ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

20 червня 2007 р.

№ 2-390/2006

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

головуючого

Остапенка М.І.

суддів :

Борденюк Є.М. Харченка В.М.

розглянувши касаційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення  та постанову

Балаклійського районного суду
Харківської області від 27.12.2006 року Харківського апеляційного
господарського суду від 10.04.2007 року

у справі за позовом
до  про

ОСОБА_1 ТОВ "Андріївське
ремонтне підприємство" стягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

29.12.2006 року набрав чинності
Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо
визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних
спорів" №483-V від 15.12.2006 року.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ
“Прикінцеві положення” Закону України від 15.12.2006 № 483-V “Про внесення змін
до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань
приватизації та з корпоративних спорів” після набрання чинності цим Законом
касаційні скарги (подання) на судові рішення у справах, передбачених пунктом 2
Прикінцевих положень цього Закону, підлягають розгляду за правилами
Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Подана до Вищого господарського
суду України громадянином ОСОБА_1 касаційна скарга від 04.05.2007 року про
перегляд в касаційному порядку рішення Балаклійського районного суду
Харківської області від 27.12.2006 року та постанови Харківського апеляційного
господарського суду від 10.04.2007 року не відповідає вимогам розділу ХІІІ ГПК
України, виходячи з наступного.

Відповідно до частини четвертої
статті 111 ГПК України до касаційної скарги додаються докази сплати державного
мита.

Згідно вимог статті 45  і частини першої статті 46 ГПК України, заяви
про оскарження рішень, ухвал, постанов господарського суду оплачуються
державним митом (крім випадків, встановлених законодавством) у порядку  і розмірі, встановлених законодавством
України. Порядок і розмір сплати державного мита встановлено Декретом Кабінету
Міністрів України від 21.01.1993 № 7-93 “Про державне мито”.

Відповідно до підпункту “б” пункту
2 статті 3 Декрету ставку державного мита із позовних заяв немайнового
характеру встановлено в розмірі 5 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

За приписами підпункту “г” пункту 2
статті 3 Декрету розмір ставки державного
мита, зокрема, із касаційних скарг на рішення і постанови становить 50
відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви для  розгляду спору в першій інстанції.

З урахуванням розміру
неоподатковуваного мінімуму, встановленого пунктом 22.5 статті 22 Закону
України “Про податок з доходів фізичних осіб”, та характеру даного спору, при
поданні касаційної скарги позивачем у справі мало бути сплачено державне мито в
сумі 42, 50 грн., фактично ж, згідно з квитанцією від 07.05.2007 №К 28/7/92
перераховано лише 25,50 грн.

Відсутність належних доказів, що
підтверджують сплату державного мита у встановленому розмірі є підставою для
повернення касаційної скарги.

Враховуючи наведене, Вищий
господарський суд України, керуючись п. 4 ст. 1113 ГПК України, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу повернути без
розгляду.

Головуючий
М.І.
Остапенко

Судді                                                                                             Є.М.
Борденюк

В.М. Харченко