ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2007 р.
№ 11/196

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Кота О.В.,
Шевчук С.Р. (доповідач), Владимиренко С.В.

розглянувши  касаційну скаргу і додані до неї документи
Комунального підприємства “Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства”

на постанову
Донецького апеляційного
у справі
господарського суду
від 12.03.2007  р.
господарського суду
№ 11/196
Донецької області

за позовом

до

про
Комунального підприємства “Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства”
Відкритого акціонерного товариства “Маріупольський завод важкого машинобудування”
стягнення 508805,39 грн.

В судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: Турченко Є.І. (дов. № 2126 від 04.08.2005 р.),

- відповідача: Безуєвська О.А. (дов. №250-92Д від 25.12.2006 р.),

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство “Маріупольське  виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства”   звернулося  з позовом до ВАТ “Маріупольський завод важкого машинобудування”  про стягнення  основного боргу  у сумі -  494394,13 грн., збитків інфляції за період  з травня  2003 року  по квітень  2006 року  у сумі - 10002,11 грн., річних  за період  з  01.05.2003 р.  по  25.05.2006 р.   у сумі  -    4409,15 грн., а всього  - у сумі  508805,39 грн.  В обґрунтування  позовних  вимог  позивач посилається  на докази:  договір  № 897  на відпуск  питної  води  і прийом  господарсько-побутових  і виробничих стічних  вод у систему  міської  каналізації    від 17.12.2001 р.,  акти використання  питної води та прийому господарсько-побутових  і виробничих стічних  вод    за період з травня 2003 р. по  квітень 2006р.,  помісячні рахунки  споживання   питної  воду і прийому  господарсько - побутових, виробничних стічних вод.

Рішенням господарського суду Донецької області від 19.12.2006 р. (суддя Чернота Л.Ф.) у справі № 11/196  позовні вимоги  Комунального підприємства  "Маріупольське виробниче  управління  водопровідно-каналізаційного господарства" до Відкритого акціонерного товариства  "Маріупольський завод важкого  машинобудування" задоволено,  стягнуто  з ВАТ " Маріупольський завод важкого  машинобудування" на користь КП " Маріупольське виробниче  управління водопровідно-каналізаційного господарства" суму - 508 805,39 грн., у тому числі: основний борг  у сумі - 494 394,13 грн., збитки  інфляції  у сумі - 10002, 11 грн., річних  у сумі - 4409,15 грн., витрати  по сплаті  державного мита  у сумі -        5088,10 грн., витрати  на інформаційно-технічне  забезпечення  судового процесу  у сумі  -118,00 грн.

Постановою Донецького апеляційного господарського від 12.03.2007 р. (колегія суддів у складі: головуючого Гези Т.Д., суддів Акулової Н.В., Мирошниченка С.В.) рішення господарського суду Донецької області від 19.12.2006 р. скасовано, у позові КП "Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства"  до ВАТ "Маріупольський завод важкого  машинобудування"  про  стягнення основного  боргу у сумі - 494394,13 грн., збитків інфляції у сумі –10002,11 грн., річних у сумі –4409,15 грн., а всього у сумі –508805,39 грн. відмовлено. Стягнуто з КП "Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства"  на ВАТ "Маріупольський завод важкого  машинобудування"   витрати по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги у сумі 2544,03 грн.

У своїй касаційній скарзі КП "Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" просить скасувати постанову  Донецького апеляційного господарського суду від 12.03.2007 р. повністю, а рішення господарського суду Донецької області  від 19.12.2006 р. залишити в силі, посилаючись на те, що судом апеляційної інстанції неправильно були застосовані норми матеріального та процесуального права.

Відповідач у справі  не скористався правом, наданим ст.1112 ГПК України, та не надіслав відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає касаційному перегляду оскаржуваного  рішення господарського суду та постанови апеляції.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення представників сторін,  перевіривши правильність застосування Донецьким   апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга  підлягає задоволенню з наступних  підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17.12.2001 р. між КП “Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства” та ВАТ "Азов" був укладений  договір № 897 на  відпуск  питної  води  і прийом  господарсько-побутових  і виробничих стічних  вод у систему  міської  каналізації.

Розпорядженням Маріупольської міської адміністрації № 241р/341р від 26.03.2003р. ВАТ "Азов" перейменовано у ВАТ “Маріупольський завод важкого машинобудування”, яке є правонаступником його прав та обов’язків,  у зв'язку з чим, останній несе зобов’язання за договором № 897 від 17.12.2001р.

Договір № 897 від 17.12.2001 р.  на  відпуск  питної  води  і прийом  господарсько-побутових  і виробничих стічних  вод у систему  міської  каналізації    ( п.п. 6.1, 6.2 )  укладений  терміном  до 31.12.2002 р.,  вступає  в силу  після його підписання  і вважається   щорічно продовженим, якщо  за місяць  до закінчення  терміну дії договору  не поступає  заяви однієї  зі сторін  про відмову  від даного договору або його перегляду.

Сторони зазначили, що  до   2006 р. між   сторонами діяли   умови договору   № 897 від 17.12.2001 р.  на відпуск  питної  води  і прийом  господарсько-побутових  і виробничих стічних  вод у систему  міської  каналізації.  У  2006 р. між сторонами   укладений договір в новій редакції про надання зазначених послуг.

Відповідно п. 1.1  зазначеного договору  позивач   зобов'язався подавати питну воду до об'єктів відповідача  та приймати  стоки, а відповідач   використовувати  питну воду суворо  за призначенням  і скидати стоки  із забрудненням у межах допустимих норм  і якості у міські мережі каналізації.

Пунктом 3.2  вказаного   договору передбачено, що   відповідач  за спожиту  питну воду і скидання стоків в міську каналізацію здійснює оплату зі свого розрахункового рахунку на рахунок  позивача в п’ятиденний термін з моменту отримання рахунку в повному обсязі.

Посилання суду апеляційної інстанції на те, що в матеріалах справи  відсутні докази вручення  позивачем  стороні по справі - ВАТ “ Маріупольський завод важкого машинобудування”  рахунків  за спожиту питну воду та прийом господарсько-побутових стоків, у зв'язку з чим, неможливо  встановити  дату отримання  рахунків і дату, з якої вважається невиконання  відповідачем зобов'язання  щодо оплати  зазначених послуг,  є безпідставним, оскільки на адресу позивача направлений був акт   звірки розрахунків, в якому відповідач визнає зазначену заборгованість.

Як встановлено місцевим господарським судом, в порушення вимог п.3.2 договору відповідач не вносив своєчасну оплату за надані послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 25.05.2006 р. в сумі 494394,13  грн.

Пунктом 4.7 договору передбачено, що у випадку, якщо абонент прострочив виконання  грошового зобов'язання, вказаного у пункті 3.2 договору, на вимогу постачальника, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання повинен на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками суду   першої   інстанції, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 508 805,39 грн., у тому числі: основний борг  у сумі - 494 394,13 грн., збитки  інфляції  у сумі - 10002, 11 грн., річних  у сумі - 4409,15 грн. підлягають задоволенню.

Господарський суд першої інстанції на підставі встановлених фактичних обставин справи, враховуючи що відповідачем регулярно здійснювалась оплата зазначеної заборгованості (часткове виконання зобов'язань), дійшов правильного висновку щодо правомірності  задоволення вимог позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, як така, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права, скасоване нею законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  Комунального підприємства “Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства” задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду  від 12.03.2007 р. скасувати, рішення господарського суду Донецької області  від 19.12.2006 р. у справі №11/196 залишити без змін.

Головуючий                                                                      Кот О.В.

С у д д я                                                                                         Шевчук С.Р.

С у д д я                                                                                   Владимиренко С.В.