ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.07.07р.

Справа № 31/139

За позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю „Авача”, м. Дніпропетровськ

до відповідача
Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства з іноземними інвестиціями „Дніпропетровський завод хімічних виробів”,  м. Дніпропетровськ

Про
стягнення збитків

Суддя      Мороз В.Ф.

Представники:

Від позивача
Федорина М.А., дов. від 16.05.2006 р.

Від відповідача
Філіпченко Ю.В., дов. від 10.07.07 р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, звернувся з позовом про стягнення з відповідача збитків у загальному розмірі  29 495, 17 грн., які полягають у  витратах позивача  на виготовлення флаконів  для фірми „Бризант” без врахування сировини у розмірі 17 955,87 грн. та витратах позивача  на переробку флаконів, виготовлених  позивачем, в сировину у розмірі 3 219,3  грн., а також  втраченій вигоді  позивача  (неотриманий дохід) від зриву  відповідачем замовлення  за договором з фірмою „Бриз ант” у розмірі 8 320,00 грн.

В обґрунтування позову послався на те, на підставі договору оренди №12/05 від 01.01.2005 р., укладеного з відповідачем, позивачу були передані в оренду приміщення, де ним було розміщено виробниче обладнання по нанесенню  трафаретного друку. Вказані орендовані приміщення розташовані на території відповідача, де встановлено спеціалізований  пропускний режим. З 17.08.2005 р. по 31.08.05 р. працівники позивача не були допущені відповідачем через пропускний  пункт  до  орендованих приміщень. При цьому позивачем було укладено договір купівлі-продажу №16/8 від 01.08.2005 р., за яким позивач зобов’язався поставити на користь іншої особи (фірми „Бризант”)  продукцію (поліетиленові флакони) на загальну суму 104 000,00 грн. На виконання замовлення позивачем у власному цеху було виконано заготівки флаконів  у кількості 102 000 шт. по 250 мл, 201 785 шт. по 100 мл., 102 140 шт. по 50 мл під нанесення  трафаретного друку  та передання покупцеві. Внаслідок того, що відповідач не допустив працівників позивача до орендованих приміщень, де знаходилось обладнання позивача по нанесенню  трафаретної печаті на  виготовлені позивачем поліетиленові флакони, не дав змоги вивезти таке обладнання з орендованих приміщень, було унеможливлено виконання позивачем замовлення за договором купівлі-продажу №16/8 від 01.08.2005 р. Наведене спричинило розірвання договору купівлі-продажу, призвело до збитків у вигляді затрат позивача на виготовлення флаконів та додаткових витрат по переробці  вже виготовлених флаконів  на поліетилен (сировину).

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що докладні, акти про не допуск позивача  до орендованих приміщень  не можуть бути належними доказами, оскільки підписані лише  працівниками підприємства позивача. Укладаючи договір купівлі-продажу №16/8 від 01.08.2005 р., позивач вже знав про досягнення з відповідачем домовленості про дострокове розірвання договору  оренди, а тому він взяв на себе зобов’язання за таким договором купівлі-продажу, заздалегідь знаючи про неможливість його виконання.

У справі Дніпропетровським НДІСЕ проведено судову експертизу, яка була призначена згідно ухвали суду від 31.05.2006 р.

По справі оголошувались перерви до 31.05.06 р. та 11.07.2007 р.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно договору оренди №12/05 від 01.01.2005 р., відповідачем передано у користування позивачу строком до 30.12.2005 р. нежитлові приміщення, розмірами та плануванням  згідно затвердженої сторонами  „План-схеми переданих в оренду  приміщень”, загальною площею 348,5 кв.м., розташовані по вул.. Героїв Сталінграду, 156-а, корпуса №О, О-1, а саме приміщення №О площею 324 кв.м.  та №О-1 площею 24, 5  кв.м. Як вбачається з матеріалів справи та умов договору  (п. 3.1.6.)  орендовані приміщення  знаходяться на території відповідача, на якій  встановлений спеціалізований  пропускний режим.

За договором купівлі-продажу №16/8 від 01.08.2005 р., укладеним  між ПП „Бризант” та позивачем, останній зобов’язався поставити  ПП „Бризант” у строк до 29.08.2005 р. поліетиленові флакони під клей  ПВА з нанесенням  трафаретного друку  на 250 мл –100 000 штук, на 100 мл –200 000,00 штук, на 50 мл –160 000 штук, загалом 460 000 штук. 31.08.2005 р. між ПП „Бризант” та позивачем  підписано угоду про розірвання вказаного договору  купівлі-продажу  від 01.08.2005 р., яка мотивована неможливістю виконання  договору.

За твердженням позивача  з 17.08.2005 р.  по 31.08.2005 р. працівники позивача не були допущені до орендованих за зазначеним договором оренди  приміщень, в яких знаходилось обладнання  по нанесенню  трафаретного друку на вироблену у  власному цеху позивача поліетиленову продукцію, замовлену згідно  договору купівлі-продажу №16/8 від 01.08.2005 р. Про недопущення відповідачем позивача до орендованих приміщень, працівниками позивача складено відповідні акти у період з 17.08.2005 р. по 30.08.2005 р.

У відповідності до висновку судової експертизи, призначеної ухвалою суду  від 31.05.2006 р. підтверджено: виробництво  позивачем  поліетиленових флаконів  на виконання договору купівлі-продажу  на суму 58 909,39 грн.; розмір витрат  позивача по виготовленню поліетиленових флаконів  на виконання договору  купівлі-продажу  №16/8 від 01.08.2005 р. (без врахування ковпачків та  нанесення трафаретної печаті) у сумі 17 955,87 грн.;  переробка  флаконів на сировину та розмір витрат  позивача на  переробку флаконів, виготовлених  на виконання договору  купівлі-продажу №16/8 від 01.08.2005 р. на суму 3 219, 3 грн. На поставлені запитання щодо  наявності у позивача можливості виконати замовлення та нанести трафаретну печать на виготовлену продукцію на іншому обладнанні та щодо необхідності у переробці виготовленої за договором купівлі-продажу №16/8 від 01.08.2005 р. продукції (флаконів та ковпачків) на сировину судовим експертом відповіді не надано.

У відповідності до ст. 22 ЦК України, яка визначає загальні способи відшкодування майнової шкоди, особа,  якій завдано збитків  у  результаті  порушення  її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати,  яких  особа  зазнала  у  зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та, окрім того доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підставою для відповідальності за спричинену шкоду є правопорушення, що складається з чотирьох елементів (склад): шкода, протиправна поведінка особи, що спричинила шкоду, причинний зв’язок між ними та вина.

Акти про не допуск до орендованих приміщень складені лише працівниками позивача. Вжиття заходів щодо фіксування факту недопуску позивача до орендованих приміщень за участю відповідача, інших осіб тощо позивачем не підтверджується, у зв’язку з чим суд приходить до висновку, що надані позивачем акти про не допуск з достовірністю не можуть підтверджувати неправомірність дій відповідача. При цьому матеріалами справи не підтверджується необхідність проведення переробки виготовлених  позивачем флаконів у сировину внаслідок дій відповідача, у тому числі у зв’язку з неможливістю їх використання, реалізації, тощо. Такі обставини позивачем не доведені.

Заявлені позивачем збитки у вигляді витрат, не є витратами, які він мусив зробити для відновлення свого порушеного права, а проведення позивачем переробки виготовлених флаконів не спричиняється діями відповідача.

За викладеного у суду відсутні достатні підстави для задоволення позову.

Судові витрати по справі на підставі ст.. 49 ГПК України слід покласти на позивача, оскільки в позові відмовлено.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя                                                                                                              В.Ф.Мороз