ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

29 серпня 2007 р.

№ 47/195-07

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів: Подоляк О.А., Грека Б.М.,
Костенко Т.Ф.,

розглянувши  касаційну
скаргу

Фізичної особи -підприємця  ОСОБА_2

на  постанову

від 19.06.2007 р. Харківського
апеляційного господарського суду

у
справі

№ 47/195-07

за  позовом

Фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1

до

Фізичної особи -підприємця
ОСОБА_2

про

розірвання договору,  стягнення 166 650 грн. та виселення

за зустрічним позовом про

визнання недійсною додаткової
угоди

в с т а н о в
и в :

Подана Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 касаційна скарга від 19.07.2007 р. на постанову
Харківського апеляційного господарського суду від 19.06.2007 р. не відповідає
вимогам розділу ХІІ1 ГПК України з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 46 та ч.
4 ст. 111 ГПК України до касаційної скарги додаються докази сплати державного
мита у встановленому порядку і розмірі.

Як визначено підпунктом “г” п. 2
ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 р. № 7-93 “Про державне
мито” із  апеляційних і касаційних скарг
на рішення та постанови, а також заяв про перегляд їх за нововиявленими
обставинами: державне мито справляється у розмірі 50 відсотків ставки, що
підлягає сплаті у разі подання заяви для розгляду спору в першій інстанції, а
із спорів майнового характеру -50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної
суми.

Згідно із підпунктом “а” п. 2 ст. 3
Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 р. № 7-93 “Про державне мито”
із заяв майнового характеру, що подаються
до  господарських  судів,
ставка  державного  мита
встановлена  в такому розмірі: 1
відсоток ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як
вбачається  з  матеріалів
справи,  рішенням  господарського  суду Харківської області від 28.04.2007 р.,
залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від
19.06.2007 р., первісний позов задоволено: розірвано договір оренди нежитлових
приміщень від 27.05.2005 р., виселено фізичну особу -підприємця ОСОБА_2 з
нежитлових  приміщень та стягнуто  з
відповідача на користь позивача заборгованість по орендній платі у
розмірі 166 650 грн.  У задоволенні
зустрічного позову про визнання недійсною додаткової угоди від 01.10.2007 р. до
договору оренди від 27.05.2005 р. відмовлено.

В поданій касаційній скарзі
оскаржувач просить скасувати рішення господарського суду Харківської області
від 28.04.2007 р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду
від 19.06.2007 р. повністю, а також прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені
первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

Разом  з
тим,  як  вбачається
з  доданої  до
касаційної  скарги  квитанції №НОМЕР_1 від 19.07.2007 р.,
оскаржувачем сплачено державне мито в розмірі 42,50 грн., тобто в меншому
розмірі, ніж встановлено, оскільки ним не оплачені вимоги в повному обсязі
враховуючи наявність первісного та зустрічного позовів.

За таких обставин, касаційна скарга
не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню.

В силу ч. 3 ст. 1113 ГПК
України після усунення обставин, які стали підставою для повернення касаційної
скарги, сторона у справі має право повторно подати касаційну скаргу в
загальному порядку.

Враховуючи викладене, керуючись ст.
ст. 86, 111, п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України, суд

у х в а л и
в:

Касаційну скаргу Фізичної особи
-підприємця ОСОБА_2 повернути заявнику.

Судді
О. Подоляк

Б. Грек

Т. Костенко