донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

11.06.2007 р.                                                                            справа № 39/95

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Шевкової  Т.А.

суддів
Діброви  Г.І. , Стойка  О.В.

за участю представників сторін:

від позивача:
Ігнатова Н.О. дов. №Н-01/1567 від 16.05.2007р.,

від відповідача:
Кондаурова Н.І. дов. № 09-18/1172 від 19.01.2007р.
Фурсова О.О. дов.№ 09-18/1153 від 29.12.2006р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства "Донецька залізниця" м. Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від
28.03.2007 року

по справі
№ 39/95 (Морщагіна Н.С.)

за позовом
Державного підприємства "Донецька залізниця" м. Донецьк

до
Відкритого акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" м. Маріуполь Донецької області

про
стягнення 749367грн. 60коп.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство “Донецька залізниця” звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою про стягнення з Відкритого акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь” збору за зберігання вантажу в сумі 749367грн.60коп.

Господарський суд Донецької області рішенням від 28.03.2007р. по справі № 39/95 у задоволенні позовних вимог відмовив.

Своє рішення господарський суд мотивував відсутністю вини відповідача в затримці вагонів на станції Сартана Донецької залізниці, зарахуванням в користування вагонів, які були подані понад максимальну переробну спроможність під’їзних колій, відсутністю повідомлення про час подачі вагонів під навантаження.

Державне підприємство „Донецька залізниця”, не погоджуючись з рішенням господарського суду, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 28.03.2007р. у справі № 39/95, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги залізниці та стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь” на користь позивача збір за зберігання вантажу в сумі 749367грн. 60коп., судові витрати віднести на відповідача.

Заявник скарги вважає, що при прийнятті рішення господарським судом неправильно застосовані норми матеріального права, а саме: ст. 46 Статуту залізниць України, п. п. 5, 8 Правил зберігання вантажів, а також ст. 43 Господарського процесуального кодексу України в частині необхідності всебічного, повного та об’єктивного розгляду у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Державне підприємство „Донецька залізниця” вважає, що господарським судом рішення винесене при неповному дослідженні обставин справи, а висновки господарського суду про безпідставність нарахування збору за зберігання вантажів не відповідають фактичним обставинам справи.

Заявник скарги вважає, що причини затримки вагонів не залежали від залізниці, оскільки зайнятість приймально-здавальних колій ВАТ „МК „Азовсталь” унеможливлювала подавання залізницею на під’їзні колії відповідача інших вагонів з вантажем, тому ці вагони знаходилися у місцях загального користування станції Сартана і після закінчення доби безоплатного зберігання залізницею обґрунтовано нарахований збір за зберігання вантажу.

Представник Державного підприємства „Донецька залізниця” у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник Відкритого акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь” просив рішення господарського суду Донецької області від 28.03.2007р. у справі № 39/95 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважає оскаржуване рішення обґрунтованим та винесеним у відповідності з вимогами діючого законодавства.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст.28-29 Закону України “Про судоустрій” та ст.101 Господарського процесуального кодексу України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ч.4 ст.9 Закону України “Про судоустрій в Україні”, статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України був здійснений запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України  у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду від 28.03.2007р. у справі № 39/95 відповідає вищенаведеним вимогам виходячи з наступного.

Державне підприємство „Донецька залізниця” за зберігання вантажу понад встановлений термін у 560 вагонах на станції призначення Сартана, за накопичувальними картками №№ 2515, 2522, 2605524 нарахувало збір у сумі 749367грн. 60коп. (з урахуванням ПДВ 124894грн. 60коп.), відповідно до ст. 46 Статуту залізниць України, п.п.5, 8 Правил зберігання вантажів (затверджених наказом Мінтрансу України № 644 від 21.11.2000р.), п.п. 2.1 п.2 розділу 2 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України. Тарифне Керівництво № 1, затвердженого Наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1991р.            № 551.

Відповідно до ст. 46 Статуту залізниць України одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами.

Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача.

За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Відповідно до п. 4 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.200р. № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за № 866/5087, термін граничного зберігання починається з моменту вивантаження вантажу (контейнера з вагона) засобами залізниці або з моменту подачі вагона під вивантаження засобами одержувача.

Відповідно статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми.

Пунктом 8 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Мінтрансу України від 25.02.1999р. №113, передбачено, що у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах і хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Згідно п.3 Правил складання актів акти загальної форми складаються зокрема, в разі затримки вагонів на станції призначення в  очікуванні  подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача,   власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства.

Позивач обґрунтував правомірність нарахування збору за зберігання в позовній сумі актами загальної форми № 540 від 31.01.2006р., № 544 від 04.02.2006р., № 549 від 09.02.2006р., № 552 від 11.02.2006р., № 558 від 14.02.2006р., № 565 від 18.02.2006р., № 567 від 18.02.2006р., № 569 від 19.02.2006р., № 578 від 24.02.2006р., № 585 від 28.02.2006р., в яких зазначені причини їх затримки “у зв’язку з зайнятістю приймально-здавальних колій”.

Представник ВАТ „МК „Азовсталь” від підпису даних актів відмовився.

Відповідно умов договору укладеного між ВАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь” та Донецькою залізницею № 1/27 від 14.06.1999р. про експлуатацію під’їзної колії ВАТ МК “Азовсталь” по станції Сартана Донецької залізниці на під’їзну колію відповідача вагони повинні подаватися локомотивом залізниці на колії № 21, 22, 23, враховуючі те, що їх кількість не перевищує максимальну переробну спроможність по завантаженню, вивантаженню під’їзної колії –1450 вагонів на добу.

Як встановлено господарським судом та підтверджено матеріалами справи, а саме актом № 4 звірки відомостей щодо зайнятості колій відповідача, мало місце зарахування в користування відповідачу вагонів понад максимальну переробну спроможність під’їзних колій, в порушення параграфів 3, 5 п.8 параграфа 13 договору № 1/27 від 14.06.1999р.

Позивачем не надано документів, які б спростовували доводи відповідача стосовно того, що у спірний період під’їзні колії були вільними, тобто залізниця мала можливість в період дії терміну безоплатного зберігання вантажів подати їх на під’їзні колії відповідача.

Відповідно п.3, 4 Правил користування вагонами і контейнерами облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станції відправлення та призначення за "Відомістю плати за користування вагонами (контейнерами)" форми ГУ-46 (додаток 1), яка складається на підставі "Пам'яток про користування вагонами (контейнерами)" форми ГУ-45 (додаток 2), "Актів про затримку вагонів" форми ГУ-23а (додаток 3), "Актів загальної форми ГУ-23" (додаток 6).

Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) складаються на вагони, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, за маневрову роботу та за подавання й забирання вагонів.

Відповідно п.12 Правил користування вагонами і контейнерами загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника.

Час затримки вагонів з вини одержувача вантажу повинен підтверджуватися даними відомостей плати за користування вагонами, таких  відомостей, а також пам’яток про користування вагонами залізницею не надано.

Позивачем не надано відомостей плати за користування вагонами із зазначенням часу їх затримки та пам’яток про користування вагонами, в яких визначений час передання вагонів відповідачеві, в зв’язку з чим слід визнати, що позивачем не надано документів, підтверджуючих затримку вагонів з вини відповідача та доведеність часу затримки.

При наявності таких обставин позовні вимоги про стягнення нарахованого збору за зберігання на станції призначення в сумі 749367грн.60коп. правильно визнані господарським судом недоведеними, а позов таким, що  не підлягає задоволенню.

Оскільки позовні вимоги про стягнення збору за зберігання вантажу у сумі 749367грн. 60коп. визнані недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню, господарський суд не мав необхідності досліджувати питання стосовно дотримання строків для звернення з позовом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла до висновку, про те, що рішення господарського  суду від 28.03.2007р. про відмову у задоволенні позову про стягнення збору за зберігання вантажу у сумі 749367грн.60коп. є таким, що прийнято при повному дослідженні всіх обставин справи, з урахуванням норм чинного законодавства, тому підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга –без задоволення.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства „Донецька залізниця” м.Донецьк залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 28.03.2007р. у справі № 39/95 залишити без змін.

Головуючий          Т.А.  Шевкова

Судді:          Г.І.  Діброва

О.В.  Стойка

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС, 5. госп. суду