СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

26 липня 2007 року
Справа № 20-3/017-ж-4/095

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Маслової З.Д.,

суддів                                                                      Антонової І.В.,

Ткаченка М.І.,

за участю представників:

боржника: не з'явився,

органу виконання рішень: не з'явився,

стягувача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу боржника приватного підприємства "Фірма "Тесса" на ухвалу господарського суду міста Севастополя (суддя  Остапова К.А.) від 22 травня 2007 року у справі №20-3/017-ж-4/095

за скаргою боржника  приватного підприємства "Фірма "Тесса" (вул. Пожарова, 8-7,Севастополь,99008)

на дії органу виконання рішень -  Державної виконавчої служби у Ленінському районі міста Севастополя (вул. М. Музики, 88а,Севастополь,99007)

стягувач  товариство з обмеженою відповідальністю "ВВ Інжинірінг" (вул. Народного ополчення, 1,Київ 151,03151)

ВСТАНОВИВ:

5 лютого 2007 року боржник приватне підприємство „Фірма „Тесса” звернулося до господарського суду міста Севастополя в порядку статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України та статті 85 Закону України „Про виконавче провадження” зі скаргою на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції міста Севастополя.

Скарга мотивована тим, що постановою від 27 січня 2007 року старший державний виконавець Державної виконавчої служби у  Ленінському районі міста Севастополя  наложив арешт на все майно, що належить приватному підприємству „Фірма „Тесса” та заборонив здійснювати відчуження будь-якого майна.

Скаржник вважає вказану постанову незаконною, так як вона винесена особою, не передбаченою законодавством, що регулює примусове виконання рішень –старшим державним виконавцем Державної виконавчої служби Мирзою Ю.І., а не  Відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції міста Севастополя у зв’язку з реформуванням з грудня 2006 року органів державної виконавчої служби.

Крім того, постанова скріплена печаткою Державної виконавчої служби у Ленінському районі міста Севастополя, а не печаткою Відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції міста Севастополя (а.с. 2-3).

Ухвалою господарського суду міста Севастополя від 22 травня 2007 року у задоволенні скарги відмовлено з тих підстав, що на момент прийняття спірної постанови Державна виконавча служба у Ленінському районі міста Севастополя не була ліквідована.

Не погодившись з ухвалою суду, боржник звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати, постанову старшого державного виконавця Державної виконавчої служби у Ленінському районі міста Севастополя від 27 січня 2007 року  про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження визнати незаконною та її скасувати, вважаючи ухвалу прийнятою судом з порушенням норм матеріального та процесуального права з підстав, вказаних  у скарзі  (а.с. 2-3).

Учасники процесу не скористались наданим правом на участь у судовому засіданні, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Представник боржника адвокат Мартиновський Р.Ю. просив розгляд апеляційної скарги відкласти у зв’язку з його відрядженням до Франції. Стягувач та орган виконання рішень про причини неявки суд  не повідомили.

Згідно зі частиною 2 статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України  та частиною 3 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та зверненню учасників виконавчого провадження" неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу виконання рішень в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи викладене, а також те, що явка у судове засідання це право, а не обов’язок,  в матеріалах справи достатньо доказів для повного, всебічного та об’єктивного дослідження всіх обставин, судова колегія ухвалила розглянути справу без участі сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до  статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція, перевіривши доводи апеляційної скарги та повторно матеріали справи,  вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню за наступних підстав.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від  24 квітня 1999 року № 606-ХIV виконавче   провадження   як   завершальна   стадія  судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб)  -  це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому  Законі,  спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших  органів  (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб  та  в  межах  повноважень,  визначених цим Законом, іншими  нормативно-правовими  актами,  виданими відповідно до цього Закону  та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини 6  статті 24 Закону України „Про виконавче провадження” №606-ХIV від  21 квітня 1999 року за  заявою  стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про   майнові   стягнення,  державний  виконавець  постановою  про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт  на  майно боржника  (крім  коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний  виконавець  може провести  опис  і арешт майна боржника.

27 січня 2007 року старшим державним виконавцем Державної виконавчої служби у Ленінському районі міста Севастополя Мирзою Ю.І.  на виконання судового рішення у справі № 20-3/197 прийняти  постанови про відкриття виконавчого провадження і про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою  наложено арешт на  майно, що належить приватному підприємству „Фірма „Тесса”  в межах  суми 216.936,67 грн.,  та  заборонено у цій частині його відчуження (а.с. 49).

16 січня 2007 року набрав чинності Закон України „Про внесення змін до Законів України „Про державну виконавчу службу” та „Про виконавче провадження” від 22 грудня 2006 року № 521-V, яким замість державних виконавчих служб Автономної Республіки Крим, областей та міст Києва і Севастополя; у районах, містах (містах обласного значення), районах у містах, які входили до складу Департаменту державної виконавчої служби, що діяв у складі Міністерства юстиції як урядовий орган державного управління,  створені Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; відділи державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції; районні, міські (міст обласного значення), районні в містах відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції (далі ВДВС РУЮ).

Департамент державної виконавчої служби  як урядовий орган державного управління  ліквідовано постановою Кабінету Міністрів України № 1622 від 16 листопада 2006 року, яка набрала чинності 16 січня 2007 року, в якій також передбачено, що Міністерство юстиції України є правонаступником Департаменту, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі –правонаступниками державних виконавчих служб областей, міст Києва та Севастополя.

Наказом Міністра юстиції України № 33/7 від 19 січня 2007 року утворена комісія з ліквідації Департаменту і передбачено строк здійснення заходів з ліквідації –2 місяці з дати опублікування повідомлення про його ліквідацію.

Наказом Державної виконавчої служби міста Севастополя від 25 січня 2007 року № 2/05-46 утворена комісія з ліквідації Державної виконавчої служби у районах міста Севастополя і також встановлений 2-місячний строк з дати опублікування повідомлення про ліквідацію.

26 січня 2007 року наказом Міністра юстиції України № 22/5 створені у складі Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції відділи державної виконавчої служби.

3 березня 2007 року наказом Міністра юстиції України № 83/5 затверджено Положення про районний, районний у місті, міський (міста обласного значення, міськрайонний відділ державної виконавчої служби.

Апеляційна інстанція погоджується з висновком суду першої інстанції, що старший державний виконавець Державної виконавчої служби у Ленінському районі міста Севастополя 27 січня 2007 року мав право прийняти постанову про  арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до статті 91 Цивільного кодексу України цивільна  правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до  єдиного  державного реєстру запису про її припинення.

Як слідує  з матеріалів справи, Відділ державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції у місті Севастополі був зареєстрований 4 квітня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію (а.с. 68), а  Державна виконавча служба у Ленінському районі міста Севастополя до теперішнього часу не виключена з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій  України (а.с. 36).

Таким чином, на момент прийняття оскаржуємої постанови  Державна виконавча служба у Ленінському районі міста Севастополя мала цивільну правоздатність, тобто старший державний виконавець Мирза Ю.І. мала право разом з постановою про відкриття  виконавчого провадження прийняти постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

У зв’язку з тим, що Відділ державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції у місті Севастополі на момент прийняття оскаржуємої постанови –27 січня 2007 року, не був створений, він не міг мати печатку, тому печатка Державної виконавчої служби у Ленінському районі міста Севастополя на постанові також  поставлена правомірно.

Враховуючи викладене, апеляційна інстанція дійшла висновку, що апеляційна скарга необґрунтована і задоволенню не підлягає, ухвала господарським судом міста Севастополя прийнята при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, повному з’ясуванні  обставин, що мають значення для справи, інших підстав для скасування (зміни) ухвали суду не має, а дії боржника направлені на затягування строків виконання судового рішення.

Керуючись статтями 101-106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного підприємства "Фірма-Тесса" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду міста Севастополя від 22 травня 2007 року у справі № 20-3/017-ж-4/095 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  З.Д. Маслова

Судді                                                                                І.В. Антонова

М.І. Ткаченко