ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

25.01.07
Справа  № 3/140-10/180

Львівський апеляційний господарський суд в складі
колегії:

головуючий суддя:                                     Кравчук
Н.М.

суддя                                                             Гнатюк
Г.М.

суддя                                                             Мирутенко
О.Л.

розглянув   апеляційну скаргу приватного
підприємця ОСОБА_1,

м.Львів від 06.11.2006 р.

на постанову  господарського суду Львівської
області від 17.10.2006 р.

у справі
№ 3/140-10/180

за позовом      Прокурора міста  Львова в інтересах Львівської міьскої Ради,
м.Львів

до відповідача     приватного підприємця ОСОБА_1,
м.Львів

про     повернення самовільно зайнятої земельної
ділянки

за участю представників сторін:

від позивача :
не з”явився;

від відповідача :ОСОБА_2
представник ( довіреність в справі);

від прокуратури
: Нагревний І.Я. - помічник прокурора;

Присутнім в судовому засіданні
представникам сторін роз'яснено, що
відповідно до ч.ч. 1, 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень, ст.ст. 1,
3, 17 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України)
апеляційне провадження здійснюється в порядку, встановленому даним Кодексом.

Представникам сторін також
роз'яснено права і обов'язки, передбачені ст.ст. 27, 29, 49, 51,  59 КАС України.

В С Т А Н О В
И В :

постановою господарського суду
Львівської області від 17.10.2006 р. у справі
№ 3/140-10/180 задоволено позов прокурора міста в інтересах Львівської
міьскої ради, м.Львів  до відповідача
приватного підприємця ОСОБА_1, м.Львів
про     повернення самовільно
зайнятої земельної ділянки .

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем  подано апеляційну скаргу, в якій
скаржник  вважає постанову незаконною,
прийнятою  при неповному з”ясуванні
обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального  та процесуального права, просить останню
скасувати, мотивуючи тим, що жодних дій по самовільному захопленню земельної
ділянки ним не вчинялось. Окрім того, скаржник зазначає, що його не було
повідомлено про час та місце розгляду справи
та йому не надіслано  судом  копії позовної заяви з доданими до неї
документами,  як це передбачено ст.. 107
КАС України.

Позивач в судове засідання не з”явився, хоча був належним чином
повідомлений про час та місце судового засідання, а тому колегія суддів
приходить до  висновку про можливість розгляду
апеляційної скарги за його відсутності  в
порядку ч.4 ст.196 КАС України.

Розглянувши подану апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд
встановив, що наявні підстави для скасування оскаржуваної постанови та, відповідно,
задоволення апеляційної скарги , виходячи з наступного.

Прокурор міста Львова  звернувся до суду з позовом  про звільнення самовільно захопленої
земельної ділянки,  керуючись як нормами
ГПК України так і ЦПК України. Місцевий господарський суд дійшов правильного
висновку про розгляд справи в порядку адміністративного судочинства, враховуючи
посилання прокурора в позовній заяві на норму матеріального права -ст.212 ЗК
України.

Так, відповідно до ст. 1 КАС
України кодекс адміністративного судочинства України визначає повноваження
адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок
звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного
судочинства.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 КАС України
передбачено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна
справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір,
у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює
владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень.

У відповідності до ст.212 ЗК
України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам
землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час
незаконного користування ними.

Львівським апеляційним
господарським судом встановлено, що земельна ділянка площею 14 м.кв. поАДРЕСА_1
використовувалась СПД ФО ОСОБА_3 у відповідності до договору оренди земельної
ділянки  від 26.12.2000 року з метою
обслуговування кіоску, який належав останньому на праві власності. Термін дії
договору оренди земельної ділянки закінчився 26.12.2001 р.

Відповідно до договору
купівлі-продажу товару від 14.02.2006 року СПД ФО ОСОБА_3 продав, а. купив  кіоск з усім обладнанням (товаром),  що підтверджується  актом приймання-передачі від 14.02.2006 р.

СПД ФО ОСОБА_1отримав дозвілНОМЕР_1 на
функціонування тимчасового об”єкта для здійснення підприємницької діяльності в
період з 22.02.2006 року по 22.02.2007 року.

Приватним підприємцем договір
оренди земельної ділянки, на якій стоїть мала архітектурна форма (кіоск), що
належить СПД ФО ОСОБА_1 укладено не було.

18.10.2006 року  Львівським міжрайонним відділом контролю за
використанням та охороною земель у Львівській області було  винесено припис НОМЕР_2, згідно якого
встановлено порушення ст.125 ЗК України -користування земельною ділянкою без
правовстановлюючих документів. Приписом зобов”язано приватного підприємця ОСОБА_1
оформити документи, які б посівдчували право користування землею, розташовано.
По АДРЕСА_1. (відсутнє будь-яке твердження про самовільне захоплення
земельної ділянки).

Львівський апеляційнйи
господарський суд  зазначає, що місцевим
господарським судом неповно встановлено обставини справи та неправильно
застосовано норми матеріального права, які призвели до прийняття
неправильного  судового рішення.

Слід зазначити, що з додатків до
позовної заяви, з інших доказів не вбачається факт самовльного захоплення
земельної ділянки ані СПД ФО ОСОБА_3,
ані СПД ФО ОСОБА_1.

Відповідно до статті 1 Закону
України "Про державний контроль за використанням та охороною земель",
самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії особи, які свідчать про
фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати
земельну ділянку до встановлення її меж в натурі (на місцевості), до одержання
документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації.

Згідно приписів ч.3 ст. 125
Земельного кодексу України встановлено, що приступати до використання земельної
ділянки до встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості),
одержання документа, що посвідчує право на неї, та його державної реєстрації
забороняється.

В даному випадку мало місце  використання земельною ділянкою до виникнення
права власності чи права користування ними (до оформлення правовстановлюючих
документів). Дані дії, згідно з вищенаведеним, не є самовільним зайняттям
земельної ділянки. У цьому випадку має місце використання земельних ділянок без
правовстановлюючих документів, а не їх самовільне зайняття, що по своїй
правовій природі носить зовсім інший зміст та тягне за собою окремий  вид відповідальності. Слід також зазначити,
що невід»ємною частиною встанолення самого правопорушення є деальне з»ясування
факту використання земельної ділянки ( без правових підстав),  розміру, розташування, меж тощо. Без
встановлення даних фактів безпідставним є твердження які містяться в приписах,
та такі( приписи) не можуть бути оцінені
як правомірні, що встановлюють обов»язок
їх виконання.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної
влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Окрім цього з матеріалів справи не вбачається, що  СПД ФО ОСОБА_1 було належним чином
повідомлено про час та  місце розгляду
справи ( відсутні докази отримання відповідачем ухвали місцевого господарського
суду від 28.09.2006 року), що тягне за собою скасування судового рішення з
процесуальних підстав.

За наведеного, Львівський
апеляційний господарський суд вважає, що постанову господарського суду  Львівської області від 19.10.2006 року слід
скасувати та  у позові відмовити за безпідставністю.

На підставі вищевикладеного, Львівський апеляційний господарський суд
дійшов висновку, що постанова місцевого господарського суду слід скасувати
повністю, а апеляційну скаргу  задоволити
.

Керуючись ст.
ст.157,195,196,202,203,205 КАС України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу задоволити.

2.          Поставнову господарського суду
Львівської області від 19.10.2006 р. у справі № 3/140-10/180  скасувати.

3.           Прийняти нову постанову. У позові
відмовити повністю.

4.          Стягнути з Львівської міської ради на
користь Приватного підприємця ОСОБА_1, м.Львів
1,70 грн. судового збору за розгляд справи в апеляційній інстанції.

5.          Постанова  набирає законної сили  у відповідності до вимог ст.254 КАС України та
може бути оскаржена в касаційному порядку.

6.          Справу повернути до місцевого
господарського суду  Львівської області.

Головуючий
суддя
Н. М. Кравчук

Суддя
Г.М. Гнатюк

Суддя                                                                               О.Л.Мирутенко