ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.07.07 р.                                                                               Справа № 39/201пд

Господарський суд Донецької області у складі судді Морщагіній Н.С.

при секретарі Бахрамовій А.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом: Відкритого акціонерного товариства «Інтерпайп» Новомосковський трубний завод» м. Новомосковськ Дніпропетровської області

До відповідача: Відкритого акціонерного товариства «Харцизький трубний завод»м. Харцизьк Донецької області

про  визнання договору недійсним

За участю представників сторін:

від позивача: Шемякін Л.Т. – довіреність № 19.1212 від 11.04.2007 р.;

від відповідача: Сазонова Н.М. – довіреність № 1-213 від 27.09.2006 р.;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Відкрите акціонерне товариство «Інтерпайп» Новомосковський трубний завод» м. Новомосковськ Дніпропетровської області , звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Відкритого акціонерного товариства «Харцизький трубний завод»м. Харцизьк Донецької області,  про визнання договору недійсним.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається договір № 896 від 27.10.2004 р., акт експертизи № 627 від 03.10.2006р., лист  8-2/692 від 15.09.2005 р., претензію № 19-2926 від 25.10.2005 р, лист від 26.08.2005 р., накладну № 52298454, рахунок № 1367 від 12.12.2004 р., прибутковий ордер № 103 від 12.12.2004 р.

Представник відповідача в судове засідання з’явився, проти позову заперечував, посилався на рішення господарського суду Дніпропетровської області, позовні вимоги вважав безпідставними.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та оцінивши подані докази суд встановив.

27.10.2004 р. між позивачем, Відкритим акціонерним товариством «Інтерпайп» Новомосковський трубний завод» м. Новомосковськ Дніпропетровської області, та відповідачем, Відкритим акціонерним товариством «Харцизький трубний завод»м. Харцизьк Донецької області, укладено договір № 896, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить Договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

Згідно даного Договору відповідач зобов’язався поставити на умовах поставки CARRIAGE PAID TO... (CPT) (Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року)  відповідачу продукцію – флюсову корку марки АН-60 у кількості 345,0 т. згідно письмових заявок позивача, а останній, в свою чергу, зобов’язався прийняти та оплатити вартість поставленої продукції.

На виконання умов Договору відповідач, згідно залізничної накладної № 52298454 поставив позивачеві продукцію - флюсову корку марки АН-60 на суму 8 238, 00 грн.

Факт поставки спірної партії товару – 19.08.2005 р., встановлено рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2007 р. по справі № 33/325-06 (набрало законної сили 27.03.2007 р.).

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Позов мотивовано тим, що вказаний Договір, всупереч п. 3. 5 ст. 203 ЦК України укладено  під впливом омани та не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, що в свою чергу має наслідком визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п’ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Цивільний кодекс України (ст. 215) формулює детальні та достатньо визначені положення про підстави недійсності правочинів та про види недійсних правочинів (нікчемні та оспорювані).

Правочин, що здійснений під впливом обману, є оспорюваним. Під обманом, в даному випадку, слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації, що уклала угоду, шляхом повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мають істотне значення для угоди.

Відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності фактів обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо укладення угоди.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, що вичиняється без наміру створити юридичні наслідки, які складають зміст цього правочину. Ознака укладення правочину без наміру створити юридичні наслідки може бути притаманна діям однієї або обох сторін правочину. Однак фіктивним можна визнати правочин тільки за умови, що обидві сторони діяли без наміру створити цивільно-правові наслідки. Якщо ж одна сторона діяла без наміру створити юридичні наслідки, а інша сторона такий намір мала, правочин не може бути визнаний недійсним.

Саме по собі невиконання/неналежне виконання правочину сторонами ще не означає, що укладено фіктивний правочин. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести відсутність у учасників правочину наміру створити юридичні наслідки на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та сторонами не заперечується, протягом 2005 р. на виконання умов Договору, окрім спірної, відповідачем здійснено 5 поставок продукції флюсової корки марки АН-60, а позивачем, в свою чергу, прийнято та оплачено вартість поставленої продукції, про що свідчать представлені суду докази: платіжні доручення, рахунки, залізничні квитанції про приймання вантажу, щодо яких поставок будь-яких зауважень в частині якості поставленої продукції не висувалося.

Надані позивачем, результати аналізу та копія акту від 26.08.2005 р. не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів на підтвердження поставки неякісної продукції, оскільки не відповідають встановленим законом вимогам та складені в односторонньому порядку.

Таким чином, суд дійшов висновку що позивачем, в розумінні ст. 34 ГПК України, не представлено суду належних доказів на підтвердження обставин, з якими закон пов’язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, тобто позивач не довів тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, у зв’язку з чим, в задоволені позовних вимог слід відмовити через їх необґрунтованість.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають віднесенню на позивача.

На підставі ст.ст. 203, 230, 525, 526, 614, 625 та 655-697, 712 ЦК України, керуючись ст.ст.22, 33, 36, 43, 49, 75, 80,  82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

В позовних вимогах Відкритого акціонерного товариства «Інтерпайп» Новомосковський трубний завод» м. Новомосковськ Дніпропетровської області – відмовити.

В судовому засіданні оголошено повний текст рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя