ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2007 р.
№ 42/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів: Дерепи В.І. –головуючого (доповідача), Грека Б.М., Стратієнко Л.В.,

за участю представників: позивача –

відповідача –Богайчук В.О.,

розглянувши касаційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Нафтохімік" на рішення господарського суду м.Києва від 6 березня 2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 5 червня 2007 року у справі за позовом Акціонерної енергетичної компанії "Київенерго" до Житлово-будівельного кооперативу "Нафтохімік" про стягнення 64001,79 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м.Києва від 6 березня 2007 року (суддя Паламар П.І.) позов задоволений частково. Провадження у справі в частині стягнення 6395, 87 грн. боргу припинено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 16945, 21 грн. основного боргу, 4000, 17 грн. інфляційних, 2297, 62 грн. пені, 1249, 71 грн. 3% річних, судові витрати.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 5 червня 2007 року рішення суду залишене без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, Житлово-будівельний кооператив "Нафтохімік" просить їх скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, 1 травня 2001 року між сторонами у справі був укладений договір №3010079 на постачання теплової енергії у гарячій воді, за умовами якого позивач зобов'язувався постачати відповідачу теплову енергію у вигляді гарячої води для потреб опалення, а відповідач  - щомісячно до 28 числа поточного місяця оплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Відповідно до п. 5.1 вказаного договору, облік споживання абонентом теплової енергії проводиться по приладах обліку розрахунковим способом.

Згідно підпунктів 8.1, 8.4 п.8 договору, цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2001 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Як правильно встановлено судами при розгляді справи, загальна сума проведених позивачем оплат за теплову енергію за період листопад 2003 - жовтень 2006 року станом на час подання позову становила 237380,34 грн., а розмір боргу відповідача складає 23341,08 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Як правильно встановлено судами при розгляді справи, пунктом 3.5 додатку №4 до укладеного сторонами договору, у випадку несплати теплової енергії до кінця розрахункового періоду енергопостачальна організація нараховує абоненту пеню на суму фактичного боргу в розмірі 0,5 % за кожний день прострочення платежу по день фактичної сплати, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється  від  відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі викладеного, місцевий суд, з яким погодився апеляційний суд, правильно стягнув з відповідача пеню в розмірі 2297, 62 грн. та 4000, 17 грн. збитків від інфляції за час прострочення платежу.

Враховуючи, що сума боргу в розмірі 6395, 87 грн. відповідачем була сплачена після звернення позивача з позовом до суду, судом першої інстанції обґрунтовано припинено провадження по справі в цій частині на підставі п. 11 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмету спору.

За таких обставин, судові рішення відповідають вимогам закону і обставинам справи, тому підстав для їх зміни немає.

Керуючись  ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду м.Києва від 6 березня 2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 5 червня 2007 року залишити без змін, а касаційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Нафтохімік" –без задоволення.

Головуючий, суддя                                                     В.Дерепа

Судді                                                                            Б.Грек

Л.Стратієнко