ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5, м.
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2007 р.  11:40 год.              Справа № АС-05/332-07

вх. № 6839/1-05

Суддя господарського суду Харківської області Ольшанченко В.І.

за участю секретаря судового засідання Колесниченко О. В.

представників сторін :

позивача - заст. начальника відділу Яценка О.П. (довіреність від
10.01.07 р.),

відповідача - ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_1, виданий
Сахновщинським РВ УМВС України в харківській області 10.11.1999 р.),

по справі за позовом
Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів(м.
Харків)

до  суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1(смт. Сахновщина)

про стягнення 2268,23 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь
адміністративно-господарські санкції за 1 незайняте робоче місце, призначене
для працевлаштування інвалідів у 2006 році, у розмірі половини середньорічної
заробітної плати на його підприємстві за кожне робоче місце, призначене для
працевлаштування і незайняте інвалідом, в сумі 2250,00 грн. та пеню за період з
16.04.07 р. по 14.05.07р. в сумі 18,23 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у
2006 році відповідач, виходячи з середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу - 9 осіб, повинен був створити 1 робоче місце для
працевлаштування інвалідів, а оскільки середньооблікова чисельність працюючих у
відповідача інвалідів становила 0 осіб, то таким чином відповідач не виконав
встановлений чинним законодавством норматив і повинен сплатити
адміністративно-господарські санкції.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що він
займається перевезенням пасажирів автомобільним транспортом загального
користування, має з одиниці транспорту і 9 працівників, з яких 4 водія,
посилаючись при цьому на ст.19 Закону України „Про автомобільний транспорт”,
згідно якої створення робочих місць для працевлаштування інвалідів проводиться
у розмірі 4 відсотків загальної чисельності працюючих, крім водіїв.

Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексом
адміністративного судочинства України (скорочено - КАС України) до початку
діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі
господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України
1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами Кодексу
адміністративного судочинства України.

За таких обставин, справа розглядається в порядку, встановленому
КАС України.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 19 Закону України „Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні” від 21.03.1991 р. № 875-ХІІ в редакції станом
на 23.02.06 р., для підприємств, об'єднань, установ незалежно від форм
власності та господарювання встановлюється норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування інвалідів в розмірі 4 відсотків від загальної
чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного
робочого місця.

Відповідно до поданої державної звітності „Звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів” (форма № 10-ПІ поштова-річна) за 2006 р. відповідач
повинен був створити у 2006 р. 1 робоче місце для працевлаштування інвалідів,
виходячи з середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу
- 9 осіб.

Згідно списку працюючих інвалідів - штатних працівників, які мали
інвалідність та були зайняті на підприємстві у 2006 р. (розділ ІІ) звіту форми
№ 10-ПІ у відповідача в 2006 році не працювало жодного інваліда. Таким чином,
середньооблікова чисельність працюючих інвалідів на підприємстві відповідача у
2006 році становить 0 осіб.

Згідно статті 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні” підприємства, установи, організації, фізичні особи, які
використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця
для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені
чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію,
необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду
соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у
порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач надав лист Сахновщинського районного центру зайнятості №
462 від 15.05.07 р., в якому вказується, що відповідач в 2006 році не подавав
інформацію та звіти форми № 3-ПН про наявність вільних робочих місць та
вакантних посад для інвалідів.

Відповідач не надав суду доказів подачі в 2006 році статистичної
звітності по формі № 3-ПН "Звіт про наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) та потребу в працівниках" та доказів повідомлення
уповноважених органів про наявність вільних робочих місць для працевлаштування
інвалідів.

Таким чином, відповідачем не вчинялися заходи щодо повідомлення
органів, визначених частиною першою статті 18 Закону України „Про основи
соціальної захищеності інвалідів в Україні”, які здійснюють працевлаштування
інвалідів.

Не інформування відповідачем компетентних органів про можливість
працевлаштування інвалідів унеможливлює виконання ними вимог ст. 18 Закону
України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”.

Виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що відповідач не створив
робочих місць в 2006 році для працевлаштування інвалідів, оскільки ним не були
вжити заходи, передбачені чинним законодавством для забезпечення
працевлаштування інвалідів на підприємстві.

Відповідно до ст. 20 Закону України „Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні” підприємства, установи, організації, у тому
числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні
особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19
цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального
захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається
в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві,
установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.
Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15
осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене
для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати,
нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства,
установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять
відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні
після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами,
організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними
в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного
за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою
статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення
адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Згідно звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2006 рік форми № 10-ПІ середньорічна заробітна плата на його
підприємстві у 2006 р. становила 4505,44 грн.

Відповідач не надав суду звіт про фінансові результати за 2006
рік, а тому суд не має можливості встановити наявність прибутку чи збитків у
відповідача.

Таким чином, оскільки відповідач не виконав встановлений законом
норматив створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, то він повинен
сплатити адміністративно-господарські санкції за 1 незайняте робоче місце,
призначене для працевлаштування інвалідів у 2006 році в сумі 2252,72 грн.

Посилання відповідача на те, що статтю 19 Закону України „Про
автомобільний транспорт”, згідно якої створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів проводиться у розмірі 4 відсотків загальної
чисельності працюючих, крім водіїв, суд вважає безпідставним, оскільки в Закон
України „Про автомобільний транспорт” були внесені зміни Законом України №
3492-ІV від 23.02.06 р., згідно яких це положення з Закону України „Про автомобільний
транспорт” вилучено і нічого не говориться про обмеження нормативу створення
робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Крім того, згідно ст.19 Закону України „Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні” норматив робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів, порядок його встановлення визначаються виключно цим
Законом. Якщо іншими законами встановлюються нормативи робочих місць,
призначених для працевлаштування інвалідів, або порядок їх встановлення,
відмінні від зазначених у цьому Законі, застосовуються положення цього Закону.

Таким чином, до даних правовідносин слід застосовувати тільки
Закон України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”.

До того ж Закон України „Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні” не передбачає будь-яких винятків щодо нормативу створення
робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідач не надав суду доказів сплати
адміністративно-господарських санкцій та пені.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими,
доведеними і підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст. 94 КАС України у справах, в яких позивачем є
суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати державного мита і не
поніс судових витрат, суд не стягує з відповідача судовий збір та витрати,
пов'язані з розглядом справи.

Керуючись статтями 18, 19, 20 Закону України „Про основи
соціальної захищеностіінвалідів в Україні”, статтями 86, 94, 98, 160 - 163 ,
п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства
України , суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1(АДРЕСА_1. Код НОМЕР_2) на користь Харківського обласного відділення
Фонду України соціального захисту інвалідів (61022 м. Харків, пл. Свободи, 5,
Держпром, 1 під., 1 пов., к.16. Код ЄДРПОУ № 14070760)
адміністративно-господарські санкції за незайняті робочі місця, призначені для
працевлаштування інвалідів у 2006 році, в сумі 2250,00 грн. та пеню за період з
16.04.07 р. по 14.05.07р. в сумі 18,23 грн.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи,
які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи,
інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову
суду першої інстанції повністю або частково.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку
подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної
інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до
адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який
ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС
України, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої
інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя
Ольшанченко
В.І.

Повний текст постанови складений 03.07.07 р.