ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

06.06.07                                                                                           Справа№ 5/513-30/79А

Господарський суд Львівської області в складі

головуючого-судді                                                                                Мороз Н.В.

при секретарі судового засідання                                                        Ходачкевич Н.І.

у відкритому судовому засіданні в м.Львові

розглянувши справу за позовом: ДК Укргазвидобування” НАК „Нафтогаз України” в  особі Газопромислового  управління  „Львівгазвидобування”, м. Львів

до відповідача:  ДПІ у м.Львові, м. Львів

про  визнання неправомірними дій, зобов”язання вчинити дії та скасування рішень

Представники:

від позивача:        Ільницький І-предст.

від відповідача:   Борівець І.Б- ст.держ. податковий  інспектор

за участю прокуратури: н/з

Представникам сторін роз’яснено їх права згідно зі ст. ст. 49, 51 КАС України.

Суть спору:

Дочірня компанія “Укргазвидобування” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” в особі газопромислового управління “Львівгазвидобування”, м. Львів, звернулась із позовом до Державної податкової інспекції у місті Львові, м. Львів, про зобов’язання подати Державному реєстратору заяву про припинення податкової застави на всі активи позивача, визнання нечинним рішення у формі акту опису №9/24-0/2556-533 від 29.08.2006 р., визнання нечинним податкового повідомлення –рішення від 05.02.2007 р. №/0/1911 про застосування штрафної санкції в сумі 1546240,98 грн., визнання нечинним рішення №2 від 20.02.2007 р.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 23.02.2007р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд на 15.03.2007 р.

Розгляд справи неодноразово відкладався з мотивів, зазначених в ухвалах суду від 15.03.2007 р., 24.04.2007 р., 10.05.2007 р., в судовому засіданні оголошувались перерви.

На підставі ст. 36-1 Закону України „ Про прокуратуру” та ст. 60 КАС України  з метою  захисту інтересів  держави в справу вступила прокуратура м. Львова (заява № 395 від 21.03.2007р.).

Представниками  відповідача подано клопотання №6365/10-010/300 від 10.04.2007р. про здійснення технічної фіксації судового процесу.

Представником позивача 30.05.2007р. подано уточнення до адміністративного позову від 30.05.2007р., про відмову від вимоги про визнання нечинним рішення ДПІ у м. Львові від 20.02.2007р. за №2 про застосування адміністративного арешту активів платника податків.

В судових засіданнях позов підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві. Ствердив, зокрема, що в порушення закону 29.08.2006 р. було складено акт опису  №9/24-0/25560533, що підлягають продажу в рахунок погашення податкового боргу; 05.02.2007 р. відповідач прийняв оспорюване податкове повідомлення –рішення №/0/1911 про застосування санкції за самостійне відчуження активів, які перебувають у податковій заставі.

Вважає, що податкова застава не може поширюватись на активи філії, яка не є юридичною особою, а головна організація, до складу якої вона входить, включена до Переліку об’єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, і, відповідно до ст. 4 Закону України “Про заставу” з врахуванням Наказу ДПА України №338 від 28.08.2001 р., предметом застави не можуть бути об’єкти державної власності, приватизація яких заборонена законодавчими актами. Посилається на рішення Конституційного Суду України №2-рп/2005, яким визнано неконституційним пп. 8.2.2. Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” в частині поширення права податкової застави на всі активи платника без урахування суми податкового боргу. Стверджує також про порушення відповідачем норм Порядку стягнення коштів та продажу інших активів платника податків, які перебувають у податковій заставі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №538 від 15.04.2002 р., за яким звернення стягнення на майно, що перебуває у податковій заставі можливе лише якщо інші заходи з погашення податкового боргу не дали змоги погасити його у повному обсязі. Просить позов задовольнити відповідно до уточнення.

Представники відповідача та прокурор позов заперечили з мотивів, зазначених у відзиві. Ствердили, зокрема, що податковий борг та, відповідно, податкова застава виникли ще на підставі Указу Президента України №167/98 від 04.03.1998 р. “Про заходи щодо підвищення відповідальності за розрахунки з бюджетами та державними цільовими фондами. Відповідно, норми Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” та рішення Конституційного Суду України №2-рп/2005 на ці відносини не поширюються, оскільки не мають зворотної дії. Зазначив про відсутність процедури звільнення активів платника податків з податкової застави у випадку невідповідності вартості таких активів розміру податкового боргу. Ствердили також, що Закон України “Про перелік об’єктів права державної власності, що не підлягають приватизації”, містить посилання лише на НАК “Нафтогаз  України”, та не згадує дочірню компанію “Укргазвидобування”.  Просять у позові відмовити.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, прокурора, суд встановив наступне.

Компанія “Укргазвидобування” є дочірньою компанією Національної акціонерної компанії “Нафтогаз  України” зі статусом юридичної особи та правонаступником прав та обов’язків газовидобувних підприємств та структурних підрозділів АТ “Укргазпром”, визначених спільним наказом НАК “Нафтогаз України” та Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України №68/234 від 06.11.1998 р., що підтверджується п. п. 1.1., 1.5., 3.1. Статуту дочірньої компанії “Укргазвидобування” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” (нова редакція), зареєстрованого 29.06.2005 р..

Згідно  п. 8 зазначеного наказу №68/234 від 06.11.1998 р. дочірні компанії НАК “Нафтогаз України” визначені правонаступниками АТ “Укргазпром” та реорганізованих підприємств, що входили до його складу.

Газопромислове управління “Львівгазвидобування” є філією дочірньої компанії “Укргазвидобування” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, що не є юридичною особою, що підтверджується п. п. 1.1., 1.2. Положення про філію дочірньої компанії “Укргазвидобування” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” газопромислове управління “Львівгазвидобування”, затвердженого 12.11.1998 р.. Довіреністю від 11.01.2007 р. уповноважено начальника даної філії, зокрема, представляти дочірню компанію “Укргазвидобування” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” в судових органах, зокрема, при розгляді адміністративних справ з усіма правами, наданими представнику сторони у процесі, у т.ч. підписувати позовні заяви.

Згідно із повідомленням №11758/24-0 від 14.09.1999 р. позивача було повідомлено про заборгованість перед бюджетом в сумі 31299474 грн.. З витягу наданого реєстром Інформаційним центром Міністерства юстиції України м. Львів про внесення запису до Державного реєстру застав рухомого майна від 15.11.1999 р. вбачається, що все рухоме майно та майнові права ГПУ “Львівгазвидобування” перебуває у податковій заставі з 15.11.1999 р., тобто, під час дії Указу президента України “Про заходи щодо підвищення відповідальності за розрахунки з бюджетами та державними цільовими фондами”. Згідно із п. 1  цього указу, платником податків визнається юридична особа, її філії, відділення та інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи, а також фізична особа - суб'єкт  підприємницької діяльності, чим спростовуються пояснення позивача про те, що податкова застава не може поширюватись на майно, закріплене за філіями. Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна підтверджується факт перебування усіх активів позивача у податковій заставі. Підставність виникнення податкової застави станом на вказану дату позивач не заперечує.

Відповідно до п. 2 указу, а пізніше, відповідно до ст. 7.3.1. пп. “е” Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, встановлено, що у податковій заставі не можуть перебувати, зокрема, майно і майнові права, що відповідно до закону не можуть бути предметом застави, та основні фонди підприємства, визнаного у встановленому порядку казенним підприємством. Згідно із ст. 4 Закону України “Про заставу”, предметом застави не можуть бути об’єкти державної власності, приватизація яких заборонена законодавчими актами. Таке ж положення випливає з п. 2.2. Наказу ДПА України №338 від 28.08.2001 р. “Про затвердження Порядку застосування податкової застави органами державної податкової служби”. Позивач вважає закріплене за ним майно саме таким, яке не підлягає приватизації.

Відповідно до Закону України “Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації”, до цього переліку включено, зокрема, Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України".  Звідси, у разі виникнення податкового боргу право податкової застави щодо активів НАК “Нафтогаз  України”, дочірньої компанії “Укргазвидобування” та її структурних підрозділів не виникає, оскільки ст. 11 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” передбачено особливий порядок погашення податкового боргу підприємств, що є об’єктами права державної власності та які не підлягають приватизації. Зазначена обставина також встановлена постановою Вищого господарського суду України від 08.04.2004 р. по справі №А-27/415-03 за позовом ДК “Укргазвидобування” НАК “Нафтогаз України”. Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на майно позивача, у тому числі те, яке закріплено за філією газопромислове управління “Львівгазвидобування”, не може поширюватись податкова застава. Належних доказів зворотнього суду не надано.

Згідно із п. 8.2.2. Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-які види активів платника податків, які перебували в його власності (повному господарському віданні) у день виникнення такого права, а також на будь-які інші активи, на які платник податків набуде прав власності у майбутньому, до моменту погашення його податкових зобов'язань або податкового боргу, у зв’язку із чим до податкової застави було включено усі активи позивача, закріплені за філією газопромислове управління “Львівгазвидобування”.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 1.17 статті 1, статті 8 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (справа про податкову заставу) від 24.03.2005 р. №1-9/2005 положення  підпункту  8.2.2  пункту 8.2 статті 8 в частині поширення права податкової застави на будь-які види активів платника податків без врахування суми його податкового боргу втрачає чинність, як таке, що визнане неконституційним.

Незважаючи на це, відповідач відмовився внести зміни до обсягу майна, що перебуває у податковій заставі, посилаючись на відсутність законодавчо встановленого механізму та наказ ДПА України №216 від 16.06.2005 р., згідно із яким, у випадку, якщо активи платника податків потрапили у податкову заставу до 24.03.2005 р., то право податкової застави на  такі активи продовжує існувати в тому обсязі, який  був до 24.03.2005 р.

Однак, наказ ДПА України №216 від 16.06.2005 р. “Про затвердження податкового роз’яснення положень статті 8 Закону України від 21.12.2000 р. №2181-ІІІ “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  визнано недійсним  постановою Господарського суду  міста Києва  від 24.02.2006 р.

Відмова відповідача внести відповідні зміни є фактичним застосуванням положень закону, що визнані неконституційними у встановленому порядку. Відповідно, враховуючи право суду, передбачене ч. 2 ст. 162 КАС України, суд дійшов  висновку, що задоволення позовної вимоги про зобов’язання відповідача подати Державному реєстратору заяву про припинення податкової застави на всі активи позивача забезпечуватиме захист права суб’єкта господарювання у сфері публічно-правових відносин.

29.08.2006 р. податковим керуючим було складено оспорюваний акт  опису №9/24-0/25560533, яким проведено опис активів позивача на загальну суму 1490126,35 грн. Позивач просить визнати  його нечинним  як   рішення, яке оформлено у формі акту опису.

Таке рішення податкового керуючого може бути  оскаржене у порядку, визначеному Законом для оскарження рішень податкового органу щодо визначення сум податкових зобов”язань або податкового боргу. Згідно пп.5.2.2 п.5.2 ст.5 Закону України №2181-ІІІ „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” платників податків має право оскаржити будь-яке рішення контролюючого органу, що суперечить законодавству з питань оподаткування або виходить за межі його компетенції в адміністративному порядку. Остаточне рішення вищого (центрального) органу контролюючого органу за заявою платника податків не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Згідно із ст. 8.6. Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, проведення опису (виділення) активів проводиться податковим керуючим для їх продажу у випадках, встановлених законом.

Згідно Порядку  стягнення коштів та продажу інших активів платника податків, які перебувають у податковій заставі,  затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2002р. №538, який встановлює процедуру стягнення податковими органами коштів та продажу інших активів платника податків, які перебувають у податковій заставі, у разі, коли інші передбачені Законом України „Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” заходи з погашення боргу платника податків не дали змоги погасити його у повному обсязі.  Враховуючи те, що активи платника не могли перебувати в податковій заставі та аналізуючи зміст вищенаведеного Порядку, суд дійшов висновку задоволити позовні вимоги в цій частині.

На підставі акту перевірки №22/23-0/25560533 “Про результати виїзної планової перевірки філії дочірньої компанії “Укргазвидобування” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” Газопромислового управління “Львівгазвидобування” (код за ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2005 р. по 30.09.2006 р.” встановлено порушення позивачем п. 8.6.1. Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, а саме, проведення відчуження та списання майна, що перебувало у податковій заставі, без погодження із ДПІ міста Львова. У зв’язку з цим відповідачем винесено оспорюване податкове повідомлення –рішення №/0/1911 про накладення штрафу в сумі 1546240,98 грн.

Відповідно до п. 17.1.8. Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, у разі коли платник податків, активи якого перебувають у податковій заставі, відчужив такі активи без попередньої згоди податкового органу, якщо отримання такої згоди є обов'язковим згідно з цим Законом, платник податків додатково сплачує штраф у розмірі суми такого відчуження, визначеної за звичайними цінами. Однак, виходячи з вищенаведеного, враховуючи, що майно позивача не підлягало перебуванню у податковій заставі, яка, крім того, в порушення закону, продовжувала поширюватись незалежно від суми боргу на всі активи платника, суд приходить до висновку, що ця позовна вимога підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 162 КАС України, суд вправі постановою визнати протиправним рішення суб’єкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення. Суд також може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод чи інтересів суб’єкта у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень. Зі змісту ч.11 ст.171 КАС України, термін „нечинність” стосується нормативно-правових актів. Враховуючи те, що позивачем оспорюються акти індивідуальної дії, які просить визнати нечинними, та положення абзацу 1 та 2 ч.2 ст.162 КАС України, суд, встановивши протиправність зазначених актів вважає за необхідне їх  скасувати.

В силу ст. 20 ГК України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання. Кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема, шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає  задоволенню, відповідно до уточнення.

Судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 69-71, 86, ч.3 ст.160, 161-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Зобов’язати Державну податкову інспекцію у місті Львові подати Державному реєстратору заяву про припинення податкової застави на всі активи газопромислового управління “Львівгазвидобування” Дочірньої компанії “Укргазвидобування” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”.

3.          Скасувати  рішення Державної податкової інспекції у м. Львові в формі акта опису за №9/24-0/25560533 від 29.08.2006р.

4.          Скасувати податкове повідомлення –рішення Державної податкової інспекції у м. Львові  від 05.02.2007р. за №/0/1911 про застосуванні штрафної санкції в розмірі 1546240,98 грн.

5.          Судові витрати залишити за позивачем.

Постанова набирає законної сили у відповідності із ст. 254 КАС України і може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАС України.

Суддя