заборон і застав рухомого майна, позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання договору застави  від 22.01.2003р. №23/2002/1 припиненим з 26.02.2007р. (з урахуванням уточнень) та  просить його задовольнити на підставі ст.ст. 593, 601 ЦК України.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню  не підлягають на наступних підставах.

Згідно з ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов’язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення  правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу  місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений  договором або законом.

Аналогічні положення встановлені ст.20 ГК України.

Приписами ст.ст. 12,13,14 ЦК України встановлено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов’язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Позивачем заявлено позов про визнання договору застави від 22.01.2003р. №23/2003-1, укладеного між АТ “Наш банк” та ТОВ “Агропромислова компанія”,  припиненим.

Статтею 1 Господарського процесуального  кодексу України встановлено право підприємств та організацій звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Із змісту ст.12 ГПК України слідує, що господарський суд розглядає спори.

Наведені позивачем обґрунтування позову з посиланням на норми права (ст.ст.593,201 ЦК України, ст.ст.2,12,15 ГПК України) та письмові докази (договір про відступлення права вимоги від 26.02.2007р.,  повідомлення від26.02.2007р., заява №69 від 26.02.2007р., договір застави №23/2002-1 від 22.01.2003р., договір про надання кредитної лінії від 23.12.2002р.) не можуть бути підставою для задоволення позову у зв’язку з наступним.

Заявлені позивачем вимоги про визнання договору припиненим є за своєю суттю вимогами про встановлення факту, що має юридичне значення. Цей факт може встановлюватися господарським судом лише при існуванні та розгляді між сторонами договору спору про право цивільне. Його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обгрунтованості вимог у разі виникнення спору між сторонами і не може самостійно розглядатися в окремій справі.

Вимога про визнання факту, як спосіб захисту права, чинним законодавством не передбачена.   При цьому суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права обрати інший спосіб захисту своїх прав, звернутися до господарського суду з відповідним позовом чи викласти свої заперечення у разі наявності цього факту при розгляді спору на підставі договору застави від 22.01.2003р. №23/2002-1.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає способам, встановленим чинним законодавством, і, як наслідок, не призводить до поновлення його порушеного права, якщо таке порушення має місце. Зазначені позивачем норми права, письмові документи можуть бути доказами при вирішенні між сторонами спору, та не спростовують висновки суду, наведені вище.

На підставі викладеного, позовні вимоги по даному предмету задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати  покладаються на позивача.

Керуючись  ст. ст.  49,  82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суддя                                         Л.П.Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення оформлено і підписано у повному обсязі  25.10.2007р.