ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 травня 2007 р.

№ 14/428

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

Т. Дроботової - головуючого  Н. Волковицької Л. Рогач

за участю представників:

позивача

не з'явилися (про час і місце
судового засідання повідомлено належно)

відповідача

ОСОБА_1 -приватний підприємець

прокурора

Івченко О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційне подання

Заступника прокурора Луганської
області

на постанову

від 20.02.2007 Луганського
апеляційного господарського суду

у справі

№ 14/428 господарського суду
Луганської області

за позовом

Прокурора м. Стаханова в
інтересах держави в особі Стахановської міської ради

до

Приватного підприємця ОСОБА_1

про

стягнення 6778,22 грн.

В С Т А Н О В
И В :

Прокурор м. Стаханова в інтересах
держави в особі Стахановської міської ради звернувся до господарського суду
Луганської області з позовом до ПП ОСОБА_1 про стягнення 6407,16 грн.
заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою та 371,06
грн. пені, з посиланням на порушення відповідачем пункту 8 договору оренди
НОМЕР_1 від 29.04.2005 р. щодо внесення орендної плати щомісячно рівними
частками.

Рішенням господарського суду
Луганської області від 10.10.2006 р. (суддя Лісовицький Є.А.) позов задоволено
частково, а саме:

- визнано недійсним пункт 7
договору НОМЕР_1 від 29.04.2005 р. в частині зазначення дії договору з
21.07.2004 р.;

- стягнуто з ПП ОСОБА_1 на користь
Стахановської міської ради борг у сумі 6407,16 грн.;

- в решті позову відмовлено.

Мотивуючи рішення господарський
суд, керуючись положеннями статті 526 Цивільного кодексу України та умовами
договору дійшов висновку, що строк дії договору з 21.04.2004 р. у пункті 7
договору зазначено неправомірно, оскільки до 29.04.2005 р. даний договір
взагалі не існував, а тому у цій частині вказаний пункт договору є недійсним.

Період, за який нарахована орендна
плата, позивачем та прокурором визначений вірно, щомісячний платіж є більшим
ніж сплачував відповідач.

В решті позовних вимог відмовлено
за необґрунтованістю.

За апеляційною скаргою ПП ОСОБА_1
Луганський апеляційний господарський суд (судді: Баннова Т.М., Бойченко К.І.,
Медуниця О.Є.), переглянувши рішення господарського суду Луганської області від
10.10.2006 р., постановою від 20.02.2007 р. скасував його, у задоволенні позову
відмовив.

Луганський апеляційний
господарський суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції зазначив, що
відповідно до вимог частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України сторони
можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які
виникли до його укладення, а тому угода сторін за пунктом 7 договору оренди
діючому законодавству не суперечить.

У користування відповідачеві
земельна ділянка  передана за актом
приймання-передачі від 29.04.2005.

З урахуванням умов пункту 7
договору та загальної суми орендної плати за договором її щомісячний розмір
становить 1374 грн. 69 коп., яка згідно розрахунку фінансового управління
Стахановської міської ради відповідачем сплачувалася, тобто його заборгованість
з орендної плати за користування спірною земельною ділянкою за період з
29.04.2005 по 11.05.2006 відсутня.

Заступник прокурора Луганської
області подав до Вищого господарського суду України касаційне подання, в якому
просить скасувати постанову Луганського апеляційного господарського суду від
20.02.2007 р. та залишити в силі рішення господарського суду Луганської області
від 10.10.2006 р., обґрунтовуючи доводи касаційного подання порушенням судом
апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 6, 631, 627, 638
Цивільного кодексу України та статті 125 Земельного кодексу України.

На думку скаржника, судом
апеляційної інстанції безпідставно звільнено відповідача від сплати у повному
обсязі орендної плати за користування земельною ділянкою та зроблено висновок,
що заборгованість з орендної плати відсутня.

Заслухавши доповідь судді
-доповідача,  пояснення присутніх в
судовому засіданні прокурора та відповідача, перевіривши наявні матеріали
справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх
встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційне подання  підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові
рішення, касаційна інстанція виходить з обставин встановлених судом першої та
апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом апеляційної інстанції між територіальною громадою в особі
Стахановської міської ради - Орендодавець та ПП ОСОБА_1 - Орендар було укладено
договір оренди землі НОМЕР_1 від 29.04.2005 р., предметом якого є надання  Орендарю на підставі пункту 2.18 рішення
Стахановської міської ради за НОМЕР_2 від 12.11.2004 в строкове платне
користування земельну ділянку площею 0,1303 га для обслуговування торгівельного
дому, місцезнаходження якої: АДРЕСА_1.

Згідно пункту 7 договору він
укладений на термін з 21.07.2004 р. по 21.07.2007 р.

Відповідно до пункту 8 договору
загальна орендна плата за цим договором становить 49489 грн.

Орендна плата нараховується за
увесь період фактичного користування земельною ділянкою, сплачується також у
випадках, якщо орендар з поважних причин тимчасово не використовує земельну
ділянку за умовами договору.

Орендна плата вноситься до
місцевого бюджету щомісячно рівними частками згідно чинного законодавства
(Закону України “Про державний бюджет” на відповідний рік).

Пунктом 9 договору оренди земельної
ділянки передбачено, що розмір орендної плати, згідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 12.05.2000 р. за № 783, щорічно 01 січня індексується
Орендарем на відсоток індексації грошової оцінки земель міста, і сплачується
Орендарем самостійно без додаткової угоди.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції на земельній ділянці, що є предметом договору оренди розташований
торговий будинок, власником якого є відповідач ОСОБА_1, на підставі договору
купівлі -продажу від 20.07.2004 р.

За заявою відповідача та на
підставі статті 93 Земельного кодексу України земельну ділянку Стаханівська
міська рада за рішенням від 12.11.2004 р. НОМЕР_2 надала відповідачу в
користування з 21.07.2004 р. строком на 3 роки та зобов'язала останнього
здійснити певні дії, тобто, відносини сторін виникли до укладення договору
оренди.

Предметом спору у даній справі є
стягнення заборгованості за договором оренди, нарахована позивачем за період з
29.04.2005 р по 11.05.2006 р. в сумі 6778,22 грн., у тому числі пеня, у зв'язку
з порушенням відповідачем умов договору, зокрема, пункту 8 договору.

Відповідно до пункту 2 статті 792
Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки
регулюються законом.

Згідно вимог статті 2 Закону
України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим
Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно
до них, а також договором оренди землі.

За приписами статті 13
Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір,
за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку
у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Приписами статті 18 Закону
передбачено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної
реєстрації. Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але
не може перевищувати 50 років (частина 1 статті 19 Закону).

Відповідно до статті 2 Закону
України “Про плату за землю” використання землі в Україні є платним. Плата за
землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що
визначається залежно від грошової оцінки земель.

За визначенням статті 21 Закону
України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який
орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Частиною 1 статті 5 Закону України
“Про плату за землю” передбачено, що об'єктом плати за землю є земельна
ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або
користуванні, у тому числі на умовах оренди.

Під час розгляду справи судам
першої та апеляційної інстанції насамперед необхідно було встановити: з якого
часу земельна ділянка знаходилась у фактичному користуванні відповідача; період
за який необхідно нараховувати орендну плату з урахуванням фактичного
користування земельною ділянкою; розмір орендної плати, з огляду на вимоги
пункту 9 договору оренди земельної ділянки від 29.04.2005 р.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що господарськими судами першої та апеляційної інстанції при
розгляді справи та прийнятті судових рішень не взято до уваги та не надано
належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи
суть спору, свідчить про не з'ясування судом всіх обставин, які мають значення
для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11
“Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи,
вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин.

Враховуючи, що застосування норм
матеріального права цілковито залежить від повноти та правильності встановлення
обставин справи, судові рішення не можна визнати законними.

Оскільки передбачені процесуальним
законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або
додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі підлягають
скасуванню, а справа -направленню на новий розгляд до господарського суду
Луганської області.

При новому розгляді справи суду
необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких
ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від установлених
обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 43, 1117,
пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111,
11112 Господарського процесуального кодексу України Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О
В И В :

Рішення господарського суду
Луганської області від 10.10.2006 р. та постанову Луганського апеляційного
господарського суду від 20.02.2007 р. у справі № 14/428 господарського суду
Луганської області скасувати, справу направити на новий розгляд до
господарського суду Луганської області.

Касаційне подання Заступника
прокурора Луганської області задовольнити частково.

Головуючий
Т. Дроботова

Судді
Н.
Волковицька

Л. Рогач