ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14.08.2007р.
м.Київ
№ 25/275-А

За позовом             Державної податкової адміністрації м. Києва

До                           1 Дочірнього підприємства "Бі Бі енд Бі Україна"

Предмет
адміністративного
позову
визнання недійсним договорів поставки

2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Алоробізнес ЛТД"

Предмет
адміністративного
позову

Суддя

Секретар судового засідання Гулько А.Д.

Представники сторін:

від позивача         Мамро О.О. (довіреність № 1674/9/26-378 від 31.08.2006р.)

від відповідачів   не з’явились;

14.08.2007р. у судовому засіданні відповідно до п. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна податкова адміністрація у м. Києві (надалі ДПА у м. Києві, позивач) звернулась до суду з позовом про визнання недійсними господарських зобов’язань, за договорами поставок № 06-10/05-ІІ від 20.10.2005р., № 08-06/05Т від 03.06.2005р., № 09-06/05С від 20.06.2005р., № 1-5/06-Д від 25.05.2006р., укладених між Дочірнім підприємством «Бі Бі енд Бі Україна»(надалі ДП «Бі Бі енд Бі Україна», відповідач 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алоробізнес ЛТД»(надалі ТОВ «Алоробізнес ЛТД», відповідач 2) з підстав передбачених ч. 1 ст. 207 ГК України. Також позивач просить суд застосувати наслідки недійсності договорів згідно ч. 1 ст. 208 ГК України, а саме: зобов’язати ТОВ «Алоробізнес ЛТД»повернути на користь ДП «Бі Бі енд Бі Україна»отримані кошти у сумі 3 922 200 грн. та стягнути вказану суму з останнього в доход Державного бюджету України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини.

На думку позивача, умисел відповідача-2 на укладання угоди, з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, підтверджується постановою Солом’янського районного суду м. Києва від 12.12.2006р., яким установчі документи та свідоцтво платника ПДВ ТОВ “Алоробізнес ЛТД” визнані недійсними з моменту реєстрації та внесення до реєстру платників податку на додану вартість.

Відповідачами заперечень проти позову не надано, на судовий розгляд справи представники підприємств не з’являлись. Відповідно до ч. 2 ст. 128 КАС України неприбуття в судове засідання сторін без поважних причин або неповідомлення ними про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

У період червень, жовтень 2005р., травень 2006р.  між ДП «Бі Бі енд Бі Україна»та ТОВ «Алоробізнес ЛТД»було укладено договори поставок № 08-06/05Т від 03.06.2005р., № 09-06/05С від 20.06.2005р., № 06-10/05-ІІ від 20.10.2005р., № 1-5/06-Д від 25.05.2006р., за умовами яких передбачалось поставка обладнання, його перевезення та монтаж на користь ДП «Бі Бі енд Бі Україна».

Про виконання договірних зобов’язань свідчать податкові накладні № 258 від 31.05.2006р., № 197 від 27.04.2006р., № 140 від 16.03.2006р., № 94 від 15.02.2006р., № 260 від 09.08.2005р., № 291 від 30.08.2005р., № 316 від 14.09.2005р., № 191 від 30.06.2005р., № 215 від 20.07.2005р., № 220 від 21.07.2005р., № 225 від 25.07.2005р., № 393 від 16.11.2005р., № 254 від 30.05.2006р., № 69 від 30.01.2006р., № 62 від 27.01.2006р., № 59 від 26.01.2006р., № 359 від 28.10.2005р., акти прийому-передачі обладнання. На підтвердження розрахунків між сторонами до матеріалів справи додано банківську виписку.

Відповідно до статті 4 Перехідних положень Господарського кодексу України, Господарський кодекс України застосовується до господарських відносин, які виникли після набрання чинності його положеннями відповідно до цього розділу.

Згідно із п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі по тексту –ЦК України), ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

В даному випадку, враховуючи, що виконання договору відбулось в період після 01.01.2004р., підлягають застосуванню ст. 215, 203 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою –третьою, п’ятою та шостою ст. 203 цього кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов’язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо  суперечить інтересам держави і суспільства, або укладене учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнане судом недійсним повністю або в частині.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, суд повинен з’ясувати наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угод недійсними і настання відповідних юридичних наслідків.

Правові наслідки такої угоди залежать від наявності умислу - у обох сторін чи однієї, від виконання угоди обома сторонами чи однією.

Із наданих суду доказів вбачається, що позивачем не доведено належним чином в чому саме полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладання угоди і чи була вона спрямована на приховування від оподаткування доходів, а також наявність в діях відповідачів у формі умислу.

Позовні вимоги ДПА у місті Києві не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач, стверджуючи про наявність в діях відповідача-2 умислу, спрямованого на досягнення мети суперечної інтересам держави, вважає, що підставою для висновку щодо спрямованості діяльності відповідача-2 є постанова Солом’янського районного суду м. Києва від 12.12.2006р., яким установчі документи та свідоцтво платника ПДВ ТОВ “Алоробізнес ЛТД” визнані недійсними з моменту реєстрації, та внесення до реєстру платників податку на додану вартість.

Судом надано оцінку фактам встановленим у вищевказаному судовому рішенні, а саме те, що підприємство за вказаною в установчих документах адресою не знаходиться, Овод О.О., яка є засновником підприємства не має відношення до діяльності підприємства, установчих, фінансових та бухгалтерських документів не підписувала, рахунків в банківських установах не відкривала. Висновки суду щодо недійсності установчих документів зроблені на підставі встановленого факту проведення підприємницької діяльності ТОВ «Алоробізнес ЛТД»невідомими особами, наявності недостовірних даних щодо засновника, власника та місцезнаходження підприємства у статуті та установчих документах.

В обґрунтування позову позивачем зроблено посилання на протиправність умислу лише у ТОВ «Алоробізнес ЛТД». Враховуючи наведене, встановлення умислу підприємства на укладення угоди з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства, є предметом дослідження у цій справі. Однак наявність умислу не може бути підтверджена лише рішенням районного суду про визнання недійсними установчих документів підприємства, оскільки предметом дослідження у справі було, зокрема, відповідність установчих документів вимогам чинного законодавства, а не наявність протиправного умислу при укладенні угоди, що мала місце під час підприємницької діяльності такого суб'єкта.

Обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі,  що набрало законної сили,  згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України не доказуються при розгляді інших  справ,  у  яких беруть  участь  ті самі особи або особа,  щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 70 належними  є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.  Суд не бере до розгляду докази,  які  не  стосуються предмету доказування.

За таких обставин висновки суду, викладені у постанові Солом’янського районного суду міста Києва, якою визнано недійсними установчі документи ТОВ «Алоробізнес ЛТД», не є обов'язковими для суду при вирішенні даного спору, оскільки не були предметом дослідження у адміністративній справі наявність протиправного умислу при укладенні угод, що мали місце під час підприємницької діяльності суб'єкта.

Відповідно до ч. 2  ст. 18  Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Рішення суду про визнання недійсними установчих документів ТОВ «Алоробізнес ЛТД»прийнято 12.12.2006р., тоді як зобов’язання за оспорюваними угодами між сторонами виконані до травня 2006р.. Відповідно вказана обставина (визнання недійсними в судовому порядку установчих документів ТОВ «Алоробізнес ЛТД») до прийняття постанови Солом’янського районним судом міста Києва не була та не могла бути відома відповідачу 1 в період укладення оспорюваного договору.

Органи юридичної особи –це призначені або обрані посадові особи. Таким чином наявність прямого умислу та корисливої мети на ухилення від сплати податків може бути встановлено виключно у фізичних осіб. Фізична особа (посадова особа) визнається винною тільки судом загальної юрисдикції.

Суд вважає, що позивачем не доведено факту наявності суб’єктивного чинника правопорушення, а відповідно і умислу у відповідачів, чи одного з них, на укладення спірної угоди з метою приховування від оподаткування доходів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Оскільки суб’єктивний склад правопорушення повинен бути встановлений компетентним державним органом і підтверджений законодавчо визначеними засобами доказування, судом визнається, що позивачем не надано доказів, які свідчили б про порушення кримінальної справи проти посадових осіб відповідачів та доведення їх вини за фактом ухилення від сплати податків стосовно обставин, викладених у позовній заяві.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами відповідачів встановлений обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Порушення кримінальної справи у відношенні осіб, причетних до діяльності ТОВ «Алоробізнес ЛТД»не є належним доказом вини останніх, оскільки саме при наявності вироку суду можливим буде стверджувати про наявність суб’єктивного складу вчиненого порушення.

Законом України «Про систему оподаткування»для платника податку не передбачено обов'язку (ст. 9) та не надано права (ст. 10) вимагати від іншого платника податку будь-яких відомостей (в т.ч. і щодо реєстрації в якості платника податку, ведення останнім будь-яких бухгалтерських книг, журналів тощо). Так само, Закон України “Про податок на додану вартість” не передбачає обов'язку або права одного платника податку контролювати показники податкової звітності по податку на додану вартість іншого платника податку.

Відповідно до Закону України „Про державну податкову службу в Україні” вчинення зазначених дій є не тільки правом, а й прямим обов’язком податкових органів.

Відповідно до Закону України "Про державну податкову службу в Україні" на державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції покладені функції здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) та забезпечення застосування та своєчасного стягнення сум фінансових санкцій, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України за порушення податкового законодавства, а також стягнення адміністративних штрафів за порушення податкового законодавства, допущені посадовими особами підприємств, установ, організацій та громадянами (ч. 1, ч. 8 ст. 10).

Згідно з п. 1.12 ст. 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 №2181-111 зі змінами і доповненнями контролюючий орган –державний орган, який у межах своєї компетенції, визначеної законодавством, здійснює контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів) та погашенням податкових зобов'язань чи податкового боргу. Вичерпний перелік контролюючих органів визначається статтею 2 цього Закону. Стосовно податків і зборів (обов'язкових платежів), які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпунктах 2.1.1-2.1.3 цього пункту є органи державної податкової служби.

В матеріалах справи наявні документи податкової звітності ТОВ «Алоробізнес ЛТД», облікова картка про сплату податку на додану вартість, які підтверджують, що підприємством декларації по ПДВ подавались до податкового органу з відповідними показниками господарської діяльності. Таким чином, позивачем не доведено належними доказами несплату податків ТОВ «Алоробізнес ЛТД»за оспорюваними договорами у встановленому законом порядку до бюджету. Не надано суду акту перевірки ТОВ «Алоробізнес ЛТД», яким виявлено несплату податку у відповідному періоді та саме за зобов’язаннями, що виникли з оспорюваних договорів, не надано суду доказів прийняття рішення про донарахування виявленої недоплати. Позивачем не зазначено які заходи вживались органами державної податкової служби щодо притягнення до відповідальності ТОВ «Алоробізнес ЛТД», згідно довідки № 13-4666 від 11.07.2007р. Головного управління статистики у місті Києві ТОВ «Алоробізнес ЛТД»значиться в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України. Окрім того, в пункті 1.3 оглядового листа Вищого арбітражного суду України № 01-8/481 від 20.04.2001 зазначено, що порушення сторонами договору законодавства про податки не є підставою для визнання його недійсним. Якщо податковим органом не подано доказів спрямованості укладеної угоди на вчинення порушення податкового законодавства, несплата податків (обов'язкових платежів) не є підставою для визнання угоди недійсною.

Сама по собі угода поставки обладнання не є такою, що суперечить інтересам держави та суспільства,  позивачем не доведено, що придбані за угодами автозапчастини, деталі, техніка є товаром, що виключений законом із цивільного обігу.

Суду не надано належних доказів на підтвердження того, що укладаючи спірні угоди, сторони діяли з метою, яка суперечила інтересам держави та суспільства.

Позивач не довів суду обставини, на які він посилається, не визначив в позовній заяві і не обгрунтував: чим саме порушено інтереси держави в цілому, які конкретні нормативні акти, що визначають соціально-економічні основи держави не дотримано; чи був намір та прямий умисел порушити вимоги закону, а якщо був, то у якої саме особи;  не визначив і не обгрунтував розмір шкоди або збитків заподіяних державі, шляхом ухилення від сплати податків та заподіяння її саме укладанням спірних договорів, не доведено факту несплати податків відповідачами згідно оспорюваних угод.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, судом визнається, що в позовній заяві відсутні достатні докази, що підтверджують або спростовують наявність як об'єктивного так і суб'єктивного складу правопорушення. Докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які ДПА у м. Києві посилається в обґрунтування позовних вимог, у т.ч. факту навмисного ухилення від сплати податків у відповідачів.

Позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, ст. 105, 158-163  КАС України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                                 С.М. Морозов

дата складення постанови у повному обсязі 16.08.2007