ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.07

Справа №АС4/231-07.

Господарський
суд Сумської області у складі:

Головуючого
судді
Малафеєвої  І. В.

Судді
Костенко Л. А.

Резниченко О. Ю.

розглянувши
справу

за
позовом                     приватного
підприємця ОСОБА_1 м. Суми

до
відповідача              Державної
податкової інспекції в м. Суми

третя
особа на стороні позивача:

торгівельно-виробниче
підприємство “Гєра”, м. Суми

про
визнання неправомірними дій та визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення

Представники:

від  позивача          ОСОБА_2 (дов. б/н від
18.06.07р.),  ОСОБА_1

від
відповідача:            Шаповал Л. О. ,
Кисленко О. М.

від
третьої особи: Могиліна А. В.

прокурор:                     не з'явився

В
судовому засіданні оголошувалися перерви з 16.08.2007 р. до 27.09.2007 р. до 12
год. 50 хв., з 27.09.2007 р. до 24.10.2007 р. до 10 год. 30 хв.

Суть
спору: позивач просить визнати недійсним податкове повідомлення-рішення ДПІ в
м. Суми від 16.05.2007р. №/0/17-1016//32-99 за яким
визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість за основним
платежем в сумі 1840 176 грн. та застосовані штрафні санкції в сумі 1 845 106
грн.

Відповідач
проти позову заперечує, рішення вважає законним та обґрунтованим.

Третя
особа підтримує позицію позивача. Протягом розгляду справи учасниками судового
процесу подавалися документи, які стосуються предмету спору, надавалися усні
пояснення.

Розглянувши
матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази по справі, суд встановив
наступне.

Податкове
повідомлення-рішення №/0/17-1016//32-99 від 16.05.2007р.
прийняте на підставі акта про результати планової документальної перевірки
своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів
(обов'язкових платежів) приватного підприємця ОСОБА_1 за період з 01.04.2004р.
по 31.03.2007 р.

Відповідачем
перевірка проводилась з 12.04.2007р. по 25.04.2007р. на підставі ч. 1 ст. 11-1
Закону України  "Про державну
податкову службу в Україні", відповідно до направлення на перевірку від
12.04.2007 року № 885 та відповідно до затвердженого плану проведення
перевірки.

Про
проведення перевірки приватному підприємцю ОСОБА_1 було вручено письмове
повідомлення від 02.04.2007р., а  в
журналі реєстрації перевірок контролюючими органами у приватного підприємця
ОСОБА_1 зроблено запис за № 1.

Перевіркою
було встановлено, що позивач, зареєстрований як платник єдиного податку, у
вересні 2004 року перевищив граничну суму обсягу виручки, визначеної п. 1 Указу
Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів Малого підприємництва" № 746/99 від 28.06.99 р., в
результаті чого з 01.10.2004 року був переведений на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності.

Відповідно
до п. 2.1. ст. 2 Закону України "Про податок на додану вартість",
платником податку на додану вартість є особа, обсяг оподатковуваних операцій з
поставки товарів (робіт, послуг), якої протягом будь-якого періоду з останніх
дванадцяти календарних місяців перевищував 3600 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Таким
чином, приватний підприємець ОСОБА_1 підпадав під визначення платника податку
на додану вартість.

Відповідно
до п. 9.3. ст. 9 Закону України "Про податок на додану вартість",
особи, що підпадають під визначення платників податку згідно з статтею 2 цього
Закону, зобов'язані зареєструватися як платники податку в органі державної
податкової служби за місцем їх знаходження".

Згідно
пункту 9.4. ст. 9 вищевказаного Закону, заява про реєстрацію має бути подана
(надіслана) податковому органу особами, що підлягають реєстрації згідно з
пунктом 2.1. статті 2 цього
Закону,   не   пізніше
двадцятого   календарного   дня,
що   настає  за
останнім   днем
дванадцятимісячного періоду ( в редакції Закону, який діяв на даний момент),
тобто до 20.10.04р., а державна податкова інспекція зобов'язана видати заявнику
( відправити поштою) свідоцтво про реєстрацію такої особи на протязі 10 днів
від дня отримання реєстраційної заяви. Таким чином. позивач повинен був подати
заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість до ДПІ в м. Суми не
пізніше 20.10.2004 року, а з 01.11.2004 року подавати декларацію з податку на
додану вартість.

Відповідно
до п. 7.1. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість",
поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними)
цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість.

Згідно
пункту 4.1. ст. 4 Закону України "Про податок на додану вартість",
база операцій з поставки товарів ( послуг) визначається, виходячи з їх
договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче
за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань оподаткування ( за винятком податку на додану
вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги
стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів ( послуг), а до
складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку
безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією
вартості товарів (послуг).

Позивач
не включив до податкових зобов'язань з податку на додану вартість кошти,
одержані на розрахунковий рахунок в результаті здійснення, в період з листопада
2004 року по березень 2007 року включно, господарських операцій, які є об'єктом
оподаткування згідно Закону України "Про податок на додану вартість",
чим порушив п. п. 3.1.1. п. 3.1. ст. 3 та п. п. 7.7.1. п. 7.7. ст. 7 Закону
України "Про податок на додану вартість".

Відповідно
до п. п. 3.1.1. п. 3.1. ст. 3 Закону України "Про податок на додану
вартість", об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки
товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України,
в тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави
позичальнику ( кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу
(орендарю).

Приватний
підприємець ОСОБА_1 з 01.07.2004 року по 31.03.2007 року здійснював комісійну
торгівлю непродовольчими товарами - металоконструкціями (труби, арматура,
квадрат, листи). Згідно банківських виписок на розрахункові рахунки приватного
підприємця ОСОБА_1 за перевіряємий період надійшли кошти від реалізації
металоконструкцій в сумі 11 858 054, 64 грн. (з ПДВ).

Відповідно
до п. п. 7.7.1. п. 7.7. ст. 7 Закону України "Про податок на додану
вартість", суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню
з бюджету, визначається як різниця між: загальною сумою податкових зобов'язань,
що виникли у зв'язку з будь-яким продажем товарів ( робіт, послуг) протягом
звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду.

На
підставі акта документальної перевірки від 28.04.2007 року, у зв'язку з
порушенням позивачем п. 2.1 ст. 2, п. 9.4. ст. 9, п. п. 3.1.1. п. 3.1. ст. 3,
п. п. 7.7.1. п.7.7. ст. 7 Закону України "Про податок на додану
вартість" від 03.04.07 року № 168/97-ВР із змінами і доповненнями,
прийнято оспорюване позивачем податкове повідомлення-рішення від 16.05.2007
року № /0/17-1016//32-99, яким визначено податкове
зобов'язання за основним платежем з податку на додану вартість у сумі 1 840 176
грн. і у відповідності з п. п. 17.1.3, п. п. 17.1.6. п. 17.1. ст. 17 Закону
України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами" застосовані штрафні санкції 1
840 176 грн. + 4 930 гри. - у розмірі десяти відсотків від суми недоплати
(заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів,
починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи
податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків
податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти
відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян сукупно за весь строк недоплати та додатково у розмірі п'ятдесяти
відсотків від суми недоплати, але не менше ста неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості
податкових періодів, що минули.

Слід
зазначити, що необґрунтованим є посилання позивача на необхідність зазначення в
податковому повідомленні-рішенні норм Указу Президента України № 727/98 від
03.07.1998 року, та норм Закону України "Про державну податкову службу в
Україні", виходячи з наступного.

Спеціальним
законом з питань оподаткування є Закон України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами", ст. 4 якого визначає порядок подання податкової декларації та
визначення суми податкових зобов'язань.

Відповідно
до п. п. б) п. п. 4.2.2. п. 4.2 ст. 4 вищевказаного Закону, контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника
податків у разі, якщо дані документальних перевірок результатів діяльності
платника податків свідчать про заниження або завищення його податкових
зобов'язань.

Згідно
п. 6.1. ст. 6 Закону "Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами", у разі, коли сума
податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом відповідно до
статті 4 цього Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків
податкове повідомлення, в якому зазначається підстава для такого нарахування,
посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений
розрахунок або перерахунок податкових зобов'язань, сума податку чи збору
(обов'язкового платежу), належного до сплати, та штрафних-санкцій за їх
наявності, граничні строки їх погашення, а також попередження про наслідки їх
несплати в установлений строк та граничні строки, передбачені законом для
оскарження нарахованого податкового зобов'язання (штрафних санкцій ні їх
наявності).

Оспорюване
позивачем податкове повідомлення-рішення відповідає вимогам п. 6.1. ст. 6
спеціального Закону.

Щодо
заперечення позивачем необхідності переходу на загальну систему оподаткування,
то згідно з Порядком ведення Книги обліку доходів і витрат суб'єкта малого
підприємництва - юридичної особи, яка застосовує спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності, затвердженим наказом ДПА України від 12.10.99
р. № 554, у Книзі обліку доходів та витрат у дохідній частіші відображається
всі надходження, отримані на розрахунковий рахунок та в касу суб'єктом малого
підприємництва від продажу продукції (товарів, робіт, послуг), майна, включаючи
основні фонди, які належать суб'єкту малого підприємництва й реалізовані у
звітному (податковому періоді), позареалізаційні доходи та виручка від іншої
реалізації.

Відповідно
до Порядку складання Розрахунку сплати єдиного податку суб'єктом малого
підприємництва - юридичною особою, затвердженого наказом ДПА України від
28.02.2003 р. № 98 (із змінами і доповненнями), у рядку 4 Розрахунку
відображається загальна сума коштів, отримана на розрахунковий рахунок або (та)
в касу суб'єкта малого підприємництва, яка підлягає оподаткуванню єдиним
податком).

Крім
того, стаття 2 Закону України "Про податок на додану вартість" у
редакції на момент виникнення спірних відносин (жовтень 2004 року) чітко
передбачала, що "платником податку на додану вартість є особа, обсяг
оподатковуваних операцій з поставки товарів (робіт, послуг), якої протягом
будь-якого періоду з останніх дванадцяти календарних місяців перевищував 3600
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ".

Таким
чином, йдеться не про чистий дохід особи (чи виручку підприємця), а про обсяг
оподатковуваних податком на додану вартість операцій з поставки товарів (
робіт, послуг).

Стаття
9 Закону України "Про податок на додану вартість" зобов'язувала осіб,
що підпадають під визначення платників податку на додану вартість, зареєструватися
як платники податку в органі державної податкової служби за місцем їх
знаходження.

Згідно
п. 1.3. Закону України "Про податок на додану вартість", платник
податку зобов'язаний здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що
сплачується покупцем.

Отже,
йдеться не про внесення до бюджету сум податку з виручки підприємця, а про
утримання та внесення до бюджету податку на додану вартість, що сплачується
покупцем товарів (робіт, послуг).

Актом
документальної перевірки встановлені порушення позивачем норм Закону "Про
податок на додану вартість", і на підставі висновків акту перевірки
прийнято оспорюване податкове повідомлення-рішення.

У
своїй позовній заяві позивач безпідставно посилається на визначення
"продажу товарів" наведене у ст. 1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств", оскільки у ст. 1 вказаного Закону
наведені визначення термінів у їх значенні, які вживаються тільки у цьому
Законі та для цілей оподаткування прибутку підприємств.

Об'єктом
же оподаткування податком на додану вартість, відповідно до п. п.. 3.1.1. п.
3.1. ст. З спеціального Закону, є операції платників податку з поставки товарів
та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України, в тому
числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику
(кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу (орендарю).

Враховуючи
вищевикладене, суд вважає позовні вимоги неправомірними, необґрунтованими і
такими, що не підлягають задоволенню.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 161, 162, 163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні адміністративного
позову приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) щодо визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м.Суми від
16.05.2007р. №/0/17-1016//32-99 яким приватному підприємцю
Могіліну Олександру Михайловичу м. Суми визначено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість за основним платежем в сумі 1 840 176 грн. та
застосовані штрафні санкції в сумі 1 845 106 грн.

2.          Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку
заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає
законної сили після закінчення цього строку.

3.          Заява про апеляційне оскарження
постанови подається протягом 10 днів з дня її складення у повному обсязі.
Апеляційна скарга на постанову подається протягом 20 днів після подання заяви
про апеляційне оскарження.

4.          Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

ГОЛОВУЮЧИЙ
СУДДЯ
І.В.МАЛАФЕЄВА

СУДДІ
Л.А.КОСТЕНКО

О.Ю.РЕЗНИЧЕНКО

В
судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повний
текст постанови підписаний 26.10.2007 р.