МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
№ 8/425
Київський міжобласний апеляційний
господарський суд у складі колегії:
Судді
при секретарі судового засіданні
розглянувши у відкритому судовому
Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області
на  рішення господарського суду
Полтавської області від 29.11.2006 року та
Полтавського міжрайонного транспортного прокурора на  рішення господарського суду Полтавської
області від 29.11.2006 року
по справі № 8/425 (суддя Плеханова
за позовом  Полтавського міжрайонного транспортного прокурора
в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна
України по Полтавській області, м.Полтава
суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м.Полтава
1305,76 грн. неустойки та повернення державного майна
В судове засідання з'явились представники сторін:
від позивача: Дорогань Т.В. -дов. № 22 від
11.09.06 р., представник;
Непорада А.М.-дов. № 5
від 20.03.06 р., представник;
від відповідача: ОСОБА_1. -
від прокуратури: не з'явились;
справи:
Полтавський міжрайонний
транспортний прокурор звернувся до господарського суду Полтавської області в
інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна
України по Полтавській області (далі -позивач) з позовною заявою до суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 (далі - відповідач) про
стягнення 1305,76 грн. неустойки та повернення державного майна. В ході
розгляді спору в місцевому господарському суді прокурор та позивач надали заяви
про відмову від стягнення з відповідача 1305,76 грн. неустойки.
Рішенням господарського суду
Полтавської області від 29.11.2006 року
в задоволенні позову відмовлено повністю, в частині стягнення 1305,76
грн. неустойки провадження у справі припинено на підставі п. 4. ст. 80 ГПК
України.

Не погоджуючись із рішенням
місцевого господарського суду, прокурор та позивач подали апеляційне подання та
апеляційну скаргу у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального і
процесуального права, невідповідністю висновків, викладених в рішенні,
фактичним обставинам справи. Прокурор та позивач просять скасувати рішення
господарського суду Полтавської області від 29.11.2006р. в частині відмови в
задоволенні позову.

Відповідно до ст.98 ГПК України за
апеляційною скаргою Регіонального відділення Фонду державного майна України по
Полтавській області та апеляційним поданням Полтавського міжрайонного
транспортного прокурора Київським міжобласним апеляційним господарським судом,
ухвалою від 10.01.2007р. порушено апеляційне провадження у справі № 8/425,
скаргу та подання об'єднано в одне апеляційне провадження.

Згідно розпорядження Голови
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 14.02.2007р. розгляд
справи здійснюється у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя
Андрейцева Г.М., судді Жук Г.А., Зеленіна Н.І.

Представники позивача в судовому
засіданні підтримали вимоги, викладені у своїй апеляційній скарзі.

Прокурор в судове засідання не
з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи
належним чином був повідомлений ухвалою від 10.01.2007р., якою явка сторін не
була визнана обов'язковою, у справі достатньо матеріалів для розгляду скарги
без участі представника прокуратури.

Відповідач проти вимог апеляційної
скарги та апеляційного подання заперечив з підстав, викладених у відзиві, та
просив залишити без змін рішення господарського суду Полтавської області.

Дослідивши докази що є у справі,
заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної
скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що
рішення має бути скасовано частково, виходячи з наступного.

Статтею 101 ГПК України
встановлено, що апеляційний господарський суд в процесі перегляду апеляційної
скарги перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в повному
обсязі. Тобто апеляційний суд повторно перевіряє відповідності нормам
матеріального та процесуального права вимогу, заявлену позивачем по первісному
позову та відповідачем по зустрічному позову.

Із матеріалів справи вбачається, що
01.09.2005 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по
Полтавській області та Приватним підприємцем
ОСОБА_1. був укладений договір оренди № 425/05-Н майна, що належить до
державної власності (далі -Договір). Відповідно до умов п. 1.1. договору та
акту приймання-передачі орендованого майна від 01.09.2005 р. відповідачеві
передано у строкове платне користування нежитлове приміщення площею 10 кв.м.,
розташоване за адресою: м. Полтава, вул. Ст.Кондратенка, 12, в будівлі
залізничного вокзалу Полтава-Київська для здійснення торгівлі продовольчими
товарами.

Строк дії договору згідно пункту
10.1 договору встановлено на 11 місяців - з 01.09.2005 р. по 01.08.2006 р.
включно.

Пунктом 10.6 договору сторони
передбачили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або
зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного
місяця, за погодженням з балансоутримувачем договір вважається продовженим на
той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Відповідно до ч.2 ст. 291
Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі закінчення
строку, на який його було укладено.

Згідно ст.764 ЦК України, якщо
наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму,
то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір
вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Як передбачено п.п.2.4, 5.7
договору, у разі припинення або розірвання договору відповідач зобов'язаний
повернути в останній день терміну дії цього договору позивачеві орендоване
майно у належному стані. Майно вважається поверненим з моменту підписання
сторонами акту приймання-передачі.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачу неодноразово направлялись листи про припинення договору оренди від
01.09.05р. № 425/05-Н та з пропозицією підписати акт приймання-передачі
державного майна (№ 07/2525 від 31.07.06 р., № 07/2714 від 15.08.06 р. та №
07/2982 від 31.08.06 р.).Також відповідне повідомлення про припинення договору
оренди було надіслано балансоутримувачем - Полтавським будівельно-монтажним
експлуатаційним управлінням Південної залізниці (за № БМЕУ-6/01-11/962 від 19.07.06
р.).

Колегія суддів не погоджується з
думкою місцевого господарського суду про те, що зазначені листи відправлені на
адресу відповідача, є неналежними доказами дотримання позивачем умов пункту
10.6 договору виходячи з такого.

Згідно ст. ст. 253, 254 ЦК України,
перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати
або настання події, з якою пов'язано його початок. Строк, що визначений
місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо останній
день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що
визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення
строку є перший за ним робочий день.

Як вже зазначалося вище, строк дії
Договору згідно п. 10.1 Договору визначено строком на 11 місяців - з
01.09.2005р. по 01.08.2006р. Законодавством та Договором встановлено місячний
термін, протягом якого орендодавець або орендар можуть заявити про припинення
або зміну умов договору після закінчення його строку.

Тобто, Орендодавець мав право
звернутися із заявою про припинення або зміну умов договору до 01.09.2006р.
включно, і судом при прийнятті рішення від 29.11.2006 року необґрунтовано не
прийнято до уваги лист Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській області
№07/2982 від 31.08.06р. та залишено його без належної оцінки, що є порушенням
ст. 43 ГПК України.

Вищезазначений лист було
відправлено Відповідачу з оголошеною цінністю та з описом вкладення, який разом
розрахунковою квитанцією підтверджує відправлення листа.

Висновок суду першої інстанції, про
те, що належним доказом повідомлення Відповідача про припинення Договору оренди
мало бути повідомлення відділення поштового зв'язку про вручення поштового
відправлення Відповідачеві, є неправомірним, оскільки відповідно до пунктів 36,
78 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 17.08.2002 № 1155, розрахунковий документ (з описом
вкладення в цінний лист), виданий відправникові поштового відправлення, може
вважатися належним доказом надсилання відповідачеві заяви і доданих до неї
документів.

Також у матеріалах справи відсутнє
погодження з балансоутримувачем на продовження строку договору, як того вимагає
п. 10.6. Договору, тому в будь-якому випадку договір не може бути
пролонгованим.

Тому хибним є висновок
господарського суду Полтавської області про те, що договір оренди № 425/05-Н
від 01.09.2005 р. слід вважати продовженим на той самий термін і на тих же
умовах, які були передбачені договором при його укладенні.

Квитанції № 24Р318, № 24Р619 від
31.07.2006 р. відділення № 1 АК "Полтава-Банк", якими відповідач
оплатив орендну плату (попередню оплату за наступні місяці) не можуть  бути взяті колегією суддів до уваги в якості
доказів підтвердження пролонгації договору, оскільки частиною 2 ст. 785 ЦК
України передбачене право наймодавця вимагати від наймача, який не виконує
обов'язку щодо повернення речі, сплати неустойки у розмірі подвійної плати за
користування річчю за час прострочення. Також колегія суддів зазначає, що
чинним законодавством не передбачено такого положення про те, що оплата
користування майном може свідчити про продовження орендних відносин.

У відповідності до ч. 2 ст. 793 та
ст. 794 ЦК України (в редакції до 20.12.2006р.) договір найму будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої частини) строком на один рік і більше підлягає
нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Таким чином, з моменту
пролонгації строку оренди на тих же умовах і на той же строк договір оренди
потребує нотаріального посвідчення, оскільки саме з цього моменту його строк
буде перевищувати один рік. Відсутність такого нотаріального посвідчення має
наслідком нікчемність Договору з моменту його пролонгації, так як саме з цього
моменту останній буде угодою, що потребує нотаріального посвідчення.

Отже, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, апеляційний
господарський суд приходить до висновку про
невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського
суду, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права
судом першої інстанції.

За наведених обставин  рішення господарського суду Полтавської
області від 29.11.2006 року по справі № 8/425 необхідно скасувати частково.

З огляду на вищезазначене,
керуючись ст.ст. 101 -105 ГПК України, Київський міжобласний апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Регіонального
відділення Фонду державного майна України по Полтавській області на  рішення господарського суду Полтавської
області від 29.11.2006 року по справі № 8/425 задовольнити.

2. Апеляційне подання Полтавського
міжрайонного транспортного прокурора на рішення господарського суду Полтавської
області від 29.11.2006 року по справі № 8/425 задовольнити.

3. Рішення господарського суду
Полтавської області від 29.11.2006 року по справі № 8/425 скасувати частково.

4. Резолютивну частину рішення
викласти в такій редакції:

Позовні вимоги задовольнити
повністю.

Зобов'язати суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичну особу ОСОБА_1 повернути Регіональному
відділенню Фонду державного майна України по Полтавській області державне майно
-частину фойє площею 10 кв.м. в будівлі залізничного вокзалу станції
Полтава-Київська за адресою: м. Полтава, вул. Ст. Кондратенка,12, про що
скласти акт приймання -передачі.

Припинити провадження у справі в
частині стягнення 1305,76 грн.

Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

5. Доручити господарському суду
Полтавської області видати наказ.

7.
Справу № 8/425 повернути до господарського суду Полтавської області.

Головуючий
Андрейцева  Г.М.

Судді

Жук
Г. А.

Зеленіна  Н.І.