ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

27.09.2007                                                                Справа №  10/176-ПД-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Александрової Л.І. при секретарі Матирці М.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Херсонської міської Ради

до Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго"

третя особа без самостійних вимог на стороні позивача 1: Міське комунальне підприємство "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства";

третя особа без самостійних вимог на стороні позивача 2: Міське комунальне підприємство "Херсонтеплокомуненерго"

про  визнання частково недійсним договору та зобов'язання виконувати умови договору

за участю представників сторін:

від позивача: Бондар А.В. - н-к сектору юрвідділу;

від відповідача: Руденко О.В. - юрисконсульт;

від третьої особи 1: не прибув;

від третьої особи 2: не прибув.

Справу прийнято до провадження судді Александрової Л.І. на підставі розпорядження голови господарського суду №  152 від 10.07.2007 р.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення після закінчення розгляду справи.

Позивач звернувся з позовом, яким просить визнати недійсним підпункт 4.1 Договору про постачання електричної енергії від 27.07.2002 р. укладеного між відповідачем та ТОВ "Херсонтепломережі" та зобов'язати відповідача виконувати зобов'язання за даним договором.

Доповненням до позовної заяви позивач змінив позовні вимоги, просить визнати недійсним підпункт 3.1.2. Договору № 386 про постачання електричної енергії від 09.03.2004 р. укладеного між відповідачем і МКП "Херсонтеплокомуненерго" (далі Договір) та зобов'язати відповідача виконувати зобов'язання за даним договором. Позовні вимоги заявлено зокрема на підставі ст.ст. 203, 526, 527, 530 ЦК України, ст. 6 та 25 Закону України "Про теплопостачання" (далі Закон), а також - норм Закону України "Про питну воду та питне водопостачання". При цьому позивач посилається, що п/п 3.1.2. Договору суперечить вимогам зазначених Законів якими визначено, що одним із принципів державної політики у сфері теплопостачання та водопостачання є заборона відключення об'єктів тепло- та водопостачання від систем енерго-, газо-, водопостачання як об'єктів життєзабезпечення та стратегічного призначення.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, посилаючись що спірний підпункт  був включений до Договору на за взаємною згодою сторін при його укладенні та на підставі норм чинного законодавства, а саме ч. 2 ст. 24 Закону України "Про електроенергетику", п. 1 Розпорядження Кабінету Міністрів України № 133 від 07.04.2001 р. "Про систему заходів, спрямованих на створення сприятливих умов для розвитку електроенергетичної галузі", п.п. 6.1.3. та 7.5. Правил користування електричною енергією затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року N 28, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 2 серпня 1996 р. за N 417/1442 (далі Правила). Крім того, стверджує, що п/п  3.1.2. Договору, щодо права відповідача припиняти постачання електричної енергії третій особі 2, визначений на основі типового договору про постачання електричною енергією, який встановлено в Додатку № 3 до Правил.

Третя особа 1 повідомила, що між нею та третьою особою 2 укладено договір про відшкодування витрат на підкачування холодної води. В результаті відключення третьої особи 2 від постачання електричної енергії припиняється постання води до об'єктів, які він обслуговує.

Третя особа 2 позовні вимоги підтримала, пояснила, що відключення від постачання електричної енергії призведе до припинення тепло та водопостачання споживачам, яким він надає такі послуги. Просить розглянути справу без участі його уповноваженого представника.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

в с т а н о в и в:

Крім викладеного з матеріалів справи слідує, що між Відкритим акціонерним товариством "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" та Міським комунальним підприємством "Херсонтеплокомуненерго" укладено Договір № 386 від 09.03.2004 р. про постачання електричної енергії. Відповідно до умов Договору ВАТ "ЕК"Херсонобленерго" зобов'язалось постачати МКП "Херсонтеплокомуненерго" електричну енергію, а останнє своєчасно та в повному обсязі оплачувати її вартість. Крім того, пунктом 3.1.2. Договору відповідачу надано право обмежувати або припиняти постачання електричної енергії Споживачу (третій особі 2) згідно з умовами розділу 6 (Порядок обмеження та припинення електропостачання)  цього Договору у відповідності до Порядку, передбаченого ПКЕЕ.

Таким чином, сторонами Договору є ВАТ "ЕК"Херсонобленерго" та МКП "Херсонтеплокомуненерго", які зареєстровані як окремі, самостійні юридичні особи.

Позивач, Херсонська міська рада, не є стороною оспорюваного Договору. Проте зазначає, що спірним пунктом Договору порушені інтереси Херсонської територіальної громади, посилаючись на ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування" стверджує про право міської ради представляти відповідні територіальні громади.

Згідно стаття 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як зазначалось вище, оспорюваний Договір укладено між юридичними особами та регулює відносини між ними з приводу постачання електричної енергії при здійсненні ними господарської діяльності, позивач не є стороною спірного Договору, спірний пункт якого не стосується інтересів позивача.

За таких обставин відсутні правові підстави для звернення Херсонської міської ради з позовною заявою про визнання частково недійсним Договору укладеного між відповідачем та третьою особою 2, та зобов'язання відповідача належним чином виконувати умови даного Договору.

Також слід зазначити, що відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 6, 7 Закону України "Про питну воду та водопостачання" державна політика в сфері питної води та питного водопостачання будується на забороні відключення об'єктів питного водопостачання та водовідведення від систем енергопостачання, як об'єктів життєзабезпечення і стратегічного призначення.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про теплопостачання" державна політика у сфері теплопостачання базується на принципах заборони відключення в опалювальний період об'єктів теплопостачання від систем енерго-, газо-, водопостачання як об'єктів життєзабезпечення та стратегічного призначення.

Проте, преамбулою укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії " 1143 від 09.11.2004 р. встановлено, що під час виконання умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені ним, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема Правилами користування електричною енергією (далі ПКЕЕ).

ПКЕЕ, затверджені постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.96 р. № 28, зареєстровані у Міністерстві юстиції України 02.08.96 р. за № 417/1442 (із змінами і доповненнями) є обов'язковими для споживачів замовників, а також підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, які здійснюють виробництво, передачу та постачання електричної енергії.

Пункт 1.3 ПКЕЕ визначає: постачання електричної енергії здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між споживачем та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між споживачем та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом.

Згідно з пунктом 1.6 ПКЕЕ: договір про постачання електричної енергії на основі типового договору (додаток 3) укладається постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма споживачами та субспоживачами (крім населення), які розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

В типовому договорі у відповідності до пункту 3.1.2: Постачальник має право обмежувати або припиняти постачання електричної енергії Споживачу згідно з умовами розділу 6 цього договору відповідно до порядку, передбаченому ПКЕЕ.

Згідно з ч. 3 ст. 184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Оспорюваний Договір укладено на основі типового Договору викладеного в додатку № 3 до Правил затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року N 28 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 2 серпня 1996 р. за N 417/1442.  Пунктом 3.1.2. типового договору про постачання електричної енергії встановлено право постачальника електричної енергії обмежувати або припиняти постачання електричної енергії Споживачу згідно з умовами  розділу 6 цього Договору у відповідності до порядку, передбаченого ПКЕЕ.

Частиною 4 статті 179 ГК України зокрема встановлено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Таким чином спірний пункт договору є обов'язковим для включення до договору про постачання електричної енергії у відповідності до вимог чинного законодавства.

Втім, суд зауважує, що принцип державної політики щодо заборони відключення об'єктів питного водопостачання та водовідведення від системи енерго-, газо-, теплопостачання як об'єктів життєзабезпечення і стратегічного значення може бути реалізований через інститут екологічної броні, запроваджений Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про електроенергетику" №  982-ІV від 19.06.2003 р.

Таким чином, позивач вправі погодити технологічну, аварійну та екологічну броню з метою запобігання припинення електропостачання за відсутності оплати за спожиту енергію та можливості обмеження постачання електричної енергії не нижче зарезервованого рівня аварійної броні.

Судові витрати покладаються на позивача.

За таких обставин в задоволенні позовних вимог відмовляється.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 82, 83, 84, 85  Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Копії даного рішення направити сторонам по справі та третім особам.

Суддя                                                                        Л.І. Александрова

Дата підписання

рішення 10.10.2007 р.