ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"23" липня 2007 р.
Справа №  4/193

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І.,за  участю секретаря судового засідання  Волоткевича  А.В. розглянув справу    № 4/193

за позовом прокурора  м.Олександрії в інтересах держави  в особі  Управління пенсійного фонду України в м.Олександрії   Кіровоградської області

до відповідача: Відкрите акціонерне  товариство  “Олександрійський  авторемонтний завод”  м.Олександрія

про стягнення   45 243 грн. 39 коп. заборгованості

час прийняття    10 год. 55 хв.

Представники сторін:

від позивача - Бєлєнькая Л.А. , довіреність № 24/07-35  від 05.06.07 ;

від відповідача - участі не брав, Про час та місце розгляду  справи  відповідач належним чином  повідомлявся  у  відповідності до вимог  Інструкції з діловодства в господарських судах України. Поштове повідомлення № 1701090  вручене  представнику  відповідача  31.05.2007 року  рекомендованим листом з повідомленням  про вручення, тому  господарський  суд  вважає, що  відповідач не виявив  бажання скористатись своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні;

від прокуратури - Білобровенко С.В., посвідчення № 407  ;

Прокурор м.Олескандрії  звернувся до господарського суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача , з яких   заборгованість по страхових внесках 39089 грн. 53 коп.,  фінансова  санкція  3631 грн. 60 коп. коп.,  пеня-  2522 грн. 26 коп.  за  період з грудня  2006 року  по 10 травня  2007 року  включно. В судовому засіданні позивач  та прокурор  підтримали  позовні вимоги повністю.

Відповідач  відзиву на позовну заяву не надіслав, позовні вимоги не  заперечив.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача  та прокурора,  дослідивши усі обставини справи,  господарський суд,

ВСТАНОВИВ :

Позовні вимоги  обґрунтовано слідуючим:

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року № 8-2 з наступними змінами та доповненнями,  управління пенсійного фонду України є органом виконавчої влади на місцях та утворюють систему органів Фонду, що здійснює управління фінансами пенсійного забезпечення в межах району.

Згідно п.1 вказаного „Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах”, управління контролює надходження збору та інших платежів до Фонду від підприємств, установ, організацій та громадян, збирає у встановленому порядку відповідну звітність, проводить планові та позапланові перевірки фінансово-бухгалтерських документів, звітів та інших документів щодо правильності обчислення та сплати збору.

Управління має право вживати в установленому законодавством  порядку заходів, спрямованих на стягнення не внесених своєчасно сум збору разом з нарахованою пенею, а також застосовувати штрафні санкції відповідно до законодавства.

Відповідач зареєстрований в Управлінні Пенсійного фонду як платник внесків.

Відповідно до ст. 8 „Про пенсійне забезпечення” виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України відповідно фонд якого формується за рахунок коштів, що відраховується підприємствами і організаціями.

Абзацом 8 частини третьої статті 106 Закону України № 1058  „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, який вступив в силу з 01.01.2004 року , передбачено право органу Пенсійного фонду на звернення до суду чи господарського суду з позовом про стягнення недоїмки.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” (далі Закону - 1058), до страхових внесків відносяться кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов’язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст.ст. 18,19,20 п.п.1 п. 8 Розділу 15 Закону-1058  страхові внески, що перераховуються до солідарної системи, сплачуються страхувальниками та  застрахованими особами на умовах і в порядку, визначеному цим Законом, та у розмірах, передбачених Законом України „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” від 26.06.1997 року № 400/97, тобто платник нараховує та сплачує страхові внески у встановлений граничний термін за ставкою 32% від суми фактичних витрат на оплату праці найманих працівників і відраховує та перераховує страхові внески від об’єкті оподаткування застрахованих осіб – найманих працівників за ставкою 1-2% від їх сукупного оподатковуваного доходу.

Згідно з п.6 та 12 ст. 20 Закону-1058 страхувальники зобов’язані сплачувати страхові внески нараховані за відповідний базовий звітний період (календарний місяць), не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду, страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до п. 2 ст. 106 Закону 1058 суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальником у визначені строки вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і сплачуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Проаналізувавши правовідносини між учасниками спору та надавши їм  правову оцінку,  господарський  суд  приходить до переконання, що  вимоги є обґрунтованими  та підлягають до   задоволення  повністю,   оскільки   підтверджуються  наявними в  справі  документами.

Відповідач   зареєстрований як  юридична  особа (а.с.9)  та  звернувся із заявою  про реєстрацію як  платник  податків до  Управління  Пенсійного  фонду  України (а.с.8) . Нарахована сума   обов'язкових  платежів на    державне пенсійне  страхування  підтверджена  та   визнана  відповідачем   згідно  до  наданих ним  звітів за  період з  грудня  2006 року  по  10 травня  2007 року включно (а.с.26-33) . Вказані  розрахунки проведено   службовими  особами  відповідача, підписано ними  та  їх  підписи скріплено  відповідною печаткою, тому господарський  суд  вважає ці розрахунки     визнаним  відповідачем  зобов'язанням  щодо  сплати визначених ним  сум страхових внесків.  Фінансові  санкції згідно до   рішення № 3 , №4 та  №213 застосовані обґрунтовано, їх  правомірність  відповідачем не оскаржувалась.  Господарським судом приймається до уваги, що   стосовно  відповідача   порушувалось провадження у справі  по банкрутству  за №9/270, однак   вказаний  факт не може вплинути на зобов'язання відповідача  щодо погашення  сум  фінансових санкцій, оскільки   ухвалою господарського суду Кіровоградської області  від 21.01.2005 року  провадження у справі  було припинено і на час  виникнення спірних   правовідносин   мораторій  на  задоволення  вимог   позивача  не міг  діяти.

Про  неможливість  взяти  участь в  судовому засіданні та  з клопотаннями  про відкладення розгляду  справи   відповідач   до суду не звертався,  тому   справу  розглянуто  без його  участі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160,163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд –

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний  позов  задовольнити  повністю.

Стягнути з   Відкритого акціонерного  товариства  “Олександрійський  авторемонтний завод”, Куколовське шосе 5,   м.Олександрія, Кіровоградської області -  45 243 грн. 39 коп. заборгованості  за період з   грудня  2006 року по 10 травня 2007 року включно, з яких безпосередньо заборгованість по страхових  внесках  в розмірі   39089 грн. 53 коп.,  фінансова  санкція  3631 грн. 60 коп. коп.,  пеня-  2522 грн. 26 коп. на користь   Управління  Пенсійного фонду в м.Олександрії  проспект  Леніна 8  р/р 20 ВАТ "Державний ощадний банк України", МФО 323475.

Сторони мають право оскаржити   в  апеляційному  порядку постанову в   порядку і строки  відповідно до ст.   186 Кодексу адміністративного судочинства  України.  Про  апеляційне  оскарження   рішення   суду     першої  інстанції спочатку   подається заява. Обґрунтування мотивів   оскарження і вимоги до суду апеляційної  інстанції викладаються в   апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та  апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через   суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної  скарги одночасно надсилається особою,   яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне     оскарження   постанови  суду   першої   інстанції  подається  протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному  обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня   складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти  днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути  подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,   якщо скарга  подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи    апеляційна скарга, подані після закінчення  строків,   встановлених       цією   статтею,   залишаються   без   розгляду,   якщо   суд   апеляційної   інстанції  за  заявою   особи,   яка  їх   подала,   не   знайде   підстав  для  поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Постанова   набирає   законної   сили   відповідно   до   ст.   254   Кодексу   адміністративного судочинства України. Постанова суду першої інстанції набирає  законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,   встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано  заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,  встановлений цим Кодексом, постанова  суду  першої  інстанції набирає законної сили  після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо  його  не  скасовано,   набирає  законної сили   після   закінчення  апеляційного розгляду   справи.   Якщо   строк   апеляційного   оскарження   буде   поновлено,   то  вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Суддя