ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2007 р.                                                            Справа № 33/87-07

вх. № 3229/3-33

Суддя господарського суду Савченко А.А.

при секретарі судового засідання Шаршакова Н.А.

за участю представників сторін:

позивача - Гайдай О.П., дов. 427 від 11.04.2007р.,  відповідача - Крячко О.В., дов. №б/н від 02.04.07р.

розглянувши справу за позовом АТЗТ "Харківський коксовий завод" м. Харків

до  ТОВ "Високі енергетичні технології" м. Харків

про стягнення 59749,03 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 59749,03 грн. заборгованості за договором № 11/01-03, укладеним між сторонами 20.02.2003 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач  не виконав належним чином свої договірні зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, про що свідчить    підписаний акт звірки  взаємної заборгованості. Відповідачу була направлена претензія  від 16.01.2006р. про повернення  позивачу  передплати  за не отриману електроенергію, але відповідачем лише частково повернуто частину передплати, внаслідок чого   заборгованість відповідача  складає 59749,03 грн..

Відповідач у відзиві на позов заперечує проти позовних вимог позивача, посилаючись на те, що  акт звірки, наданий позивачем, підписаний з боку відповідача невідомо ким, оскільки не вказано хто з боку відповідача проводить звірку, та цей акт засвідчений не круглою печаткою, а печаткою "Для документів", тому відповідач вважає, що вказаний акт не може бути доказом по справі. Крім того, відповідач стверджує, що позивачем не надано жодного підтвердження про отримання претензії відповідачем. Також, відповідач зазначив, що позивачем не подано деяких документів в обґрунтування позовних вимог, а саме заявку на грудень 2005р., додаткову угоду про постачання електроенергії, якою були внесені зміни до п. 3.2 договору, яким передбачений порядок проведення розрахунків. Крім того, відповідач у своїх запереченнях посилається на те, що відповідно до умов договору постачальник зобов'язаний забезпечити постачання електроенергії споживачу в кількості, вказаної в заявці споживача (п.п. 4.2.6. договору), цю заявку споживач повинен надати постачальнику не пізніше ніж за 15 днів до початку чергового місяця (п. 4.2.2), але, як вважає відповідач, до матеріалів справи не подано доказів своєчасного виконання цього зобов'язання позивачем. Також, відповідач вважає, що позивачем не надано доказів виконання зобов'язання щодо надання постачальнику акту взаємозвірки фактичного споживання електроенергії та акту купівлі-продажу електроенергії відповідно до п.п. 4.2.3 та 4.2.4 договору. Крім того, відповідач вважає, що  позовні вимоги позивачем не обґрунтовані, підстава позову чітко не визначена, порушення або припинення зобов’язань, а також належний порядок узгодження  такого порушення або припинення    не дотриманий. Зобов’язання з постачання   електроенергії   продовжує існувати  і відповідач готовий його виконати на умовах договору.

В судовому засіданні оголошено  перерви  з 12.06.2007р. до  22.06.2007р. та з 22.06.2007р. до 03.07.2007р. 16.00 год. для  виготовлення  повного тексту рішення.

Суд,  вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, встановив наступне.

20.02.2003р. між  сторонами  було укладено   договір № 11/01-03,  предметом  якого  є  забезпечення  Споживача –позивача по справі,  електричною  енергією  ТОВ „Високі енергетичні технології” у  встановлених  договором  обсягах через  мережі  АК „Харківобленерго”. У відповідності  до п.5.1  договору строк  дії договору встановлено до   31.12.2003р.   з  можливою  пролонгацією.

07.12.2004р.  між сторонами було укладено  додаткову угоду  до договору, за якою  п.5.1.  договору  викладено в  новій редакції, а  саме сторони    зазначили, що    договір  діє з моменту  його погодження і  до 31.12.2005р.   Оскільки в подальшому сторони не приймали  ніяких   додаткових  угод   про  продовження  дії цього договору,  а існуюча  редакція п.5.1. не передбачала  пролонгації  за відсутності  заяв сторін,  дію договору  № 11/01-03 від 20.02.2003р. припинено  31.12.2005р. по закінченні   терміну  дії   договору.

У відповідності до п.3.4. договору в разі, якщо  оплата, здійснена покупцем  за спожиту  електроенергію більше, ніж її дійсна вартість, надмірно сплачена сума  зараховується  як  оплата   за  електроенергію, яка  буде    поставлена в  наступних  періодах.

Обґрунтовуючи вимогу   про стягнення з  відповідача  заборгованості   за цим   договором, позивач посилається на   те, що станом  на  02.12.2005р.  у відповідача виникла    заборгованість  з  передплати  перед  позивачем  за  договором   на  суму 94749,03 грн.,  про що свідчить   акт   звірки    взаємної   заборгованості.

При   дослідженні  наданих до матеріалів справи доказів встановлено наступне.

Платіжні доручення, копії  яких  залучені до   матеріалів справи ( аркуші  справи № 121-165 т.1 )   не  свідчать про  перерахування відповідачеві  за  спірним договором грошових коштів  в якості  передплати, оскільки  у призначенні   платежу  зазначено  про  проведення  позивачем  оплат  за  певні  періоди  за  електроенергію,  а не   про здійснення  попередньої  оплати   за   певний   період.  За  таких  обставин, позивачем  не доведено, що  грошові  кошти, перераховані за цими   платіжними  дорученнями, є передплатою.  Крім того, в деяких  платіжних дорученнях в якості призначення платежу   зазначено  інші  номери  договорів, а саме  договір № 11/08-03 від 20.02.2003р.,16/75-03 від 14.08.2003р.  та  рахунки-фактури, на підставі яких  проведено оплату без зазначення номеру  договору.

Платіжні доручення № 18 від 13.01.2006р., №1 від 15.02.2006р.,№ 177 від 14.04.2006р.   не можливо   вважати  доказом  часткового  повернення  попередньої оплати за спірним договором, оскільки в  якості  призначення платежу зазначено інший номер   договору, а   саме  ь1/08-03  від  20.02.2003р..

Позивачем будь-яких доказів   зміни   призначення  платежу  у вищезазначених платіжних  документах   у встановленому порядку    до суду   не надано.

При  дослідженні   тексту   договору  та  додаткових  угод   до нього встановлено,  що   у   відповідності  до  його  умов       обов’язком   позивача   було   прийняття  електричної енергії   та  її   оплата  у  визначеному порядку, а   обов’язком   відповідача  її    постачання.  Умови  договору  не містять     будь-яких  грошових   зобов’язань  з    боку   відповідача,  зобов’язання   відповідача  з  повернення  передплати або надмірно сплачених коштів  умовами договору   також не передбачені.    Оскільки  умовами договору    не  передбачено    обов’язку відповідача, порядку   та терміну  повернення  вищезазначених сум,  суд вважає, що позивач повинен    був   направити   на  адресу  відповідача    відповідну   вимогу   про    відмову  від    отримання   електричної енергії  на  певну суму   та про повернення   попередньої  оплати   або   повернення   надмірно  сплачених коштів  за спірним  договором    у  встановлений    законом  термін.

Але при   дослідженні   матеріалів справи  встановлено,   що   позивачем   не було  направлено  такої  вимоги   на   адресу    відповідача.   Щодо  претензії  № 59 від 16.01.2006р., слід  зазначити, що за  змістом   цієї претензії   її  неможливо  вважати вимогою  про повернення  попередньої  оплати   або   надмірно сплачених  коштів  за  спірним  договором.  Крім  того, позивачем  також не  надано  належних доказів  її  направлення    відповідачеві.

Щодо   акту звірки, суд  вважає   необхідним   зазначити, що лише акт звірки не свідчить про  наявність або відсутність грошового зобов’язання за договором,  оскільки  цей акт не  є  первинним документом, який у відповідності до вимог діючого законодавства та  вимог договору,  може  підтверджувати  факт поставки,  наявність чи відсутність будь-яких  зобов’язань сторін, в цьому акті  лише  зафіксовані бухгалтерські операції   підприємств.

З урахуванням вищевикладеного    суд  вважає, що   позивач  має  право    на час розгляду  справи  в  суді  вимагати  від   відповідача   належного  виконання  зобов’язання   за  договором, а саме     постачання   йому   електричної   енергії, а  не  сплати  грошових коштів   у    формі   заборгованості.

Відповідно до до п.4 частини третьої статті 129 Конституції України  та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна  сторона повинна довести ті обставини, на які вона  посилається як на підставу  своїх  вимог  та  заперечень.

Згідно зі  статтею 43  цього ж Кодексу господарський суд оцінює  докази  за своїм  внутрішнім переконанням, що ґрунтується  на всебічному, повному і об'єктивному розгляді  в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.  Суд вважає, що  позивачем  не доведені належним чином  обставини щодо  наявності  боргу відповідача  за   договором № 11/01-03 від 20.02.2003р.,   у зв’язку з  чим  позов  є необґрунтованим,  безпідставним  та   не підлягаючим  задоволенню.

Керуючись ст.129 Конституції України,  ст.ст. 1, 12, 15,  33, 43, 44, 49, 82-85  Господарського  процесуального кодексу України, ст.526  ЦК України, -

ВИРІШИВ:

В позові    відмовити.

Суддя                                                                                            Савченко А.А.

Повний текст рішення оголошено в судовому засіданні 03.07.2007р. по закінченні розгляду справи.