ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2007 р.
№ 42/26

Вищий господарський  суд України у складі колегії суддів:

Черкащенка М.М., - головуючого,

Рибака В.В.,
Самусенко С.С.,

розглянувши матеріали касаційної скарги
ВАТ “Західенерго”

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2007 року

у справі господарського суду
м. Києва

за позовом
ВАТ “Західенерго”

до
ДП “Енергоринок”

про
стягнення 12387837,12 грн.,

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:
Копійчак П.М.,

- відповідача:
Філіппова Н.А.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2005 року ВАТ “Західенерго” звернулось до господарського суду з позовом до ДП “Енергоринок” про стягнення  12387837,12 грн. заборгованості за продану електроенергію за період серпень, жовтень 2004 року.

Рішенням господарського суду м. Києва від 08.11.2005 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2007 року рішення місцевого господарського суду від 08.11.2005 року залишено без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями ВАТ “Західенерго” подало касаційну скаргу, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2007 року та рішення господарського суду м. Києва від 08.11.2005 року скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконних судових рішень.

Доповідач: Черкащенко М.М.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.92 Конституції України, засади організації та експлуатації енергосистем визначаються виключно законом, яким сьогодні є Закон України “Про електроенергетику”.

Згідно з преамбулою Закону України “Про електроенергетику”, закон визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії.

Відповідно до ст.15 Закону, купівля всієї електричної енергії,  виробленої на електростанціях, потужність чи обсяг відпуску яких більші за граничні показники, незалежно від величини встановленої потужності чи обсягів відпуску електричної енергії, та весь її оптовий продаж здійснюється на оптовому ринку електричної енергії України, який, згідно ч.2 зазначеної норми,  створюється на підставі договору у якому визначаються мета та умови діяльності, права, обов’язки та відповідальність сторін. При цьому, Правила оптового ринку електричної енергії України, які є невід’ємною частиною договору, визначають механізм функціонування оптового ринку електричної енергії України, порядок розподілу навантажень між генеруючими джерелами, правила формування ринкової ціни на електричну енергію.

В силу ст.1 названого Закону, учасниками оптового ринку електричної енергії України є суб’єкти підприємницької діяльності, які продають та купують електроенергію на оптовому ринку електричної енергії України на підставі договору.

Укладення договору купівлі-продажу електричної енергії учасників оптового ринку електричної енергії з суб’єктом підприємницької діяльності, який здійснює оптове постачання електричної енергії відповідно до договору, на підставі якого створюється оптовий ринок електричної енергії, є однією з вимог функціонування оптового ринку електричної енергії України (ч.6 ст.15 Закону).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 17.08.1999 року між ВАТ “Західенерго” та Національною енергетичною компанією “Укренерго”, правонаступником якої є ДП “Енергоринок”, був укладений договір купівлі-продажу електроенергії № 62/01-ЭР, відповідно до умов якого позивач зобов`язався продавати, а відповідач  купувати електричну енергію та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору. Сторони за договором визнали свої зобов’язання за договором між членами оптового ринку електроенергетики.

Відносини в галузі електроенергетики врегульовано спеціальним законодавством, зокрема, Законом України “Про електроенергетику” та іншими нормативно-правовими актами: положенням “Про Національну комісію регулювання електроенергетики України”, затвердженим Указом Президента України від 21.04.1998 р. №335/98 тощо. Основні питання спільного користування електроенергією на підставах, умовах та в межах, визначених Законом України “Про електроенергетику”, врегульовують, зокрема, ДЧОРЕ, Правила енергоринку та ряд інших додатків до Договору, що є невід’ємною його частиною.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір від 17.08.1999 року №62/01-ЭР є господарським, при укладанні якого були застосовані спеціальні правила складання, в яких поєднанні майнові та організаційні елементи, притаманні господарським договорам.

Відповідно до ст. 151 Закону України “Про електроенергетику”, для проведення розрахунків за куплену на оптовому ринку електричної енергії України та спожиту електричну енергію, зокрема, оптовий постачальник електричної енергії, яким є державне підприємство “Енергоринок”, відкриває в установах уповноваженого банку поточні рахунки (до внесення змін Законом від 10.01.2002р. №2921-ІІІ –“розподільчі рахунки”) із спеціальним режимом використання.

Зазначені рахунки призначені для накопичення коштів, отриманих за електричну енергію від споживачів, та розрахунків з учасниками оптового ринку електричної енергії. Перерахування коштів енергогенеруючим компаніям та іншим суб’єктам підприємницької діяльності, які проводять продаж електричної енергії на оптовому ринку, здійснюється уповноваженим банком з поточного рахунку із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії відповідно до алгоритму, встановленого Національною комісією регулювання електроенергії України.

Виходячи з тлумачення поняття алгоритму та поточного рахунку із спеціальним режимом використання, яке наведено у статті 1 Закону України “Про електроенергетику”, алгоритм розподілу коштів, який встановлюється НКРЕ України, застосовується до всіх без винятку поточних рахунків із спеціальним режимом використання, у тому числі і до таких рахунків ДП “Енергоринок”. Таким чином умова про алгоритм розподілу коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання оптового постачальника ДП “Енергоринок” є не договірною умовою, встановленою Договором між членами оптового рику електроенергії та додатками до нього, а нормою закону.

За таких обставин, доводи скаржника про те, що умови алгоритму не впливають на домовленість сторін за договором щодо оплати вартості товару, є помилковим.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач не довів належним чином недотримання відповідачем встановленого алгоритму використання коштів оптового ринку електричної енергії та порушення останнім прав позивача на одержання коштів за продану у серпні, жовтні 2004 року електричну енергію, судова колегія погоджується з висновками попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, а доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2007 року у справі № 42/26 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                                   М. Черкащенко

Судді                                                                                            В. Рибак

С. Самусенко