ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

25 жовтня 2007 р.
№ 15/250

Вищий  господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді          Кузьменка М.В.,

судді                                        Васищака І.М.,

судді                                        Палій В.М.,

розглянувши    касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

"Рівнепромсантехмонтаж"

на                          рішення господарського суду Рівненської області від 07.11.2006р.

у справі              №15/250

за позовом         Товариства з обмеженою відповідальністю "Городок-Р"

до                          Товариства з обмеженою відповідальністю

"Рівнепромсантехмонтаж"

про                           стягнення 13 541,12 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнепромсантехмонтаж" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на рішення господарського суду Рівненської області від 07.11.2006р. у справі №15/250.

Вказана скарга не може бути прийнята до розгляду і підлягає поверненню скаржникові з таких підстав.

Основні вимоги, що пред’являються до форми і змісту касаційної скарги, викладені у статті 111 Господарського процесуального кодексу  (ГПК) України. Так, зокрема, відповідно до ч.4 названої статті, до касаційної скарги додаються докази сплати державного мита.

В силу ст.46 ГПК України, державне мито сплачується в доход держаного бюджету в порядку і розмірі, встановлених законодавством України, при цьому, відповідно до ст.45 ГПК України, позовні заяви і заяви про оскарження рішень, ухвал, постанов господарського суду оплачуються державним митом, крім випадків, встановлених законодавством.

За змістом ст.2 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито", одним з об’єктів справляння державного мита є касаційна скарга на рішення та постанови суду.

Відповідно до ст.6 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито" державне мито, що справляється з касаційних скарг на рішення та постанови господарських судів  сплачується за місцем розгляду та оформлення документів і зараховується до державного бюджету України.

За змістом ст.6 Декрету Кабінету Міністрів та відповідно до Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, яка затверджена наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.93 №15, державне мито з касаційних скарг, зараховується до державного бюджету України.

Відповідно  до  статті   50  Бюджетного   кодексу     України, бухгалтерський облік всіх надходжень до Державного бюджету України здійснює Державне казначейство України.

Порядок виконання державного бюджету за доходами визначений відповідним Порядком, який затверджено   наказом   Державного   казначейства   України   від 19.12.2000 №131. Згідно п.2.2 Порядку, до повноважень Державного казначейства України належить відкриття рахунків для зарахування обов’язкових платежів до бюджетів.

Так, відповідно  до  Плану  рахунків  бухгалтерського  обліку виконання державного та місцевих бюджетів,  для зарахування  державного  мита  до державного бюджету в управліннях Державного казначейства України АР Крим,  областях,  мм.  Києві та Севастополі  відкриті рахунки за  відповідними кодами бюджетної класифікації.

Звертаючись  з касаційною скаргою скаржник не додав до касаційної скарги доказів сплати державного мита на рахунок, відкритий у відповідному управлінні Державного казначейства для зарахування державного мита з касаційних скарг, що розглядаються у Вищому господарському суді України.

До касаційної скарги скаржником додані  платіжні доручення №529 від 23.11.2006р. на суму 25,50 грн. та №531 від23.11.2006р.  на суму 25,50 грн., які не можуть бути сприйняті судом в якості належного доказу сплати державного мита у встановленому порядку, оскільки  державне мито скаржником сплачено за такими реквізитами: одержувач “ВДК м.Рівне", банк одержувача "УДК в Рівненській області м.Рівне", призначення платежу "апеляційне оскарження", що в силу ч.1 п.4 ст.1113 ГПК України є підставою для повернення касаційної скарги.

Окрім того, відповідно до ст.1111 ГПК України, особа, яка подала касаційну скаргу, надсилає іншій стороні у справі копії касаційної скарги і доданих до неї документів, які у цієї сторони відсутні.

Докази виконання вимог зазначеної норми додаються до касаційної скарги в силу ч.4 ст.111 ГПК України.  Проте, в порушення названих норм, скаржником не додано доказів надіслання копії касаційної скарги позивачу у даній справі, що в силу п.3 ч.1 ст.1113 ГПК України, є підставою для  повернення касаційної скарги.

У своїй касаційній скарзі скаржник зазначає про додання до неї доказу надіслання копії касаційної скарги стороні. Між тим, вказаний доказ  відсутній, про що  працівниками канцелярії Вищого господарського суду України складено акт №03-31/282 від 23.10.2007р. (додається).

Керуючись п.п. 3,4 ч.1 статті 1113 ГПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнепромсантехмонтаж" на рішення господарського суду Рівненської області від 07.11.2006р. у справі №15/250   та додані до неї документи повернути скаржнику.

Головуючий, суддя                                                            М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                В.М.Палій