ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26.04.2007р.

№ 28/104-А

за позовом   Українського державного підприємства “Укрметал”, м. Київ

до   Управління Пенсійного фонду України у Печерському районі м. Києва

про   визнання  недійсними рішень

Суддя Копитова О.С.

При секретарі судового засідання  Ільмухіній Т.Ф.

За участі представників сторін:

від позивача:         Огулькова А.М . –предст.за дов. №187 від 27.09.06 року;

від відповідача:    Гіленко А.М. –нач. юр. від. №3947/07 від 11.04.07 року.

Розгляд справи здійснюється за правилами Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до п. 6 Розділу УІІ Прикінцеві та перехідні положення цього Кодексу.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 26.04.07 року  проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи :

Позивач, Українське державне підприємство “Укрметал”, звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Печерському районі м. Києва про визнання  недійсними рішень про застосування фінансових санкцій та нарахування пені від 07.06.06 року №1239 про стягнення штрафу в розмірі 2864,61 грн. та нарахування пені в розмірі 375,52 грн.; №1240 про стягнення штрафу в розмірі 4823,09 грн. та нарахування пені в розмірі 1934,81 грн.; №1241 про стягнення штрафу в розмірі 15348,33 грн. та нарахування пені в розмірі 6609,39 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на ч.4 ст. 12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, відповідно до якої одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

При цьому позивач зазначає, що 12.04.06 року ухвалою господарського суду м. Києва по справі № 15/293б відкрито провадження у справі про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів позивача і відповідно на його думку застосування штрафних санкцій та нарахування пені в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів є незаконним та таким, що порушує права позивача. також позивач наголошує в позовній заяві на відсутності у нього поточної заборгованості зі сплати страхових внесків.

Підсумовуючи викладене, позивач просить визнати недійсними рішення про застосування штрафних санкцій.

Відповідач позов визнав частково, в запереченнях на позовну заяву зазначив, що мораторій на задоволення вимог кредиторів було введено з 12.04.06 року, а тому відповідачем помилково застосовано до позивача фінансові санкції та пеню за період з 20.04.06  року по  22.05.06  року в сумі 1089,88 грн.

Сума боргу 30865,86 грн. (в тому числі фінансові санкції та пеня) виникла після порушення провадження справи про банкрутство і є поточною заборгованістю.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши  пояснення представників, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.06.06 року співробітником Управління Пенсійного фонду України  у Печерському районі м. Києва (надалі по тексту УПФУ у Печерському районі м. Києва), була проведена перевірка правильності обчислення повноти нарахування та своєчасності сплати страхових внесків на обов'язкове державне пенсійне страхування Українським державним підприємством (надалі по тексту УДП "Укрметал")за період з 01.02.05 року по 22.05.06 року. Перевірка здійснена в зв'язку з оголошенням про порушення провадження у справі про банкрутство

За результатами перевірки складено Акт №1833, в якому, зокрема, зазначено, що за перевіряємий період (з 01.02.05 р. по 22.05.06 р.) заборгованість по страховим внескам становить 91 630,77 грн.

Також в акті зазначено, що позивач має заборгованість по заробітній платі в розмірі 134 055,53 грн. та недоїмку по страховим внескам в розмірі 126 128,98 грн. згідно попереднього акту перевірки.

На підставі Акту № 1833 відповідачем 07.06.06 року були прийняті  рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені:

-          №1239 , яким позивачу визначено суму штрафних санкцій в розмірі 2864,61 грн. та нараховано пені в розмірі 375,52 грн.;

-          №1240, яким позивачу визначено суму штрафних санкцій в розмірі 4823,09 грн. та нараховано пені в розмірі 1934,81 грн.;

-          №1241, яким позивачу визначено суму штрафних санкцій  в розмірі 15348,33 грн. та нараховано пені в розмірі 6609,39 грн.

Загальна сума  боргу по фінансовим санкціям та пені, нарахованої відповідачем складає  31 955,74 грн.

Не погодившись із рішеннями  про застосування  фінансових санкцій та нарахування пені,   УДП “Укрметал” звернувся до суду.

Відповідно до преамбули Закону України „Про загальнообов’язкове  державне пенсійне страхування” цей  Закон,  розроблений  відповідно  до Конституції  України та Основ    законодавства    України   про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає  принципи,  засади  і  механізми  функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного     страхування, призначення,  перерахунку  і  виплати  пенсій,  надання соціальних послуг  з  коштів  Пенсійного  фонду,  що  формуються  за  рахунок страхових   внесків   роботодавців,  бюджетних  та  інших  джерел, передбачених цим  Законом,  а  також  регулює  порядок  формування Накопичувального  пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів  страхування  довічних  пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Одними із принципів загальнообов’язкового державного пенсійного страхування, визначених ст. 7 зазначеного закону, є принцип обов'язковості страхування  осіб,  які  працюють  на   умовах трудового  договору  (контракту) та інших підставах,  передбачених законодавством,  а  також  осіб,  які  забезпечують  себе  роботою самостійно, фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та принцип  рівноправності застрахованих  осіб  щодо  отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати  страхових  внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування .

Відповідно до ч.2 ст. 20 Закону  України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками щомісячно на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

У статті 18 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” зазначено, що страхові внески є цільовим загальнообов’язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків, інших обов’язкових платежів, що складають систему оподаткування, на ці внески не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Частинами  4 –6 ст. 20  Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” передбачений порядок та строки сплати страхових внесків. Так, сплата страхових внесків здійснюється виключно у грошовій формі. Страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

За несвоєчасну сплату або сплату не в повному обсязі страхових внесків до страхувальників застосовуються штрафні санкції.

В ході судового розгляду позивач не заперечував наявність в нього заборгованості по страхових внесках за минулі періоди та зазначав, що ним визнана вся сума заявлена відповідачем в межах процедури банкрутства разом з пенею та штрафними санкціями.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду м. Києва №15/293-б від 12.04.06 року порушено провадження у справі про банкрутство Українського державного підприємства “Укрметал”  та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

29.04.06 року в газеті “Урядовий кур'єр” у №82 було надруковане оголошення про банкрутство позивача.

В межах процедури банкрутства Управління Пенсійного фонду України у Печерському районі м. Києва подало до Господарського суду м. Києва заяву про визнання вимог до боржника по справі №15/293-а на суму 275575,81 грн., з яких 100 276,73 грн. –основний борг, 175308,08 грн. –штрафні санкції  (копія заяви в матеріалах справи).

Перевірка позивача за результатами якої нараховані спірні суми проводилась відповідачем 01.06.06 року, при цьому період перевірки зазначений з -01.02.05 року по 22.05.06 року.

Умови та порядок відновлення платоспроможності суб'єкта підприємницької діяльності - боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів встановлюються Законом України "Про “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Статтею 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що суддя, прийнявши заяву про порушення справи про банкрутство, не пізніше ніж на п'ятий день з дня її надходження виносить і направляє сторонам та державному органу з питань банкрутства ухвалу про порушення провадження у справі про банкрутство, в якій вказується про прийняття заяви до розгляду, про введення процедури розпорядження майном боржника, призначення розпорядника майна, дату проведення підготовчого засідання суду та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Стаття 1 вказаного закону встановлює, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” з метою забезпечення вимог кредиторів господарським судом одночасно з порушенням справи про банкрутство вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

- забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства;

-          не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство.

Таким чином, конкретний проміжок часу, протягом якого не нараховуються штрафи та пеня лише відповідає терміну дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, але ніяким чином не пов'язаний з поняттям мораторію.

Вищий господарський суд України в Інформаційному листом від 19.03.02 року N 01-8/307 “Про деякі питання, пов'язані з введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів згідно з Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", зазначив, що мораторій поширюється на зобов'язання, строки виконання яких настали до подання заяви про порушення справи про банкрутство. За змістом Закону мораторій поширюється і на зобов'язання, що виникли до порушення справи про банкрутство, строк виконання яких настав після порушення справи про банкрутство.

Мораторій поширюється на вимоги кредиторів, які подали заяви згідно зі статтею 14 Закону, і на вимоги кредиторів, що не подавали таких заяв, включаючи кредиторів, котрими в установленому порядку пред'явлені до виконання виконавчі або інші документи, за якими стягнення заборгованості має здійснюватись у безспірному порядку.

Також мораторій поширюється на усі види забезпечення виконання зобов'язань неплатоспроможного боржника, щодо якого порушено справу про банкрутство. Мораторій, зокрема, зупиняє заходи звернення стягнення на заставлене майно та майно, яке знаходиться у податковій заставі, виконання зобов'язання боржника його поручителем, гарантом, страховиком тощо.

У процедурі розпорядження майном боржника задоволення вимог кредиторів, на які поширюється режим мораторію, можливе виключно на підставі частин 3 та 4 статті 14 Закону, тобто за умови одночасного пропорційного задоволення вимог усіх кредиторів відповідно до реєстру вимог кредиторів за згодою кредиторів та за погодженням з розпорядником майна.

Мораторій поширюється на вимоги щодо стягнення фінансових санкцій за порушення норм антимонопольного, банківського, валютного законодавства, законодавства про цінні папери, про ціноутворення тощо.

За змістом абзацу сьомого статті 1, частини 5 статті 12, частини 4 статті 17, частини 1 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій поширюється на вимоги щодо сплати неустойки (пені, штрафу), суми завданих збитків, які боржник зобов'язаний сплатити кредиторам за грошовими зобов'язаннями, а також на вимоги щодо сплати пені та штрафних санкцій (штрафів) за порушення податкового законодавства.

Враховуючи викладені обставини господарський суд приходить до висновку щодо безпідставності нарахування відповідачем позивачу суми штрафних санкцій та пені в період дії мораторію. При цьому. суд вважає безпідставними твердження відповідача про те, що суми штрафних санкцій та пені, нараховані відповідачем позивачу за минулі періоди, коли мораторій ще не діяв, є сумами поточної заборгованості позивача, оскільки відповідно до законодавства мораторій саме і розповсюджується на заборгованість боржника яка виникла до дати порушення провадження у справі про банкрутство та відповідно запровадження мораторію.

Розглядаючи спір по суті суд також бере до уваги, що сума боргу позивача до початку дії мораторію вже визначалась відповідачем при зверненні до господарського суду з кредиторськими вимогами до позивача, також відповідач нараховував на зазначену суму пеню та штрафні санкції.

За таких обставин суд вважає, що у відповідача не було правових підстав нараховувати позивачу штрафні санкції та пеню та приймати спірні рішення. Факт же погашення поточної заборгованості позивачем підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні спору керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише па підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також бере до уваги, що згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)  своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до  ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не подав суду допустимі докази в обґрунтування своїх заперечень та не спростував надані позивачем докази.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Згідно з п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розмір судового збору, розмір цього збору за подання позовів немайнового характеру визначається відповідно до пп. “б” п. 1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, тобто складає 3,40 грн.

За таких обставин судовий збір в розмірі 3,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 23, 71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсними рішення Управління Пенсійного фонду України  у Печерському районі м. Києва про застосування фінансових санкцій  та пені № 1239, № 1240, № 1241 від 07.06.06 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь  Українського державного підприємства "Укрметал"  (03067, м. Київ, вул. Гарматна,4, р/р 3401 в АКБ "Київ", МФО 322498) 3, 4 грн. судового збору.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.  ст.  185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

Суддя
О.С. Копитова

Дата складання та підписання повного тексту постанови 04.06.07 року