ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2007 р.
Справа 46/377

За позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “Агросфера”

до
Товариства з обмеженою відповідальністю “ЮВС”

про
стягнення 21 780,34 грн.

Суддя Шабунін С.В.

Представники:

від позивача
Савченко О.А.  —представник за довіреністю від 18.01.2007 р. № 237

від відповідача
не з’явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Агросфера” звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю “ЮВС” з позовом № 464 від 26.07.2007 р. про стягнення 20 021,93 грн. боргу за товар, переданий на підставі договору № 45/1-КЧ від 12.05.2006 р., 1 420,73 грн. пені за порушення термінів оплати, 337,68 грн. трьох відсотків річних.

Провадження у справі за вищевказаними вимогами порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2007 р. № 46/377, розгляд справи призначено на 08.10.2007 р.

Відповідач в судове засідання не з’явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Про причину нез’явлення свого представника відповідач суд не повідомив, вимоги ухвали від 46/377 від 10.09.2007 р. не виконав, відзиву на позовну заяву не надав, заявлені вимоги не оспорив. Враховуючи вищенаведене та у відповідності до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про взаємовідносини сторін.

Представник позивача в засіданні заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилався на невиконання відповідачем обов’язку з оплати придбаного у Товариства з обмеженою відповідальністю “Агросфера” товару (засобів захисту рослин) відповідно до укладеного між сторонами договору купівлі-продажу. При цьому, представник зауважував на умови оплати товару (передоплата частини суми та видача векселю).

Згідно з заявою про збільшення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 20 021,93 грн. боргу, 1 678,02 грн. пені за порушення термінів оплати та 394,04 грн. 3% річних.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представника, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд —

ВСТАНОВИВ:

12.05.2006 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “Агросфера” та Товариством з обмеженою відповідальністю “ЮВС” укладено договір купівлі-продажу № 45/1-КЧ, за умовами якого (продавець) позивач зобов’язується передати, а покупець (відповідач) зобов’язується прийняти  товар (засоби захисту рослин) та сплатити його вартість.

Відповідно до п. 3.1 договору від 12.05.2006 р. конкретний асортимент, кількість, ціна, терміни постачання та терміни сплати кожної партії товару наведені в специфікації до договору, що є його невід’ємною частиною. Загальна сума договору складає 26 320,37 грн.

Умови розрахунку передбачені п. 4 вищезазначеного договору, яким встановлено, що покупець зобов’язаний перерахувати на поточний рахунок продавця 5 264,07 грн. у строк до 18.05.2006 р., а після поставки товару, згідно з специфікацією № 1 —сплатити залишок заборгованості в сумі 21 056,30 грн. за допомогою вексельної форми розрахунків, передавши продавцю один простий вексель по акту приймання-передачі.

Позивач стверджує, що 09.06.2006 р. відповідно до специфікації № 1 від 12.05.2006 р. до договору № 45/1-КЧ ним було поставлено відповідачу товар на суму 20 021,93 грн., що стверджується податковою накладною № 2591 та довіреністю від 08.06.2006 р. ЯЛК № 153682, тобто виконано свої зобов’язання. Натомість відповідач, в порушення умов договору від 12.05.2006 р., отримавши товар, передоплату не перерахував, простий вексель не видав. У зв’язку з чим, позивач просить стягнути вартість поставленого товару, пеню за порушення термінів оплати та 3 % річних.

З матеріалів справи вбачається, що покупець виконав перед замовником свої зобов’язання за договором № 45/1-КЧ –передав товар на загальну суму 20 021,93 грн., що підтверджується довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей та видатковою накладною № 2591 від 09.06.2006 р. та рахунком № 16698 від 09.06.2006 р., копії яких приєднано до матеріалів справи.

Оскільки відповідачем без поважних причин пропущено судове засідання, не подано заперечень проти позову та доказів на їх підтвердження, суд дійшов висновку, що відповідач за отриману продукцію з позивачем не розрахувався, чим порушив умови укладеного правочину та чинне законодавство, що регулює зобов’язальні правовідносини господарюючих суб’єктів.

Згідно з ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи зі змісту ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір сторін № 45/1-КЧ від 12.05.2006 р. передбачав перерахування відповідачем на користь позивача 5 264,07 грн. передоплати. Виходячи з до п. 3.1 договору від 12.05.2006 р. та специфікації № 1 від 12.05.2006 р., що є його невід’ємною частиною,  сторони погодили поставку товару на загальну суму 26 320,37 грн. у строк до 16.05.2006 р.

Як слідує з позовної заяви та матеріалів справи позивач не отримував від відповідача передоплату, а фактично передав товар на загальну суму 20 021,93 грн.

Відповідно до параграфу № 7 глави 79 Цивільного кодексу України притримання є правом, а не обов’язком сторони зобов’язання. Таким чином, дії позивача по передачі товару до отримання 5 264,07 грн. передоплати не суперечать законодавству та укладеному сторонами договору.

Згідно з ч. 2 ст. 613 Цивільного кодексу України якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

На думку суду, поставивши товар не 16.05.2007 р., а 09.06.2007 р. позивач допустив прострочення кредитора, яке унеможливило виконання відповідачем обов’язку щодо внесення попередньої плати, у зв’язку з чим строком виникнення зобов’язання по оплаті вартості поставленого товар слід вважати датою, до якої було допущено прострочення кредитора, тобто 09.06.2007 р. Таким чином, передавши товар до отримання передоплати, позивач не вправі нараховувати штрафні санкції на суму неотриманої передоплати, оскільки після передачі товару неповна сплата його вартості не може вважатися передоплатою, адже губиться саме значення попередньої оплати.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У п. 7.2 договору № 45/1-КЧ від 12.05.2006 р. сторони погодили, що у випадку порушення покупцем термінів оплати, він сплачує  продавцю штрафну неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від своєчасно неоплаченої суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає вимоги позивача в часині стягнення 20 021,93 грн. основного боргу (вартість фактично поставленого товару) обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Вимоги про стягнення пені за порушення термінів сплати та 3 % річних підлягають частковому задоволенню в розмірі 763,58 грн. та 143,17 грн., внаслідок перерахунку та відповідно до розміру подвійної облікової ставки, що діяла у спірний період (8 % відповідно до листа Національного банку України від 17.05.2007 р. № 14-011/1150-5118). Зважаючи на встановленні судом обставини справи та застосовані до спірних правовідносин норми законодавства прострочення відповідача складає 87 днів з 10.06.2007 р. до моменту подачі позову до суду (04.09.2007 р.).

Посилання позивача на приєднані до позовної заяви рахунки-фактури від 03.09.2007 р. № СФ-0000229 та від 05.10.2007 р. № СФ-0000259 про нарахування процентів за користування грошовими коштами як на підставу для збільшення позовних вимог не приймаються судом до уваги, оскільки нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов’язання в межах даного спору відбувається за правилами Цивільного та Господарського кодексів України, при цьому суд враховує, що позивач не є фінансово установою, яка відповідно до установчих документів на спеціальних дозволів управомочена надавати кредитні послуги.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, решта доданих до матеріалів справи доказів  до уваги судом не приймаються як такі, що не мають значення для вирішення справи.

Виходячи з п. 3 ч. 4 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, при частковому задоволенні позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд —

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ЮВС“ (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 18-а, ідентифікаційний код 21514404) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Агросфера” (49083, м. Дніпропетровськ, вул. Собінова, 1, ідентифікаційний  код 31320991) 20 021 (двадцять тисяч двадцять одну) грн. 93 коп. боргу, 763 (сімсот шістдесят три) грн. 58 коп. пені за прострочку платежу, 143 (сто сорок три) грн. 17 коп. трьох процентів річних від простроченої суми, 209 (двісті дев’ять) грн. 30 коп. державного мита та 112 (сто дванадцять) грн. 00 коп. державного мита.

3.          В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                             С.В. Шабунін

справа №  46/377

08.10.07

За позовом     Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросфера"

до                     Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮВС"

про                    стягнення 21 780,34 грн.

Суддя  Шабунін С.В.

Суддя                                                                                                        Шабунін С.В.