ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД   СУМСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.07
Справа №АС16/416-07.

Господарський суд Сумської області у складі:

Головуючого судді – Моїсеєнко В.М.

розглянувши справу

За позовом           Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Суми

до відповідача     Відкритого акціонерного товариства « Сумирибгосп», м.Суми

про стягнення 96794 грн.56 коп.

за участю представників сторін:

Від позивача                     Бесага А.В.

Від відповідача:                Сінько О.А.

Суть спору: Позивач просить суд стягнути з відповідача 96 794 грн. 56 коп. заборгованості, яка виникла за період з 2005-2006р.р. перед Фондом  соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в результаті проведеної перевірки правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати страхових внесків до Фонду та їх витрачання за період з 01.01.2005р. по 31.03.2007р.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, так як позивачем невірно застосовано ставку страхового тарифу.

05.08.2007р.  позивач подав заперечення на пояснення відповідача, вважає, що застосування тарифу для відповідача як для сільськогосподарського виробника   безпідставне.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши повноважних представників сторін, дослідивши та оцінивши надані докази, суд встановив наступне:

Позивач  в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що підставою для донарахування  відповідачу збору є акт перевірки №318 від 13.06.2007р., відповідно до якого було виявлено, що відповідач на  протязі періоду, що перевірявся, використовував ставку збору, як для економічної діяльності за кодом 15.20.0 «Виробництво рибних продуктів», тоді як фактично видом діяльності відповідача був вид за кодом 05.02.1. «Діяльність риборозплідників та рибних ферм». На відмінність від виду економічної діяльності за кодом 15.20.0, який відноситься до 28 класу професійного ризику виробництва та до якого застосовувались тарифи 1,61%  та 1,41% на протязі перевіряємого періоду, до виду діяльності за кодом 05.02.1, яким фактично займалось підприємство та який відноситься до 60 класу ризику, повинні застосовуватись страхові тарифи 3,38% та 3,58%. Також  позивач вважає,  що заявлений відповідачем  код економічної діяльності 05.02.1 не підлягає  пільговій ставці 0,2% на підставі дії ст.2 закону України «Про страхові тарифи на обов’язкове державне  соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності». Донарахування страхових внесків зроблено позивачем на підставі п.8 Інструкції про порядок перерахування, обліку та витрачання страхових внесків Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та  Постанови правління Фонду «Про затвердження порядку здійснення контролю зав правильністю нарахування, своєчасністю і повноти сплати страхувальниками страхових внесків на загальнообов’язкове страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності, інших платежів до Фонду та цільовим використанням коштів» від 17.10.2003р. №68.

Суд вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Позивач на протязі 2004-2007р.р  у відповідності до п.п.7.5  п.7 Інструкції  подавав до Фонду (відповідачу) звітність про нарахування страхових внесків. В кожному звіті вказувався основний вид економічної діяльності підприємства за кодом КВЕД - 05.02.1., що відповідає вимогам наказу Виконавчої дирекцій Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 29.07.2005р. №579 «Про забезпечення підготовки звітності робочих органів виконавчої дирекції фонду про нарахування і перерахуванню страхових внесків та витрачання коштів Фонду». Такий вид діяльності на протязі 2001-2007р.р. був основним для підприємства та не змінювався. Він був зазначений в свідоцтві про внесення до державного реєстру підприємств та організацій України як основний. В повідомленні від 11 квітня 2001р. відповідач повідомив позивача про такий страховий тариф. Відповідно до  п.2 ст.24 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» №1105-ХІУ від 23.09.1999р. фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов’язаний письмово повідомляти страхувальнику умовний клас професійного ризику його підприємства – групу галузей (підгалузей) економіки або видів діяльності, що мають визначений для цієї групи рівень виробничого травматизму та професійної захворюваності.

В п.п.8.2, 8.1  п. 8 Інструкції про порядок перерахування, обліку та витрачання страхових коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних  захворювань України, затвердженої Постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України   від 20.04.2001р. №12   зазначено , що  робочі органи виконавчої дирекції фонду від нещасних випадків здійснюють контроль за правильністю нарахування внесків. Такий контроль провадиться в тому числі шляхом перевірки відповідності фінансових звітів за коштами фонду. На кожному з фінансових звітів відповідач  зазначив  код 05.02.1, тобто позивач   був повідомлений про основну діяльність відповідача за цим кодом.

Ст.47 закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» №1105-ХІУ від 23.09.1999р. передбачено, що страхові тарифи встановлюються законом.  Ст.2 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» №2272-ІІІ від 22.02.2001р. передбачено, що для сільського господарства без зміни класів професійного ризику її виробництва встановлюються   страховий тариф в розмірі 0,2% від фактичних витрат на оплату праці.

Відповідно до КВЕД  до сільськогосподарської галузі віднесено  види діяльності за кодами з 01.1 до 04.1 включно (рослинництво, тваринництво, інші). Крім того, згідно з розпорядженням Кабінету міністрів України від 10  травня 1999р. №391-р  до сільськогосподарських товаровиробників  було приєднано рибницькі та рибальські, включаючи риболовецькі господарства, які займаються риборозведенням, вирощуванням товарної риби, виловом, переробкою та збутом власної рибопродукції (незалежно від організаційно-правових форм власності та господарювання). Відповідно до КВЕД — це види економічної діяльності, включені до кодів груп економічної діяльності 05.1 та 05.02.  Ст.2  Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» №2272-ІІІ передбачено, що для сільського господарства без зміни класів професійного ризику її виробництва встановлюються   страховий тариф в розмірі 0,2% від фактичних витрат на оплату праці. Страховий тариф для відповідача в розмірі 0,2%, як сільськогосподарського виробника, був застосований Фондом з 2001р., про свідчить повідомлення №97.  З того часу вид діяльності відповідача не змінювався, як не змінювався і страховий тариф   для сільського господарства.

Той факт, що відповідач є сільськогосподарським товариством, підтверджується також тим, що відповідач зареєстрований як платник фіксованого сільськогосподарського податку.

Згідно вимог ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Позивач не довів у встановленому  порядку правомірності застосування до відповідача  розміру  ставки страхового тарифу не як до сільськогосподарського товаровиробника, в акті перевірки № 318 від 13.06.2007р. не зазначив, з яких саме підстав до відповідача повинна застосовуватися ставка страхового тарифу в розмірі 3,38%, тому суд вважає вимоги позивача  необґрунтованими, недоведеними та відмовляє в їх задоволенні.

Керуючись ст. 158-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.  В задоволенні позовних вимог –відмовити.

2.  Порядок і строки апеляційного оскарження встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого, зокрема, заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі. Апеляційна  скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

3.  Відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом,  якщо таку заяву не було подано. В разі подання  апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано,  набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя                                                                                           В.М. Моїсеєнко

В судовому засіданні оголошені  вступна та резолютивні частини  постанови. Повний текст постанови  віддрукований та підписаний 10.09.2007р.