ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

07.08.07р.

Справа № А11/329-07

За позовом  прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Дніпропетровськ

до  товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс", м. Дніпропетровськ

про стягнення  42 493, 83 грн.

Суддя  Мельниченко І.Ф.

Представники сторін:

Від позивача: Іващенко С.Г., довіреність №03-06/0022 від 10.01.07р., провідний спеціаліст

Від відповідача:  Лобода Ю.П., довіреність №3190/1 від 04.07.07р., представник; Петреченко Н.В., доручення №2678а від 16.05.05р., заступник управління

В засіданні приймали участь:  Тягур В.В., посвідчення №66 від 15.05.06р., помічник прокурора

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор Бабушкінського району м. Дніпропетровська звернувся з позовом до суду в інтересах держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Дніпропетровськ про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс", м. Дніпропетровськ 42 493, 83 грн. адміністративно-господарські санкції за нестворені робочі місця для інвалідів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підприємстві відповідача яке  використовує найману працю, середньооблікова чисельність працюючих інвалідів в 2006р. була менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", в зв'язку з чим останній відповідно до ст. 20 цього Закону повинен сплатити  адміністративно-господарські санкції.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що підстави для нарахування підприємству відповідача штрафних санкцій за нестворені у 2006 році робочі місця для інвалідів взагалі відсутні, оскільки у 2006 році відповідач повністю виконало свої обов'язки щодо створення робочих місць для інвалідів та інформування про це Державної служби зайнятості та Фонду соціального захисту інвалідів, які в свою чергу не виконали свого обов'язку по направленню на підприємство відповідача інвалідів внаслідок чого одне робоче місце протягом 2006 року було незайняте.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини постанови (ст. 167  Кодексу адміністративного судочинства України).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін та помічника прокурора, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою 10-ПІ за 2006 рік, що залучено позивачем до матеріалів справи, середньооблікова кількість штатних працівників відповідача становила 81 працівник, у зв’язку з чим норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у відповідності до ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні"  від 21 березня 1991 року №875-ХІІ  (далі - Закон) становить 3 робочих місця,  тоді як фактично було зайнято 2 робочих місця.

Згідно ст.19 Закону для  підприємств,  установ,  організацій, у тому числі  підприємств, організацій, громадських організацій інвалідів, фізичних  осіб,  які  використовують найману працю, установлюється норматив  робочих  місць  для працевлаштування інвалідів у розмірі  чотирьох    відсотків    середньооблікової   чисельності   штатних працівників  облікового  складу  за рік, а якщо працює від 8 до 25осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно ст. 20 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства,   організації   громадських  організацій інвалідів, фізичні    особи,    які    використовують   найману   працю,   де середньооблікова   чисельність   працюючих  інвалідів  менша,  ніж установлено  нормативом,  передбаченим  статтею  19  цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів    адміністративно-господарські   санкції,   сума   яких визначається  в  розмірі  середньої  річної  заробітної  плати  на  відповідному  підприємстві,  установі,  організації,  у тому числі підприємстві,   організації   громадських  організацій  інвалідів, фізичної  особи,  яка  використовує найману працю, за кожне робоче місце,  призначене  для  працевлаштування  інваліда  і  не зайняте інвалідом.  Для  підприємств,  установ,  організацій, у тому числі підприємств,   організацій   громадських   організацій  інвалідів, фізичних   осіб,   на  яких  працює  від  8  до  15  осіб,  розмір адміністративно-господарських  санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в   розмірі   половини   середньої   річної  заробітної  плати  на відповідному  підприємстві,  в установі, організації, у тому числі підприємстві,  організації  громадських  організацій  інвалідів, у фізичної  особи,  яка  використовує  найману працю.

Положенням про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, (далі-Положення), затвердженим постановою КМ України від 03.05.1995 року №314, визнано, що робоче місце інваліда –це окреме робоче місце або ділянка виробничої площі на підприємстві (об’єднанні), установі та організації незалежно від форм власності та господарювання, де створено необхідні умови для праці інваліда (п.1); робоче місце вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда (п.3); підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів (п.5).

П.14 Положенням встановлено, що підприємства, зокрема, у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів; інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Частиною першою ст.18 Закону і п.10 Положення, передбачено, що працевлаштування інвалідів здійснюється органами Міністерства праці України, міністерства соціального захисту населення України, місцевими радами, громадськими організаціями інвалідів з врахуванням побажань, стану здоров’я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Відповідачем надані документи, які підтверджують виконання останнім вимог чинного законодавства щодо здійснення заходів направлених на працевлаштування інвалідів. Останнім до матеріалів справи залучено розпорядження №64-р від 09.12.05р. про створення комісії по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів, наказ про створення такого робочого місця.

Крім того, останнім надані листи, про звернення до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, до Державної служби зайнятості Бабушкінського району, до Управління праці та соціального захисту населення Бабушкінської районної ради у м. Дніпропетровську ради, в яких підприємство відповідача зверталось з проханням направити відповідних представників (інвалідів) для проведення атестації створених робочих місць.

Доказів, які б свідчили про направлення інвалідів на підприємство відповідача суду надано не було.

З огляду на викладене у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", Положенням про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів,  ст.ст. 94, 121, 160-163, 167, 186, 254, п.6 Розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу Адміністративного судочинства України,  господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

І.Ф. Мельниченко