ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------
"21" листопада 2007 р.
Справа №  02/4258
Господарський суд Черкаської області
в складі   головуючого судді  Пащенко А.Д.,
із секретарем судового засідання
за участю представників: позивача:
Солощук М.М.- за довіреністю,
відповідача:  ОСОБА_1 -підприємець особисто,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси справу
“Промислово-фінансовий банк”
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
стягнення 90 786 грн. 30 коп.,
Заявлено позов про стягнення з
відповідача  90 786 грн. 30 коп.
сплаченої орендної плати відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем
договору оренди від 04.10.2005 року.
В обґрунтування позовних вимог
позивач вказує на те,  що:
в договорі оренди зазначено,
що  відповідач передає  позивачу в строкове платне користування нежиле
приміщення, розташоване на першому поверсі
у будинку № 206 кв. 1 по вул. Гоголя в м. Черкаси,  для розміщення  та діяльності
у ньому філії банку,  однак,  відповідач ввела позивача в оману і після
підписання договору оренди став відомий істинний статус приміщення як жилого,
тобто, відповідач передала позивачу  в
оренду  квартиру, а відповідно до чинного
законодавства України заборонено використання житла не за цільовим
- відповідач зобов'язана була
вчинити дії для переведення жилого приміщення у категорію  нежилого та повинна була укласти договір на
строк не менше 5 років, як це вимагається постановами Національного банку
України з питань організації приміщень банків;
в зв'язку з викладеним позивач вважає,
що станом на день подання позову
приміщення для розміщення  філії
банку не передано, а акт приймання-передачі приміщення вважає  таким, що не має  жодних правових  наслідків, оскільки  не передбачає передачу саме того  приміщення, яке було зазначене у договорі
позивачу було передане приміщення, непридатне для розміщення філії
банку, чим порушено  статті 767, 768
Цивільного кодексу України;  у договорі
оренди  відсутні  ряд умов, що визначені законом як
істотні  для договорів оренди приміщення
для розміщення в них банківських установ;
беручи до уваги недосягнення сторонами згоди щодо всіх істотних  умов
договору оренди,  позивач вважає
даний договір оренди неукладеним, тобто таким, що не  породжує для сторін   правових
наслідків, внаслідок чого  у нього
є  законні підстави вимагати
повернення  отриманого за даним
договором  оренди на підставі ст. 1212 ЦК
Представник  позивача
у  судовому засіданні
позов підтримав у заявленій сумі, просив його задовольнити повністю та
пояснив,  що в зв'язку із
невиконанням  відповідачем свого
зобов'язання по передачі позивачу в оренду нежилого приміщення, позивач мав
право відмовитися від договору,
розірвати його, звільняється від сплати орендної плати на підставі ст.
762 ЦК України.   Представник
стверджував, що договір оренди суперечить закону і є недійсним в зв'язку з тим,
що на момент його укладення відповідач не мала права здавати приміщення в
оренду,  що підтверджується копією  свідоцтва про сплату єдиного податку та
листом ДПІ на запит суду.
Відповідач у відзиві на позов  заперечила проти вимоги позивача, вважаючи
позов безпідставним та стверджуючи, що:
сторони є вільними у виборі
контрагентів при укладанні договорів;
вказане  приміщення  було передане позивачу  за актом прийому передачі безпосередньо  керівнику, у справному стані,  без пошкоджень;
сторони щомісяця підписували акти приймання послуг по наданню в оренду
приміщення, у яких сторони підтверджували, що вони не мають претензій по
якості  та своєчасності наданих
послуг,  на підставі чого позивач
сплачував орендну плату із свого рахунку;
доводи позивача про те, що його було введено в оману, не відповідають
дійсності та матеріалам справи, оскільки
в момент укладення договору оренди позивачу було відомо про статус та
предмет майна, у ньому вказано,  що
квартира придбана орендодавцем за договором купівлі-продажу квартири,  однак,
це дійсно було нежиле приміщення, оскільки у цій квартирі ніхто не
проживав і не був  зареєстрований;
при укладенні договору оренди сторони
досягли згоди з усіх істотних умов,
які передбачені для відповідного виду
господарського договору;
цільове використання  приміщення
-це обов'язок позивача,  який повинен
знати і дотримуватися вимог Національного банку України;
вважає,  що договір оренди є  чинним по даний час, оскільки до цього
часу  жодна із сторін не надіслала  за 2 тижні іншій  стороні заяву про намір припинити  договір, як це  передбачено п. 3.3. договору,  а всі кошти отримані нею на законних
Представник відповідача у судовому засіданні, заперечуючи проти
позову, посилалася на доводи і міркування, викладені у відзиві на позов,
просила відмовити позивачу в позові.
У судовому засіданні оголошувалася
перерва із 02.11.2007р. по 07.11.2007р.
Оцінивши докази у справі в їх
сукупності, заслухавши пояснення та доводи
представників сторін, суд встановив наступне.
04 жовтня 2005 року  фізична особа-підприємець ОСОБА_1 та АК
“Промислово-фінансовий банк” підписали Договір оренди № б/н,  за умовами якого підприємець (як
орендодавець) передає не пізніше строку,
зазначеного у п. 2.2. договору,
а  банк (орендар)   приймає в строкове платне володіння та
користування нежиле приміщення  загальною
площею 79,9 кв. м.,  яке розташоване  на першому поверсі  у будинку за № 206 кв. 1 по вул. Гоголя в м.
пункті 1.3. договору вказано,  що
приміщення надається  орендарю для
розміщення  і діяльності  у ньому філії банку.
Відповідно до пункту 2.2. договору
сторони підписали акт прийому-передачі приміщення від 4 жовтня 2005 року,  в якому вказали,  що приміщення передається  у справному стані,  без пошкоджень.  Із цього дня приміщення вважається переданим
в оренду (п. 2.4. договору).
Сторони домовилися про те, що розмір
місячної орендної плати, що сплачується орендарем,  складає 1198,50 доларів США, що за офіційним
курсом НБУ на день підписання договору дорівнює 6052,42 грн.
Як вбачається із матеріалів
справи,  сторони щомісяця підписували
акти прийому-передачі послуг по наданню в оренду приміщення по договору оренди   від 4.10.2005 року.
На підставі вказаних актів та
рахунків відповідача банк щомісяця перераховував  орендну плату на  рахунок відповідача і всього за період із
жовтня 2005 року по грудень 2006 року перерахував кошти  в сумі 90 786,30грн.
Позивач  заявив вимогу про стягнення із відповідача
вказаної суми коштів як безпідставно отриманих відповідачем,  однак,
суд вважає доводи позивача необґрунтованими, а  вказану вимогу безпідставною,  виходячи із наступного.
Згідно статті 1212 Цивільного
кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого)  без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому
Тобто, вказана стаття поширюється на
випадки,  коли  для отримання майна,  в тому числі коштів, не було правової
підстави.  Однак,  у даній ситуації  кошти перераховувалися позивачем на підставі
договору оренди, укладеного позивачем та відповідачем між собою.  Доводи позивача про те,  що відповідач ввела позивача в оману,
спростовуються  матеріалами справи,  оскільки
в пункті 1.2. договору вказано,
що приміщення належить орендодавцю та громадянину ОСОБА_2 на праві
спільної часткової власності відповідно до договору купівлі-продажу
квартири,  сторонами підписано акт
прийому-передачі приміщення від 04.10.2005 року,  текст якого
вказує на те,  що представник
позивача бачила предмет оренди.
Суд вважає безпідставними доводи
позивача про те,  що договір оренди від 4
жовтня 2005 року є неукладеним,
оскільки  вказаний договір містить
всі істотні умови  для договорів даного
виду, і про його укладення позивач стверджував у листі від 17.01.2007 року  на адресу відповідача.
Відповідно до пункту 3.1.
договору  він укладений сторонами на два
місяці - з 4 жовтня 2005 року  по 4
грудня 2005 року.  В пункті 3.3. договору
вказано,  що цей договір  вважається
продовженим на той самий термін і на тих самих умовах,  які були передбачені договором,  якщо жодна
сторона  за два  тижні до
закінчення строку оренди  за цим
договором не заявить  про намір його
розірвати.  В контексті даного пункту суд
вважає,  що мова йде не про розірвання
договору оренди,  а про його припинення в
зв'язку із закінченням встановленого у договорі строку.
Як вбачається,  АК “Промислово-фінансовий банк”  надіслав відповідачу  лист
від 17.01.2007 року про
розірвання договору оренди від 04.10.2005 року.  Тому,
виходячи із  умови пункту 3.3.
договору, суд вважає  зобов'язання оренди
припиненим після отримання  відповідачем
вказаного листа позивача.
Позивач стверджує,  що він мав право відмовитися від
договору,  мав право розірвати
договір,  однак суду не подано
доказів  ні першого, ні другого до
вказаного листа від 17.01.2007 року.  Перерахування
коштів  по грудень 2006 року включно
підтверджує  відсутність у сторін наміру
припиняти відносини оренди.
Згідно статті 627 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні договору,  виборі контрагента та визначенні умов
Суд вважає,  що
позивач не вказав законних підстав для визнання договору недійсним. Окрема
вимога про це позивачем не заявлялася. Позивач не вказав норму цивільного
законодавства,  яка прямо  вказувала б на недійсність  такого договору в разі  його укладення. Відсутність у свідоцтві про
сплату єдиного податку такого виду діяльності як здавання приміщення в оренду
(найм) не може бути підставою для визнання недійсним договору оренди, оскільки  законодавство, яке регулює податкові
відносини, не відноситься до актів цивільного законодавства.
Зазначення орендної плати у договорі в
доларах США   не може впливати на  дійсність цієї умови, оскільки відповідно до
статті 533 ЦК України зобов'язання по сплаті
орендної плати виконувалося у гривнях.
Представник позивача не зміг пояснити,
чому в усіх актах прийому -передачі послуг (в тому числі і в актах за листопад,
грудень 2006 року за підписом нового голови правління)  вказано,
що сторони підтверджують,  що вони
не  мають претензій по якості та
своєчасності наданих послуг.
Суд не приймає також доводи позивача
про звільнення його від сплати  орендної
плати в зв'язку з неможливістю
використання приміщення  за
призначенням,  оскільки позивач не
вказав, чому він не зміг використовувати приміщення за призначенням,  не довів,
що він взагалі хотів використовувати його за призначенням, яке вказане у
договорі оренди, і  не вказав,  що він робив для цього,  що йому перешкоджало,  адже у договорі оренди відсутня вказівка про
те,  що пристосування приміщення для
переобладнання і  використання під філію
банку  покладалося на відповідача.  Проаналізувавши  умови
договору,  суд не вбачає
домовленості сторін про покладення такого обов'язку  саме на відповідача.  На відповідача -орендодавця за договором -не
може бути покладено обов'язок дотримання банком вимог Національного банку
України щодо влаштування  та
розміщення  філії банку, та не може бути
покладено обов'язок проведення перевірок цільового використання приміщення.
Факти систематичних перерахувань на рахунок відповідача сум орендної плати
відповідно до умов договору підтверджували на той момент його належне
З огляду на викладене, суд
приходить до висновку, що позивач не вказав законних підстав для стягнення
коштів із відповідача, тому позов задоволенню не підлягає.
На підставі ст.49 ГПК України
понесені позивачем судові витрати
повністю покладаються на позивача і йому не  відшкодовуються.
Виходячи з викладеного,  керуючись ст.ст.  49, 82-84 ГПК України, суд
У позові відмовити повністю.
Рішення може бути оскаржене до
Київського міжобласного апеляційного господарського суду.

Суддя                                                                                                 А.Д.Пащенко