ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

№
р.

За позовом
Закритого акціонерного товариства «Військово-страхова компанія»

до
1) Комунального підприємства «Київпастранс»Автобусний парк № 3
2) Акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

про
стягнення 36 731,74 грн.

Суддя
Сташків Р.Б.

Представники:

від позивача –
Садовенко А.М. (довіреність № 327 від 17.07.2007);

від відповідача-1 -
від відповідача-2 -
Бєлах Л.Ф. (довіреність № 06/386 від 29.12.2006);
Стрілко О.В. (довіреність № 2194 від 04.10.2006).

У судовому засіданні за згодою сторін було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Закрите акціонерне товариство «Військово-страхова компанія»(далі –Страхова компанія) звернулося до господарського суду з позовом про стягнення в порядку регресу з Комунального підприємства «Київпастранс»Автобусний парк №3 (далі – Підприємство) та збитків (компенсації страхового відшкодування) у сумі 36 731,74 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Страховою компанією на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту від 26.10.2005     № 192/06/05 (далі –Договір), внаслідок настання страхової події –дорожньо-транспортної пригоди (далі –ДТП) виплачено страхове відшкодування за письмовою заявою власника пошкодженого автомобіля  Jimnу», державний номер АА 95-59 АХ –ДГЗІФ «Укрінмаш»(далі-Третя особа), а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування»та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки транспортний засіб –«А091 Богдан», державний номер 029-49 КА, яким скоєно ДТП, і водій якого визнаний винним у її скоєні, належить Підприємству, яке зобов'язано виплатити Страховій компанії заявлену до стягнення суму.

Підприємство позов не визнало, свої заперечення проти позову мотивувало тим, що Страхова компанія замість доказів про вартість матеріального збитку надала документи про вартість ремонту автомобілю, а в Страховому акті № 003/06/07 від 29.01.2007 зазначені лише фінансові документи про вартість ремонту автомобіля, а висновок експерта відсутній. Крім того, у своїх доповненнях до заперечень Підприємство зазначило, що Страховою компанією порушено підпункт «в»пункту 4.3, пункт 5.4 Договору щодо пред’явлення Страховій компанії автомобілю для огляду, наявності висновку спеціаліста-автотоварознавця або аварійного комісара Страхової компанії необхідного при визначенні розміру заподіяної шкоди та письмового погодження Підприємства про розмір збитків.

У судовому засіданні, яке відбулось 09.08.2007 представник Підприємства заявив клопотання про залучення до участі в справі в якості другого відповідача Акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія»(далі - Компанія).

Представник Страхової компанії проти заявленого клопотання не заперечував.

Вищевказане клопотання мотивоване тим, що між Підприємством та Компанією укладено поліс № ВВ/0019298 обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 16.11.2006 (далі –Поліс), а тому Компанія зобов’язана відповідно до статей 509, 526, 527, 629, 979, 988 ЦК України та 354 ГК України здійснити виплату страхового відшкодування Позивачу в межах ліміту відповідальності.

Ухвалою від 09.08.2007 Компанію залучено до участі в справі в якості другого відповідача.

Компанія позов не визнала, свої заперечення проти позову мотивувала тим, що Третя особа, яка постраждала внаслідок ДТП не має жодних претензій до неї. Крім того, Компанія зазначає, що до Страхової компанії, яка сплатила страхове відшкодування за майновим страхуванням, переходить у межах цієї суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду, а Компанія не є особою, яка відповідає за заподіяну шкоду, а тому в Страхової компанії не має підстав стягувати з Компанії збитки (компенсацію страхового відшкодування) у сумі 36 731,74 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно й, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як убачається з довідки Шевченківського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві від 20.03.2006 та постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 02.03.2006 у адміністративній справі № 3-3551/2006, 24.01.2006 була скоєна дорожньо-транспортна пригода, а саме зіткнення транспортного засобу «А091 Богдан», державний номер 029-49 КА, яким керував Погонщенко Г.І., з автомобілем Jimnу», державний номер АА 95-59 АХ, яким керував громадянин Максименко А.П.

Внаслідок указаної ДТП було пошкоджено автомобіль Jimnу», державний номер АА 95-59 АХ.

У постанові Шевченківського районного суду м. Києва від 02.03.2006 у адміністративній справі № 3-3551/2006 зазначено, що Погонщенко Г.І., порушив пункти 12.1,12.3 Правил дорожнього руху України, його визнано винним у вчиненні правопорушення.

Транспортний засіб - «А091 Богдан», державний номер 029-49 КА, яким завдано шкоду, згідно з довідки Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 20.03.2006 належить Підприємству.

Пошкоджений автомобіль був застрахований на підставі Договору, укладеного між Страховою компанією (Страховик) та Третьою особою (Страхувальник). Зазначений договір укладено строком на один рік (розділ 6 Договору), страхова сума за цим Договором складає 105 000 грн. (розділ 3 Договору).

Відповідно до абзацу першого пункту 5.4 Договору документом, на підставі якого визначається розмір заподіяної шкоди, може бути лише висновок спеціаліста-автотоварознавця або аварійного комісара Страховика, експертної установи, чи організації, виконаний за згодою Страховика, і на підставі чинних методичних документів.

Абзацом другим пункту 5.4 Договору встановлено, що за письмовим погодженням Страховика та Страхувальника розмір збитку може бути визначений на підставі сплачених Страхувальником рахунків-фактур та/або підписаних актів виконаних робіт між Страхувальником та ремонтним підприємством, де здійснювався ремонт транспортного засобу із зазначенням замінених, відремонтованих деталей, і використаних матеріалів, їх ціни, обсягів виконаних робіт та їх вартості.

Ремонт транспортного засобу при настанні страхового випадку повинен здійснюватись на погодженому зі Страховиком ремонтному підприємстві, що є офіційним представником заводу-виробника такого транспортного засобу (авторизована станція технічного обслуговування). При не згоді сторін щодо ремонту транспортного засобу на конкретному підприємстві, розмір заподіяної шкоди визначається на підставі висновків спеціаліста-автотоварознавця або аварійного комісара Страховика (пункт 5.4.1 Договору).

24.01.2006 Третя особа повідомила Страхову компанію по те, що стався випадок, який може бути визнаний страховим та написала заяву про збиток транспортному засобу. У той же день, між Страховою компанією та Третьою особою було укладено Протокол огляду пошкодженого автомобіля.

25.01.2006 Третя особа листом № 27/10-770-1 відповідно до пункту 5.4.1 звернулась до Страхової компанії щодо надання дозволу на ремонт автомобіля «Suzuki Jimnу», державний номер АА 95-59 АХ на ремонтному підприємстві ДП «Авто Інтернешнл», яке є, авторизованою станціє технічного обслуговування та на її гарантійному обслуговуванні знаходиться вказаний автомобіль.

29.01.2006 Страховою компанією був складений Страховий акт № 003/06/07.

03.02.2006 Страхова компанія листом № 65 повідомила Третю особу про те, що вона погоджує розмір збитків у зв’язку з пошкодженням автомобіля  Jimnу», державний номер АА 95-59 АХ внаслідок ДТП відповідно до абзацу другого пункту 5.4 Договору.

31.07.2006 Третя особа направила Страховій компанії листа № 27/10-9010 щодо виплати страхового відшкодування в сумі 36 731,74 грн.

Як убачається зі Страхового акта № 003/06/07 від 29.01.2006, Страховою компанією визначено розмір збитку завданого об’єкту страхування, що належав до виплати Третій особі в сумі 36 731,74 грн. Зазначені кошти відповідно до заяви Третьої особи від 31.07.2006 № 27/10-9010 Страховою компанією були сплачені Третій особі, що підтверджується платіжними дорученнями від 21.02.2007 № 60 на суму 25 344,72 грн., від 16.03.2006 № 131 на суму 11 387,02 грн.; рахунками від 21.02.2006 № 562 на суму 30 108,54 грн., від 22.06.2006 № 21862 на суму 6 623,20 грн.; платіжними дорученнями від 13.03.2006 на суму 30 108,54 грн., від 23.06.2006 № 2336 на суму 6 623,20 грн.; накладними від 22.06.2006 № 81902 на суму 1 561,81 грн., від 22.06.2006 № 81902 на суму 26 035,53 грн.; заказ-нарядом від 22.06.2006 на суму 9 134,40 грн.; актом виконаних робіт від 22.06.2006 № 81902 на суму 36 731,75 грн.

24.04.2007 Страхова компанія направила Підприємству претензію № 206 щодо відшкодування завданих збитків у розмірі 36 731,74 грн.

Підприємство у відповіді на вказану претензію зазначило, що Страхова компанія повинна звертатися з вимогою про відшкодування завданих збитків у розмірі 36 731,74 грн. до Компанії, так як транспортний засіб «А091 Богдан», державний номер 029-49 КА застрахований Компанією.

Статтею 27 Закону України «Про страхування»та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Страхової компанії перейшло в межах суми 36 731,74 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема, довідки Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 20.03.2006, транспортний засіб, «А091 Богдан», державний номер 029-49 КА, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю  Jimnу», державний номер АА 95-59 АХ, належить Підприємству.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відтак, Підприємство є особою, відповідальною за збиток, заподіяний автомобілю  uki Jimnу», державний номер АА 95-59 АХ, у результаті пошкодження цього автомобіля при ДТП.

Частиною п'ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Підприємство не довело факт того, що шкоду автомобілю Jimnу», державний номер АА 95-59 АХ, було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля.

Ухвалою від 09.08.2007 суд задовольнив клопотання Підприємства та залучив до участі в справі Компанію в якості другого відповідача.

Відповідно до пункту 9 статті 7 Закону України «Про страхування»страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є видом обов’язкового страхування.

Відносини в сфері обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та умови страхування на час укладення Полісу між Підприємством та Компанією, визначалися Законом України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»від 01.07.2004 № 1961-IV (далі-Закон № 1961).

Відповідно до статті 3 Закону № 1961 обов'язкове страхування  цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної   пригоди   та  захисту  майнових  інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 4 Закону № 1961 суб'єктами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники, страховики, особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, Моторне (транспортне) страхове бюро України та потерпілі.

Пунктом 35.1 статті 35 Закону № 1961 встановлено, що для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає  страховику відповідну  заяву.

З аналізу вищезазначених норм убачається, що Компанія, як страховик за Полісом, бере на себе зобов’язання по відшкодуванню збитків третій особі, які можуть бути нанесені з вини страхувальника внаслідок ДТП.

Полісом укладеним між Підприємством та Компанією встановлено, що Компанія забезпечує відшкодування шкоди, заподіяної потерпілим –третім особам, внаслідок ДТП, що сталася під час дії цього Полісу, і винуватцем якої був зазначений у цьому Полісі власник транспортного засобу; виплата страхового відшкодування здійснюється в межах страхових сум зазначених у Полісі, та на умовах, визначених законодавством про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Таким чином, суд визнає вимоги Страхової компанії про стягнення з Компанії 36 731,74 грн. виплаченого страхового відшкодування відповідно до статті 993 ЦК України неправомірним, оскільки Компанія не є особою, відповідальною за заподіяні збитки спричинені ДТП, а є лише страховиком за укладеним між Компанією та Підприємством Полісом.

Суд також не бере до уваги твердження Підприємства, які викладені в запереченні на позов та в доповненні до заперечень на позов, оскільки вони спростовуються абзацом другим пункту 5.4 Договору та документами, а саме  Протоколом огляду пошкодженого автомобіля від 24.01.2006, листами від 25.01.2006 № 27/10-770-01 та від 03.02.2006 № 65, копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна  довести  ті  обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суми, які підлягають сплаті за витрати, пов’язані з розглядом справи, при задоволенні позову покладаються на відповідача (частина 5 статті 49 ГПК України).

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, статтями 22, 988, 993, 1187 ЦК України, статтею 27 Закону України «Про страхування», суд –

ВИРІШИВ:

Позов до Комунального підприємства «Київпастранс»Автобусний парк № 3 задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс»Автобусний парк № 3 (03124, м. Київ, вул. Виборзька, 111, , р/р 622 у КРФ ВАТ КБ «Хрещатик», МФО 300830, а у випадку відсутності коштів  із будь-якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь Закритого акціонерного товариства «Військово-страхова компанія»(01010, м. Київ, вул. Московська, 7, , р/р 00 у АБ «Брокбізнесбанк, м. Київ, МФО 300249) 36 731 (тридцять шість тисяч сімсот тридцять одну) грн. 74 коп. відшкодування шкоди, 367 (триста шістдесят сім) грн. 31 коп. витрат по сплаті державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

У позові до Акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку із дня його підписання.

Суддя
Сташків Р.Б.

Рішення підписано 01.10.2007.