ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2007 року                                                                                   Справа № 34/220-06

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                    Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів:                 Джихур О.В., Лисенко О.М.

при секретарі: Лазаренко П.М.

за участю представників сторін:

позивача –Грицюта Л.М., дов. № 35-4016 від 18.05.2006р.;

відповідача (1) –Кравцов Д.В., дов. № 20 від 30.03.2007р.;

відповідача (2) –Миронець О.В., дов. № 014-2488 від 10.08.2006р., юрисконсульт;

розглянувши у відкритому судовому засіданні          апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів” м.Нікополь Дніпропетровської області

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2006 року

у справі № 34/220-06

за позовом відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів”, м.Нікополь Дніпропетровської області

до   В/1 –корпорації “Науково-виробничої інвестиційної групи “Інтерпайп”, м.Дніпропетровськ

В/2 –закритого акціонерного товариства “Єнакіївський коксохімпром”, м.Єнакіїве Донецької області

про стягнення 1 145 грн. 80 коп.

За згодою представників сторін, присутніх у судовому засіданні, було оголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2006р. (суддя Примак С.А.) по справі № 34/220-06 за позовом відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів” м.Нікополь Дніпропетровської області (далі –ВАТ “Нікопольський завод феросплавів”) до корпорації “Науково-виробничої інвестиційної групи “Інтерпайп” м.Дніпропетровськ (далі –корпорація “НВІГ “Інтерпайп” (перший відповідач)) та  закритого акціонерного товариства “Єнакіївський коксохімпром” м.Єнакіїве Донецької області (далі –ЗАТ “Єнакіївський коксохімпром” (другий відповідач)) про стягнення 1 145 грн. 80 коп. в задоволенні позову було відмовлено.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області мотивовано тим, що позивачем відповідно до ст.ст.32, 33 ГПК України не доведені ті обставини, на які посилався позивач, порушення правил приймання по кількості, вимог Інструкції, затвердженої постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965р. № П-6, зокрема, п.п.14, 17 цієї Інструкції, відсутня вина першого відповідача у відвантаженні продукції з недостачею.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням господарського суду до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся позивач по справі –ВАТ “Нікопольський завод феросплавів” м.Нікополь, оскаржує рішення на предмет його невідповідності нормам матеріального та процесуального права, невідповідності висновків, викладених в рішенні господарського суду, фактичним обставинам, матеріалам справи, оскільки:

- господарським судом не дано належної правової оцінки обставинам, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, а саме факту неналежного виконання відповідачем –1 зобов’язань за договором поставки, чим порушено вимоги ст.ст.161, 162, 164, 246 ЦК УРСР;

- також господарський суд, відхиляючи доводи позивача, не зазначив в судовому рішенні правових підстав, відповідно до яких доводи не приймаються судом.

У відзивах на апеляційну скаргу перший відповідач –корпорація “НВІГ “Інтерпайп” м.Дніпропетровськ та другий відповідач –ЗАТ “Єнакіївський коксохімпром” м.Єнакіїве, проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення вимогам чинного законодавства, матеріалам, обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із змісту прохальної частини позовної заяви, позивач просив господарський суд стягнути з належного відповідача на користь позивача вартість вагової недостачі коксової продукції на суму 1 145 грн. 80 коп. (з ПДВ та залізничним тарифом) (а.с.3). При цьому в якості норм матеріального права позивач посилався на ст.ст.164, 246, 203, 440 ЦК України (в редакції до 01.01.2004р.), ст.ст.24, 105, 40, 111 Статуту залізниць України, п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004р.

З матеріалів справи вбачається, що 27.12.2002р. між ВАТ “Нікопольський завод феросплавів” м.Нікополь (позивач по справі, скаржник “покупець” за договором) та корпорацією “НВІГ “Інтерпайп” м.Дніпропетровськ (перший відповідач по справі, “продавець” за договором) було укладено договір № У1631/2002/881, відповідно до умов якого “продавець” зобов’язався поставити та передати у власність “покупця” продукцію –“товар”, а “покупець” прийняти та оплатити вартість цієї продукції, асортимент, якість, кількість та ціна якої узгоджується в специфікаціях –додатках до зазначеного договору.

Пунктом 6.1 р.6 договору сторони передбачили, що приймання продукції по кількості здійснюється відповідно до Інструкції “Про прядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості”, затверджену постановою Державного арбітражу СРСР № П-6 від 15.06.1965р. (з подальшими змінами та доповненнями); у випадку виявлення недостачі товару при прийманні його “вантажоотримувачем” виклик представника “продавця” та “вантажовідправника” обов’язковий.

Розділом 5 зазначеного вище договору сторони передбачили, що розрахунок за продукцію здійснюється між позивачем та першим відповідачем, тобто сторонами по договору, як в порядку передплати, так і в порядку послідуючої оплати –шляхом банківського переказу грошових коштів на рахунок “продавця” протягом трьох банківських днів з моменту виставлення рахунку. Факт наявності договірних правовідносин між першим та другим відповідачами, позивачем та другим відповідачем не підтверджені матеріалами справи, спростовано поясненнями представників сторін в апеляційному господарському суді.

На виконання умов договору від 27.12.2002р., що не спростовується жодною із сторін, на адресу позивача другим відповідачем, як “вантажовідправником” була відвантажена продукція в полувагонах: №№ 66445289, 60417763, 65242406 та було виявлено недостачу вантажу 1,47 тони.

Як вбачається із р.6 залізничних накладних, вантаж було видано на підставі п.52 Статуту залізниць України без перевірки, оскільки вантаж прибув у справних полувагонах без ознак втрат (а.с.20-22). Докази оскарження зазначених дій “залізниці” відсутні в матеріалах справи, не надавались судам обох інстанцій.

Факт оплати вартості продукції поставленої в вищенаведених вагонах не спростовується жодним доказом відповідачами, підтверджено матеріалами справи (а.с.23-28).

При прийманні продукції по кількості було виявлено недостачу продукції в кількості 1,47 тони, про що було складено акт приймання № 3344/1 від 15.07.2003р. за участю представника громадськості Пискун О.М., уповноваженого згідно посвідчення № 3344/1 від 15.07.2003р. (а.с.16, 18) та актом приймання № 3344/2 від 16.07.2003р., складений за участю представника громадськості, уповноваженого згідно довіреності № 3344/2 від 16.07.2003р. (а.с.17, 19).

В порушення вимог підпункту “п” п.25 зазначеної Інструкції акти приймання не містять відомостей про те, чи могла вміститися продукція, по якій виявлена недостача в вагон (р.6 обох актів).

Також всупереч умовам договору від 27.12.2002р., п.17 Інструкції № П-6 (зазначеної вище) в матеріалах справи відсутні докази в розумінні ст.ст.32, 33, 36 ГПК України виклику представників “продавця” за договором та вантажовідправника. Наданий до справи лист № 30-999 від 15.07.2003р. не містить будь-яких доказів його направлення або отримання відповідачами (а.с.31), тоді як останні спростовують факт отримання факсом зазначеного листа.

Крім цього, умовами договору від 27.12.2002р., укладеного між позивачем та першим відповідачем взагалі не передбачається можливість виклику представників для участі в прийманні шляхом направлення факсограм.

Надаючи правову оцінку листу № 30-999 від 15.07.2003р., як доказу по справі, слід зазначити, що цей лист не містить будь-яких відомостей щодо вхідних номерів факсограм, прізвищ, ім’я, посади працівника першого та другого відповідача, які відповідальні за прийняття інформації  по факсу.

Відповідно до ст..33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які повна посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Частиною 2 ст.34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, враховуючи, що договором не передбачений виклик по факсу представників для приймання продукції, факт відправлення факсограми від 15.07.2003р. № 30-999 не доведений позивачем відповідно до ст.ст.32, 33, 34, 36 ГПК України, відсутні правові підстави для задоволення клопотання позивача щодо витребування від позивачів журналів реєстрації факсограм за 2003 рік, та такі докази не були предметом дослідження судом першої ін станції, зазначене клопотання не заявлялось в господарському суді, причини поважності цього ніяким чином не обґрунтовані та не наведені скаржником, докази, підтверджуючи поважність цих причин не надано відповідно до вимог ч.1 ст.101 ГПК України.

Слід також зазначити, що із змісту акту приймання від 15.07.2003р. № 3344/1 (а.с.16) не вбачається відомостей про те, де знаходився вантаж в період з 08.20. години 15.07.2003р. (час видачі вантажу залізницею) до 10.00 години 15.07.2003р. (початок первісного приймання), чи були забезпечені умови належного зберігання продукції до 10.00 години 15.07.2003р., чи виключена можливість втрати, розкрадання вантажу, чим порушено підпункт “к” п.25 Інструкції № П-6 (зазначеної вище).

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (який набрав чинності з 01.01.2004р.) щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зазначена норма повністю кореспондується зі ст.ст.161, 162 ЦК УРСР (в редакції до 01.01.2004р.). Щодо ст..164, 246, 203, 440 ЦК УРСР, то ці цивільно-правові норми кореспондуються зі ст.ст.528, 712, 623, 1166 ЦК України (в редакції з 01.01.2004р.).

Для притягнення до цивільно-правової відповідальності у формі збитків або шкоди повинно бути доведено відповідними доказами в розумінні ст.ст.32, 34, 36 ГПК України певний склад цивільного правопорушення, тобто наявність сукупності всіх умов, передбачених законом, які утворюють склад цивільного правопорушення, зокрема, елементи суб’єктивної сторони складу правопорушення –вину, елементи об’єктивної сторони складу правопорушення, зокрема, протиправна поведінка, причинно-слідчий зв’язок між протиправною поведінкою та збитками або спричиненням шкоди.

Враховуючи, що приймальні документи складені з порушенням вимог Інструкції № П-6, згоду на застосування якої надали позивач та перший відповідач, відсутні правові підстави також для задоволення клопотання скаржника в частині витребування табуляграм.

За цих обставин висновок господарського суду, викладений в резолютивній частині оскаржуваного судового рішення, відповідає вимогам закону, матеріалам, обставинам справи, склад цивільного правопорушення, наявність усіх його елементів (вина у формі умислу або необережності, причинно-слідчий зв’язок між невиконанням (або неналежним виконанням) своїх договірних зобов’язань та спричиненням збитків або шкоди) не доведений належними доказами відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України, правові підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду Дніпропетровської області відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2006р. по справі № 34/220-06 –залишити без змін; а апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів”, м.Нікополь Дніпропетровської області –залишити без задоволення.

Головуючий                                                                                                    О.М. Виноградник

Судді                                                                                                               О.В. Джихур

О.М.Лисенко