ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

03.09.2007
Справа №2-9/8395-2007

За позовом ВАТ "Кримгаз", м. Сімферополь

До відповідача ВАТ "Кримський содовий завод", м. Красноперекопськ

Про спонукання до укладення угоди.

Суддя ГС  АР  Крим Н.С.Пєтухова

Представники:

Від позивача –  Куліченко В.М.- представник, дов. пост. №4963 від 29.12.2005 р.; Мончук А.П.- представник, дов. пост. №4164 від 07.12.2006 р.

Від відповідача – Острий Е.Д.- представник, дов. пост. №33 від 02.03.2007 р.

Суть спору: Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «КРИМГАЗ» звернулося до Господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про розв’язання спору що виник під час укладання між сторонами технічної угоди і зобов’язання відповідача Відкрите акціонерне товариство «Кримський содовий завод» укладення Технічної угоди у редакції ВАТ «Кримгаз».

Позовні вимоги ВАТ «Кримгаз» мотивовані тим, що редакція пункту 4.17. Технічної угоди, щодо якого виник спір, відповідає встановленим діючими нормативними актами Міністерства палива та енергетики України з питань обліку природного газу та визначення обсягів втрат і витрат природного газу під час його транспортуванні.

Відповідач проти позову заперечує, з мотивів викладених у своєму відзиву на позовну заяву, зокрема наголошуючи на тому, що Методика визначення обсягів втрат і витрат природного газу під час його транспортування не є обов’язковою для споживачів природного газу.

У судовому засіданні 21.08.2007 р. була оголошена перерва до 03.09.2007 р. до 14:00 годин.

03.09.2007 р. судове засідання відбулось у присутності представників сторін: від позивача –  Мончук А.П.- представник, дов. пост. №4164 від 07.12.2006 р.; від відповідача – Острий Е.Д.- представник, дов. пост. №33 від 02.03.2007 р.

Позивач заявою від 03.09.07р. уточнив позивні вимоги та просить зобов’язати  відповідача укласти п.4.17 технічної угоди №102 від 25.05.2007р. в редакції ВАТ "Кримгаз".

Відповідач уточненні позивні вимоги вважає необгрунтованними.

Відповідачем у судове засідання надано доповнення до відзиву на позов вих. №21-ю/418 від 31.08.07р.

Розглянувши матеріали справи, заслуховує пояснення представників сторін, суд –

В с т а н о в и в:

Позивач - Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «КРИМГАЗ» 30 січня 2007 року, як підприємство що здійснює надання послуг з транспортування природного газу, уклало з постачальником природного газу ЗАТ «УКРГАЗ-ЕНЕРГО» договір «Про надання послуг з транспортування природного газу» №29-04/66/ТР-07. За умовами вказаного договору ВАТ «КРИМГАЗ» як виконавець прийняло на себе зобов’язання  прийняти з магістральних газопроводів природний  газ, що належить ЗАТ «УКРГАЗ-ЕНЕРГО», здійснити його транспортування до газопроводів споживачів і забезпечити облік цього газу. Для забезпечення обліку газу, що передається споживачам, відповідно до пункту 3.14. вказаного договору ВАТ «КРИМГАЗ»  зобов’язалося укласти з усіма споживачами, які споживають газ з ресурсів  ЗАТ «УКРГАЗ-ЕНЕРГО», технічні угоди щодо порядку організації обліку газу на підставі якої вести облік газу.

Відповідач - Відкрите акціонерне товариство «Кримський содовий завод» 26 грудня 2006 року уклав з постачальником газу - ЗАТ «УКРГАЗ-ЕНЕРГО» договір на постачання природного газу №4/77/Х-07-Ю/700001. За умовами визначеними пунктом 3.2.2. цього договору ВАТ «Кримський содовий завод» як споживач природного газу прийняло на себе зобов’язання укласти з ВАТ «КРИМГАЗ» технічну угоду про порядок обліку спожитого природного газу.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Таким чином, як Позивач, так і Відповідач уклали з постачальником газу господарські договори, які містять умови що регламентуються  статтею 636 Цивільного Кодексу України, тобто договору на користь третьої особи, зобов’язавшись здійснити певні дії один до одного, а саме – укласти технічну угоду про порядок обліку газу. Таким чином, позивач по справі як третя особа у розумінні норм вказаної статті ЦК України має законні права вимагати від відповідача виконання ним прийнятих на себе за договором  зобов’язань що до укладання технічної угоди.

25 травня 2007 року ВАТ «КРИМГАЗ» підписало зі свого боку та надіслало на розгляд відповідачу Технічну угоду №102 «Про облік газу що транспортується». За своєю формою та за змістом вказана Технічна угода відповідає вимогам вставленим статтею 628 ЦК України щодо договорів.

31 травня 2007 року на адресу ВАТ «КРИМГАЗ» за супровідним листом №10/299 Технічна угода, підписана з боку відповідача з протоколом розбіжностей, була повернута. Предметом розбіжностей став пункт 4.17.  Технічної угоди наступного змісту: «У разі розташування комерційного вузла обліку газу на території споживача, витрати і втрати газу, які виникають на газопроводі та на його елементах від місця входу газопроводу на територію споживача або від точки балансового розмежування до місця встановлення комерційного вузла обліку газу відносяться на рахунок споживача і додаються до об’єму газу, облікованого комерційним вузлом обліку газу. Розрахунки цих  втрат і витрат проводяться відповідно до  Методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджених  наказом Мінпаливенерго від 30.05.2003 №264 і зареєстрованих у Міністерстві юстиції України від 09.07.2003 за №570/7891 та за №571/7892.». Як вибачається з тексту протоколу розбіжностей мотивом вимоги відповідача про виключення цього пункту з тексту Технічної угоди є «відсутність розробленої методики розрахунку Національної комісії регулювання електроенергетики України (НКРЕ)».

У зв’язку з недосягненням згоди щодо врегулювання спірного питання ВАТ «КРИМГАЗ» вимушено було передати спір на вирішення господарського суду.

Дослідивши надані сторонами під час судового розгляду докази, та нормативні акти що регламентують порядок здійснення обліку природного газу, суд вважає позовні вимоги ВАТ «КРИМГАЗ» такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Нормативним актом що регламентує порядок здійснення обліку природного газу в Україні є «Правила обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання» затверджені наказом Міністерства палива та енергетики України від 27 грудня 2005 р. N 618 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 січня 2006 р. за N 67/11941). Відповідно до пункту 1.1. цих Правил, вони регламентують взаємовідносини між суб'єктами господарювання під час передачі з газорозподільних мереж споживачу природного газу, у тому числі видобутого з газових і газоконденсатних родовищ, та нафтового газу, отриманого з нафтових родовищ (далі - газ). Пунктом 2 «Правил» встановлено, що вони поширюються на суб'єктів господарювання, які здійснюють господарську діяльність з постачання та транспортування природного газу розподільними мережами, споживачів газу, які використовують газ у господарсько-виробничій діяльності, суб'єктів господарювання, які здійснюють господарську діяльність з проектування, налагоджування вузлів обліку газу, а також з розроблення та виготовлення засобів вимірювальної техніки, які призначені для використання на вузлах обліку газу. При цьому, за умовами «Правил» (пункт 3) Споживач газу (споживач) - юридична особа або фізична особа - підприємець, що отримує природний газ відповідно до договору.

За таких умов, вказаний нормативний акт є обов’язковим до виконання як позивачем, який є газотранспортнім підприємством, так і відповідачем, який є споживачем газу.

Пунктом 5.17. Правил встановлено, що «У разі розташування комерційного вузла обліку газу на території споживача, витрати і втрати газу, які виникають на газопроводі та на його елементах від місця входу газопроводу на територію споживача або від точки балансового розмежування до місця встановлення комерційного вузла обліку газу, відносяться на рахунок споживача і додаються до об'єму газу, облікованого комерційним вузлом обліку газу. Розрахунки цих втрат і витрат проводяться відповідно до Методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджених наказом Мінпаливенерго від 30.05.2003 N 264 і зареєстрованих у Міністерстві юстиції України від 09.07.2003 за N 570/7891 та за N 571/7892.»

Вказані «Методики» є нормативними актами обов’язковими до використання газопостачальними та газорозподільними підприємствами. Розрахунок виробничо-технологічних витрат газу здійснюється підприємством з газопостачання та газифікації самостійно. Розрахунок виробничо-технологічних втрат газу здійснюється газопостачальним або газорозподільним підприємством самостійно. (Пункти 4.7. та  5.9. відповідних «Методик»).

Пунктом 5.10. «Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами» передбачено, що «Під час розрахунку виробничо-технологічних втрат газу враховуються всі елементи системи газопостачання, через яку протранспортовано одержаний від постачальника газ. У разі розташування комерційного вузла обліку газу на території споживача, втрати газу, які виникають на газопроводі та його елементах від місця входу газопроводу на територію споживача або від точки балансового розмежування до місця встановлення комерційного вузла обліку газу, розраховуються відповідно до даної Методики, відносяться на рахунок споживача і додаються до об'єму газу, облікованого комерційним вузлом обліку газу.»

Пунктом 4.6. «Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами» передбачено, що «Максимально допустимі обсяги виробничо-технологічних витрат газу визначаються розрахунковим шляхом згідно з даною Методикою. У разі розташування комерційного вузла обліку газу на території споживача витрати газу, які виникають на газопроводі та його елементах від місця входу газопроводу на територію споживача або від точки балансового розмежування до місця встановлення комерційного вузла обліку газу, розраховуються відповідно до даної Методики, відносяться на рахунок споживача і додаються до об'єму газу, облікованого комерційним вузлом обліку газу. У разі, якщо замовником виконання комплексу робіт з уведення об'єкта, системи в експлуатацію є газопостачальне або газорозподільне підприємство, визначені за даною Методикою виробничо-технологічні витрати газу входять до собівартості транспортування газу.»

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обов’язковість як для споживача, так и для газорозподільного підприємства відображення в актах приймання-передачі газу споживачу обсягів втрат та витрат газу, на газопроводі та його елементах від місця входу газопроводу на територію споживача або від точки балансового розмежування до місця встановлення комерційного вузла обліку газу, визначених газорозподільним підприємством розрахунковим методом відповідно до  вимог затверджених Минпаливенерго «Методик», у разі розташування комерційного вузла обліку газу на території споживача, та  їх додання до обсягів газу спожитих споживачем і визначених за даними вузлу обліку газу.

Суд вважає безпідставним посилання відповідача у протоколі розбіжностей на відсутність розробленої методики розрахунку Національної комісії регулювання електроенергетики України (НКРЕ) оскільки відповідно до «Положення про Міністерство палива та енергетики України», затверджене Указом Президента України від 14 квітня 2000 р. N 598/2000 Мінпаливенерго України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань забезпечення реалізації державної політики в електроенергетичному, ядерно-промисловому та нафтогазовому комплексах (далі - паливно-енергетичний комплекс) і відповідно нормативні акти Мінпаливенерго України з питань обліку газу визнає такими, що видані у межах його повноважень.

Суд також вважає необґрунтованими заперечення відповідача з мотивів того, що затверджені Мінпаливенерго України «Методики» визначення втрат та витрат газу є обов’язковими лише для газопостачальних та газорозподільних підприємств, оскільки норми «Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання», що встановлюють запропонований позивачем порядок визначення обсягів споживання газу є обов’язковим для споживачів.

Витрати по оплаті держмита і на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відносяться на відповідача відповідно до ст.  49  ГПК України.

Рішення оформлене відповідно до ст. 84 ГПК України і підписано  03.09.2007 р.

З огляду на викладене,  керуючись ст. ст.  22, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Пункт 4.17 технічної угоди №102 від 25.05.07р. вважати укладеним у редакції позивача ВАТ «Кримгаз» «У разі розташування комерційного вузла обліку газу на території споживача, витрати і втрати газу, які виникають на газопроводі та на його елементах від місця входу газопроводу на територію споживача або від точки балансового розмежування до місця встановлення комерційного вузла обліку газу відносяться на рахунок споживача і додаються до об’єму газу, облікованого комерційним вузлом обліку газу. Розрахунки цих  втрат і витрат проводяться відповідно до  Методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджених  наказом Мінпаливенерго від 30.05.2003р. №264 і зареєстрованих у Міністерстві юстиції України від 09.07.2003р. за №570/7891 та за №571/7892.».

3.          Стягнути з ВАТ "Кримський содовий завод", 96002, м.Красноперекопськ, вул.. Проектна, 1, (р/р 0061 у КВ „ПІБ”, МФО 324418, ) на користь ВАТ "Кримгаз", 95001, м. Сімферополь, вул. Училищна, 42-а (р/р 0922 у КРУ Приватбанк, МФО 384436, ЗКПО 03348117) 85 грн. держмита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ видати після набрання  судовим рішенням законної чинності.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Петухова Н.С.