ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
справа № 20-5/295
ПОСТАНОВА

і м е н е м     У к р а ї н и

"01" жовтня 2007 р.  09:10                                                                                          м. Севастополь

Господарський суд міста Севастополя в складі:

судді Євдокимова І.В., при секретері Кувшінової О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Севастополі адміністративну справу

За адміністративним позовом:  Товариства з обмеженою відповідальністю „Сатера-Трейд” (99001 м. Севастополь, пр. Перемоги, 45-А)

до Державної податкової інспекції в Нахімовському районі м. Севастополя  (99001 м. Севастополь, вул. Гер. Севастополя, 74)

про визнання недійсними податкових повідомлень - рішень

Представники сторін:

прокурор - не з’явився,

позивач - Мирошниченко Володимир Євгенович, представник, довіреність № б/н від 04.12.06, ТОВ "Сатера - Трейд";

відповідач - Кочкаренко Вікторія Олександрівна, представник, довіреність № 6490/10-0 від 07.11.06, ДПІ у Нахімовському районі  м. Севастополя;

відповідач - Савельєва Вікторія Володимирівна, представник, довіреність № 3708/17-2 від 08.06.07, ДПІ у Нахімовському районі  м.Севастополя;

відповідач - Коротков Андрій Борисович, представник, довіреність № 4601/9/10-036 від 05.09.07, ДПІ у Нахімовському районі  м. Севастополя;

відповідач - Чеботок Ольга Юріївна, довіреність №  1432/9/10-036   від 20.04.07, ДПІ у Нахімовському районі  м.Севастополя;

відповідач - Щукін Дмитро Борисович, посвідчення №  019072   від 23.04.07, ДПІ у Нахімовському районі  м. Севастополя;

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Сатера-Трейд” звернулося до господарського суду міста Севастополя з позовною заявою до Державної податкової інспекції в Нахімовському районі м. Севастополя,  про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень  № /0 та № /0 від 02.07.2007.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті в порушення вимог діючого законодавства України.

У зв’язку з тим, що у попередньому судовому засіданні суд встановив відсутність можливості врегулювання спору мирним шляхом, ухвалою від 20.08.2007 підготовче провадження було закінчено, справа призначена до судового розгляду.

07.09.2007 до участі у справі вступив прокурор.

Відповідач позовні вимоги не визнав, мотивуючі свої заперечення тим, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідно до вимог діючого законодавства України.

01.09.2005 набрав чинність Кодекс адміністративного судочинства України від 06.07.2005 №2747-IV, яким до компетенції адміністративних судів віднесено вирішення публічно-правових спорів, у яких хоча б однією стороною є суб'єкт владних повноважень

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненнями суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України дано визначення суб’єкта владних повноважень, згідно з яким –це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб’єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтею 4 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” встановлено, що Державна податкова адміністрація України є центральним органом виконавчої влади. Державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі підпорядковуються Державній податковій адміністрації України. Державні податкові інспекції у районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, міжрайонні та об’єднані державні податкові інспекції підпорядковуються відповідним державним податковим адміністраціям в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до статті 2 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” завданням органів державної податкової служби є здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов’язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством.

Згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” органами, уповноваженими здійснювати заходи з погашення податкового боргу, є виключно податкові органи.

Системний аналіз змісту зазначених норм права свідчить про те, що органи Державної податкової адміністрації України є органами виконавчої влади, їм надано право здійснювати контроль за правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів та здійснювати заходи погашення податкового боргу, зокрема, примусово, шляхом звернення до суду.

Відповідно до пункту 6 розділу VII Прикінцевих та Перехідних Положень Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, позов підлягає розгляду господарським судом в порядку адміністративного судочинства.

Згідно зі ст.ст. 27, 49, 51, 121, 130 Кодексу адміністративного судочинства України, представникам сторін в судовому засіданні, роз'яснені їх процесуальні права і обов'язки.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази,  суд

В с т а н о в и в :

Співробітниками ДПІ в Нахімовському районі м. Севастополя та ДПА у м. Севастополі проведена виїзна планова документальна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2006 по 31.03.2007.

Висновки перевірки містяться в акті № 362/10/23-123/31267300/93 від 20.06.2007.

За результатами  перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення № /0 від 02.07.2007 про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток в розмірі 790943,77 грн. та застосування штрафних санкцій  в розмірі 613945,52 грн., та № /0 від 02.07.2007 про  визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 445226,00 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 222613,00 грн.

Не погодившись із вказаними рішеннями податкового органу позивач звернувся до суду із позовом про визнання його недійсним.

Суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Як вбачається із  акту перевірки, перевіряючи у п. 3.1.2.1 послуги по доробці зразків, затвердженню технологічних інструкцій на загальну суму 17650,00 грн., отримані від ГПКТІ „Плодмашпроект” за договорами від 20.01.2006 № 15 та № 34 від 04.04.2006, виключають із валових витрат та кваліфікують як нематеріальний актив, з посиланням на п. 4П (С) БУ 8 „Нематеріальні активи”, суд не може погодитись з даним висновком, виходячи з наступного.

Технологічна інструкція –це внутрішній документ суб’єкта господарювання, який відноситься до категорії виробничий інструкцій, в якої визначені технологічні методи, технічні засоби, норми та нормативі виробництва продукції, методи контролю, та встановлені якісні та кількісні показники продукції, їх допустимі мережі, вимоги до упаковці, маркіруванню, умовам зберігання, строку придатності. Після упровадження передбачених інструкцією методів, способів, засобів, норм, нормативів для кожного етапу виробництва та закріплення обов’язків виконання і контролю за відповідними особами (винодел –технолог, купажист та інш.) подальше використання  інструкції  в межах того ж підприємства не передбачається можливим. Тобто технологічна інструкція призначена для постановці процесу першого операційного циклу.

Таким чином, позивачем технологічні інструкції були використані одного разу.

У зв’язку з чим, посилання перевіряючих на п. 4П (С) БУ 8 невірне, у зв’язку з тим, що технологічна інструкція не може використовуватись на протязі більш одного року (або одного операційного циклу, якщо він перевищує рік), а не підпадає під визначення нематеріального активу, її вартість не може амортизуватися і підлягає включенню у валові витрати.

Відповідно до п. 5.4.2 п. 5.4 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” витрати, крім тих, що підлягають амортизації, пов'язані з науково-технічним забезпеченням господарської діяльності, на винахідництво і раціоналізацію господарських процесів, проведення дослідно-експериментальних та конструкторських робіт, виготовлення та дослідження моделей і зразків, пов'язаних з основною діяльністю платника податку, виплатою роялті та придбанням нематеріальних активів (крім тих, що підлягають амортизації) для їх використання в господарській діяльності платника податку. Норми цього підпункту стосуються витрат на зазначені заходи незалежно від того, чи призвели такі заходи до збільшення доходів платника податку.

Також, перевіркою  встановлено, що позивач укладав з суб’єктами підприємницької діяльності –фізичними особами договори на одержання консультаційних послуг по вивченню документообігу, виробничого та фінансового циклів, розробці стратегії розвитку компанії, постановки  документообігу в управлінському обліку, розрахунку потреби підприємства в запасах, підбору постачальників, оптимізації виробничого процесу, розробці бізнес-плану з метою залучення додаткових засобів, послуги мийці пляшок та інш, а саме:

договір про надання послуг № 4/06 від 04.04.2006, виконавець –Классов Р.В., надано послуг на суму 1695000,00 грн.;

договір про надання послуг № 2/05 від 01.10.2005, виконавець -  Гуськов Ф.В., надано послуг на суму 400000,00 грн.;

договір про надання послуг № 3/01 від 11.01.2007, виконавець –Гуськов Ф.В., надано послуг  на суму 534000,00 грн.,

договір про надання послуг № 12/06 від 29.12.2006, виконавець – Гризнов Д.А., надано послуг на суму 284400,00 грн.

Вказаними договорами передбачено, що факт виконаних послуг підтверджується оформленням актів здачі-приймання виконаних послуг.

Таким чином, перевіряючи зробили висновок про необґрунтованість віднесення до складу валових витрат понесених валових витрат.

Але, відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704  первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно до пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Частинами 2, 3 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документу; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, твердження відповідача, про те, що у позивача відсутні будь-які документи з яких передбачається можливість підтвердження того, що фактичні послуги по вказаним договорам здійснювались, є неправомірним. Оскільки надані до перевірці акти відповідають вимогам діючого законодавства України і є первісними документами.

Як вбачається із змісту акту перевірки за період з 3 кварталу 2006 року по 1 квартал 2007 року позивач зависив амортизаційні відрахування в сумі 232729,05 грн., чим порушив п.п. 8.1.1 п. 8.1, п.п. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" і п. 4 П (с)БО 7, які виразились в тому, що позивач неправомірно включив в розрахунок амортизаційних відрахувань витрати на придбання комплексу по обробці вина холодом, яких не використовується у господарської діяльності та не   піддається зносу.

Дане твердження відповідача судом до уваги не приймається виходячи з наступного.

Відповідно до 8.2.2 п. 8.2 ст. 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" комплекс по обробці вина холодом відноситься до 3 групі основних фондів.

Згідно з п.п. 8.3.5 п. 8.3 ст. 8  Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" облік балансової вартості основних фондів, які підпадають під визначення груп 2, 3 і 4, ведеться за сукупною балансовою вартістю відповідної групи основних фондів незалежно від часу введення в експлуатацію таких основних фондів.

Відповідно до  п. 8.3.1 п. 8.3 ст. 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" сума амортизаційних відрахувань звітного періоду визначається як сума амортизаційних відрахувань, нарахованих для кожного із календарних кварталів, що входять до такого звітного періоду.  Тому з кварталу, наступного за кварталом придбання комплексу, слідує нараховувати амортизацію нової балансової вартості 3 групу, в яку включений був даний об’єкт.

Посилання перевіряючи на вимоги Положень (стандартів) бухгалтерського обліку  суд вважає також неправомірним, на підставі того, Положенням (стандартів) бухгалтерського обліку визначаються мета, склад і принципи підготовки фінансової звітності та вимоги до визнання і розкриття її елементів.

Також в акті перевірки вказано порушення позивачем п.п. 7.2.6 п. 7.2 , п.п. 7.4.1 п. 7.4, п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” яке виразилось в заниження податку на додану вартість за січень 2006 року –36261,00 грн., лютий 2006 року –58409,00 грн., березень 2006 року –44437,00 грн., квітень 2006 року –192832,00 грн., травень 2006 року –113287,00 грн., а саме позивачем не надані документі, що спростовують включення податкових накладних за період з 01.07.2005 по 31.12.2005, спірні податкові накладні не підтверджені первісними документами, відсутність спірних податкових накладних у реєстрі отриманих податкових накладних за попередній період (у реєстрах за липень-грудень 2005 року) не підтверджено. Крім того перевіряючи на встановили дату отримання спірних податкових накладних, а також не підтверджено отримання позивачем податкових накладених у 2006 році.

Але, як вбачається із матеріалів справи, в чому складається порушення згаданих пунктів Закону України „Про податок на додану вартість” відповідачем не вказано.

Вимога відповідача про підтвердження первісними документами податкових накладних є неправомірно, так як податкові накладні є первісними документами, які дають підставу для включення сум в податкових кредит, і не вимагають додаткового підтвердження.

Крім того, діючим законодавством не передбачений окремий порядок фіксування дати отримання податкової накладної.

Пунктом 9.2 порядку  ведення реєстру отриманих та виданих податкових накладних, затвердженого  наказом Державної податкової адміністрації України від 30 червня 2005 р. № 244 У графі 2 вказується дата отримання податкової накладної чи іншого документа, указаного в підпункті 9.1 цього пункту.

У реєстрах позивача дата отримання податкових накладних зафіксована.

На підставі вищезазначеного суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.  158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Адміністративний позов задовольнити повністю.

2.          Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Нахімовському районі м. Севастополя   № /0 від 02.07.2007 про визначення Товариству з обмеженою відповідальністю „Сатера-Трейд” податкового зобов’язання з податку на прибуток в розмірі 790943,77 грн. та застосування штрафних санкцій  в розмірі 613945,52 грн.

3.          Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Нахімовському районі м. Севастополя    № /0 від 02.07.2007 про  визначення Товариству з обмеженою відповідальністю „Сатера-Трейд”  податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 445226,00 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 222613,00 грн.

4.          Копії постанови направити сторонам.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Севастопольського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя                                                                                                         І.В. Євдокимов

Постанова складена та підписана

в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України

09.10.2007

Розсилка:

1.          ТОВ „Сатера-Трейд” (99001 м. Севастополь, пр. Перемоги, 45-А)

2.          ДПІ в Нахімовському районі м. Севастополя  (99001 м. Севастополь, вул. Гер. Севастополя, 74)

3.          прокуратура м. Севастополя (99011 м. Севастополь, вул. Павліченко, 1)

4.          справа

5.          наряд