ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

15.05.07                                                                                           Справа  № 5/401-А

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді                                                             Бонк Т.Б.

суддів                                                                                Бойко С.М.

Марко Р.І.

при секретарі судового засідання Ковалишин Ю.

за участю представників:

від позивача            - Габор О.М. –помічник генерального директора з юридичних питань –начальник юридичного відділу;

від  відповідача            –Руденко Я.Г. –старший державний податковий інспектор, Горінецький В.Й. –старший державний податковий інспектор відділу супроводження.

розглянув           у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області (далі Ужгородська МДПІ) від 25.12.2006р. № 16872/9/10

на постанову           Господарського суду Закарпатської області від 24.11.2006р.

у справі           № 5/401-А

за позовом           Відкритого акціонерного товариства енергопостачальна компанія (далі ВАТ ЕК) «Закарпаттяобленерго», м. Ужгород

до відповідача  Ужгородської МДПІ у Закарпатській області, м. Ужгород

про           визнання нечинним рішення та зобов’язання вчинити юридично-значимі дії

встановив:

постановою Господарського Закарпатської області від 24.11.2006р. у справі №5/401-А, суддя Йосипчук О.С., позов задоволено, визнано нечинним рішення № 5, про списання переплати термін якої минув 1095 днів від 18.12.2003р. прийняте головним державним податковим інспектором Великоберезнянського відділення Ужгородської МДПІ по відношенню до ВАТ ЕК «Закарпаттяобленерго», визнано нечинним рішення №3 про списання переплати від 18.12.2003р. прийняте по відношенню до ВАТ ЕК «Закарпаттяобленерго»начальником Перечинського відділення Ужгородської МДПІ та затверджене начальником Ужгородської МДПІ, зобов’язано Ужгородську МДПІ відновити на картках обліку платника податків ВАТ ЕК «Закарпаттяобленерго»суму 266383,20 грн. списаної переплати по податку на прибуток.

Постанова суду мотивована положеннями норм пп.15.3.1 п.15.3 ст.15 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, п.2, п.7, п.8 Інструкції про порядок ведення державними податковими інспекціями оперативно-бухгалтерського обліку податків і неподаткових платежів, затвердженої наказом  Головної державної податкової інспекції України від 12.05.1994р. № 37 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 травня 1994р. за № 114/323), а також тим, зокрема, що відповідачем не подано суду доказів пропуску строку, визначеного ст.15 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”; Рішення №5 про списання переплат термін якої минув 1095 днів від 18.12.2003р. прийнято не керівником податкового органу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Ужгородська МДПІ, подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Господарського суду Закарпатської області від 24.11.2006р. у справі №5401-А та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Скаржник в апеляційній скарзі посилається зокрема на те, що судом при винесенні постанови у даній справі порушено норми процесуального права та недосліджено всі обставини справи, а саме: позивачу було відомо про рішення №3 та №5 ще у 2003р.; в актах звірки взаєморозрахунків з бюджетом по податку на прибуток станом на 31.12.2003р. зафіксовано відсутність переплати на кінець року. У доповненні до апеляційної скарги скаржник зазначає, що затвердження керівником рішення про списання переплати засвідчує волевиявлення керівника про що  свідчить його підпис.

ВАТ ЕК «Закарпаттяобленерго», подало заперечення на апеляційну скаргу, в якому просить постанову Господарського суду Закарпатської області від 24.11.2006р. у справі № 5/401-А залишити без змін, а апеляційну скаргу Ужгородської МДПІ без задоволення, з підстав правомірності і обґрунтованості постанови. Зокрема зазначає, що позовна давність не поширюється на відносини щодо вимоги особи про визнання недійсним правового акту органу державної влади, місцевого самоврядування тощо, які порушують його права.

Представники сторін у судовому засіданні підтримали свої доводи та заперечення, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у запереченні на апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дослідивши подані сторонами докази і оцінивши їх у сукупності, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ДПІ у м. Ужгороді 24.04.1999р. прийнято Рішення від 24.04.1999 №23-02/42/444 (із змінами, внесеними Рішенням від 25.06.1999 № 23-2/705), яким позивачу донараховано суму 4448000 грн. податку на прибуток та застосовано фінансових санкцій у сумі 1334400 грн., суму 118534 грн. податку на додану вартість та застосовано фінансову санкцію у сумі 118534 грн., суму 456088 грн. внесків на утримання доріг та суму 111070 грн. внесків до інноваційного фонду з додатковим нарахуванням пені 240255 грн. Загалом, внаслідок прийняття згаданого вище податкового повідомлення-рішення, позивачу донараховано суму 7138499 грн., яка останнім сплачена у повному обсязі.

Рішенням Арбітражного суду Закарпатської області від 02.10.2000 року у справі №7/73-11-2-К, що залишене в силі Постановою голови Арбітражного суду Закарпатської області про перевірку рішення в порядку нагляду від 30.01.2001р., податкове повідомлення-рішення від 24.04.1999 №23-02/42/444 (із змінами, внесеними Рішенням від 25.06.1999 № 23-2/705) було скасоване, як протиправне, у зв’язку з чим у позивача виникла переплата до бюджету у сумі 7 138 499 грн., із якої залишкова сума - 266 383,20 грн. обліковувалася на картці обліку у Ужгородській МДПІ, сума -102 043,27 грн. обліковувалася в Перечинському відділенні Ужгородської МДПІ, та сума - 184 868,10 грн. обліковувалася на картці у В. Березнянському відділенні Ужгородської МДПІ.

Рішеннм №3 від 18.12.2003р. «Про списання переплати», яке було прийняте начальником Перечинського відділення Ужгородської МДПІ та затверджене Начальником Ужгородської МДПІ, списано переплату з терміном виникнення більше 1095 днів на суму 336436,33грн. (а.с.24)

Рішенням від 18.12.2003 №5 «Про списання переплати термін якої минув 1095 днів», яке прийняте головним державним податковим інспектором Герзаничем М.Ю. та В’язачем А.О. та затверджене начальником Великоберезнянського відділенням Ужгородської МДПІ, було списано переплату по податку на прибуток у розмірі 184868,10грн. з терміном виникнення 28.02.2000р. (а.с.17)

Доказів надіслання позивачу вищезазначених рішень податкового органу суду подано не було.

З матеріалів справи вбачається, що Листом від 11.07.2006 №2217/10, Перечинським відділенням Ужгородської МДПІ надано позивачу інформацію про те, що списання з картки обліку наявної переплати в сумі 102 043,27грн. з податку на прибуток відбулося на підставі Рішення від 18.12.2003 року №3.

Матеріалами справи встановлено, що сплачені позивачем, на виконання податкового повідомлення-рішення кошти у сумі 7138499 грн., з яких сума 4448000 грн. податок на прибуток, сума 1334400 грн. фінансова санкція, сума 118534 грн. податок на додану вартість, сума 118534 грн. фінансова санкція, сума 456088 грн. внесок на утримання доріг та сума 111070 грн. внесок до інноваційного фонду, сума 240255 грн. –пеня, було зараховано податковим органом як переплата по податку на прибуток та відповідно відображені у картці обліку платежів по податку на прибуток

Матеріалами справи також встановлено як юридичний факт, що переплата у спірній ситуації виникла внаслідок після прийняття і набрання чинності рішенням Арбітражного суду Закарпатської області від 02.10.2000 року у справі № 7/73-11-2-К та постанова голови Арбітражного суду Закарпатської області про перевірку рішення в порядку нагляду від 30.01.2001р.

Порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку податків і зборів (обов'язкових платежів), передбачених бюджетною класифікацією України за доходами, до Державного бюджету України, республіканського бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів та до державних цільових фондів, сум фінансових санкцій та пені, що застосовуються до підприємств, установ, організацій та громадян відповідно до чинного законодавства встановлено Інструкцією про порядок ведення державними податковими інспекціями оперативно - бухгалтерського обліку податків і неподаткових платежів, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 12.05.1994р. № 37 (з наступними змінами і доповненнями) (зареєстровано в Міністерстві  юстиції України 25 травня 1994р. за № 114/323) (далі-Інструкція).

Відповідно до п.2 даної Інструкції оперативний облік платежів, що надходять до бюджету, ведеться державними податковими інспекторами відділу обліку та звітності відповідно до порядку, встановленого для справляння платежів до бюджету.

Облік, контроль і складання звітності щодо платежів до бюджету провадиться органами державної податкової служби в автоматичному режимі. У рамках автоматизованої інформаційної системи працюють автоматизовані робочі місця (АРМ) інспекторів відділу обліку, які забезпечують оперативний облік платежів до бюджету, ведення особових рахунків платників та формування довідкової інформації і складання звітності.

Підставою для нарахування (зняття) платежів до бюджету в особових рахунках платників є документи, які надходять, зокрема відповідно до підпункту «г»пункту 7 Інструкції, від судових органів, а саме - рішення (ухвала, постанова) суду, арбітражного суду.

Пунктом 8 цієї ж Інструкції встановлено, що документи, перелічені у п. 7, які надійшли до органу державної податкової служби, реєструються у відповідному структурному підрозділі, до функцій якого входить реєстрація зазначених документів, з відповідною відміткою на них про реєстрацію. Після реєстрації документи, що надійшли у термін, встановлений для їх подання, або відповідна інформація за ними в електронному вигляді, в той самий день передаються до відділу обліку для нарахування платежів до бюджету в особових рахунках платників за відповідним терміном їх сплати.

Враховуючи вищевикладене, днем, з якого починається перебіг строку в 1095 днів для подання заяви на повернення надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів), визначений пп.15.3.1 п.15.3 ст.15 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, є день наступний після отримання, реєстрації рішення суду і внесення відповідних змін у картку обліку.

Згідно із ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд у встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.1, п.4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Згідно із ч.1, ч. 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач стверджує, що з моменту отримання відповідачем рішення Арбітражного суду Закарпатської області до моменту прийняття ним рішення про списання переплати по податку на прибуток строк у 1095 днів не сплив.

Докази у справі не дають підстав для достовірного висновку про те, що строк в 1095 днів для подання заяви на повернення надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів), визначений пп.15.3.1 п.15.3 ст.15 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, сплив.

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у даному випадку слід вважати недотриманим відповідачем встановлений п.15.3. ст.15 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»строк звернення платників податків із вимогами про повернення сум переплати.

Згідно з Листом від 11.07.2006р. №2217 та від 10.07.2006р. №8515/10/190 Ужгородською МДПІ було списано переплату з податку на прибуток у відповідності до п.15.3. ст.15 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Та на підставі рішення №3 від 18.12.2003р. «Про списання переплати»та рішення №5 від 18.12.2003р. «Про списання переплати термін якої минув 1095 днів»

Однак, відповідно до пп.15.3.1 п. 15.3 ст. 15 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»платник податків може подати заяву на повернення зайво сплачених  податків,  зборів (обов'язкових платежів) протягом 1095 днів, наступних за днем здійснення такої переплати.

Отже, для повернення наявної переплати платнику податків потрібно звернутися до органу державної податкової служби, в якому обліковується така переплата, але не пізніше встановленого терміну (1095 дня,  наступного за днем здійснення такої переплати). У разі якщо платник податків не  звертається  до  податкового  органу  із заявою на повернення переплати у зазначений термін, зайво сплачені суми платежів, що обліковуються  в  особових  рахунках  платників більше 1095 днів без руху (відсутні нарахування або зменшення та сплата), зараховуються до бюджету на підставі відповідного рішення керівника ДПІ, згідно з п.7 Р.2 Інструкції, та на підставі висновку, складеного органом державної податкової служби. При цьому, облік таких сум провадиться у реєстрі (ф.25), відкритому за кодом бюджетної  класифікації України за  доходами «Інші податки»(за податковими надходженнями).

Проте, висновку, складеного Ужгородської МДПІ, про сплив строку звернення платника податків із вимогами про повернення переплати відповідачем суду не надано, що дає підставу для твердження про відсутність такого висновку.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, Рішення №5 від 18.12.2003р. «Про списання переплат термін якої минув 1095 днів» було прийнято не керівником податкового органу, а головним державним податковим інспектором  групи обліку та звітності та головним державним податковим інспектором групи оподаткування юридичних осіб, що робить цей документ таким, що не відповідає ст.11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», а подальше затвердження начальником Великоберезнянського відділенням Ужгородської МДПІ, не наділяє дане рішення статусом акту органу державної влади, що порушує права та охоронювані законом інтереси.

Щодо тверджень відповідача про сплив строку звернення позивача із адміністративним позовом, то такі є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно з ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідачем не подано суду у встановленому законом порядку належних та допустимих доказів у розумінні ст.70 КАС України, які б з достовірністю підтверджували дату отримання позивачем оспорених рішень від 18.12.2003р №3 «Про списання заборгованості». № 3, №5 «Про списання переплати термін якої минув 1095 днів»що не дає підстав для достовірного висновку про те, що строк для звернення до адміністративного суду, визначений ст.99 КАС України, сплив.

Також, Господарський кодекс України (далі ГК України) встановлює відповідно до Конституції України правові основи господарської діяльності (господарювання), яка базується на різноманітності суб’єктів господарювання різних форм власності.

Відповідно до положень п.1 статті 2 ГК України, учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Виходячи з п.2 ст.20 ГК України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання повністю або частково недійсним актів органів державної влади та місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення права здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення (п. 2 ст. 218 ГК України).

Як зазначено в п.1. ст.223 ГК України, при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Виходячи з п.1 ст. 268 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позовна давність не поширюється на вимогу особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.

З урахуванням викладеного, на правовідносини, які виникли між сторонами спору, де податковий орган (Ужгородська МДПІ) є органом державної влади у розумінні п. 1 ст. 268 ЦК України, поширюються положення ст. 268 ЦК України, з урахуванням ст. 99 КАС України, і у даному випадку не повинна застосовуватися позовна давність.

Згідно із ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному , повному та об’єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

Скаржник не подав у встановленому законом порядку належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтували правомірність і підставність прийняття оспореного рішення №5 «Про списання переплат термін якої минув»18.12.2003р. та рішення №3 від 18.12.2003р. «Про списання переплати».

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 86, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, Львівський апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Постанову Господарського суду Закарпатської області від 24.11.2006р. року у справі №5/401-А залишити без змін, апеляційну скаргу Ужгородської об’єднаної державної податкової інспекції без задоволення.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені ст.ст.212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Матеріали справи повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Головуючий суддя                                                                                Бонк Т.Б.

Судді                                                                                                    Марко Р.І.

Бойко С.М.