ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2007 р.
№ 33/45 (П33/2429)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Остапенка М.І. (головуючий),

Харченка В.М.,
Борденюк Є.М.

розглянувши  у відкритому
за участю представника позивача:

касаційну скаргу
судовому засіданні у м. Києві
Терещенка Ю.В. та представників відповідача –Чобанюк Т.М., Сокуренка А.Ю.
Відкритого акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"

на постанову
від 04.10.2006

Дніпропетровського апеляційного
господарського суду

у справі
№ 33/45

господарського суду
Дніпропетровської області

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства "Поліпром"

до
Відкритого акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"

про
стягнення 570920,16 грн.

В судовому засіданні 24.05.2007 оголошувалась перерва до 07.06.2007.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2006 року товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Поліпром" звернулося з позовом до відкритого акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення з відповідача 570920,16 грн. заборгованості за договором № 176-98/238д від 20.04.1998.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2006 у справі № 33/45 позов задоволено. Стягнено з ВАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ТзОВ НВП "Поліпром" 570920,16 грн. заборгованості.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.10.2006, за тією ж справою, вищезазначене судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову апеляційного суду від 04.10.2006, рішення суду першої інстанції від 01.08.2006, а справу направити на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області. Скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема, ст.ст. 42, 43, 32, 33, 34, 43, 105 ГПК України, ст. 526 ЦК України, ст. 161 ЦК УРСР.

Відзиву на касаційну скаргу позивач до Вищого господарського суду України не надіслав.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

До такого висновку суд дійшов на підставі наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 16.03.1998 між сторонами у справі був укладений договір №176-98/238д, згідно умов якого позивач зобов’язався продати, а відповідач купити товар у позивача відповідно до специфікації. Умовами договору також було передбачено, що оплата проводиться в гривні на протязі 120 днів з моменту виставленого продавцем рахунку на оплату товару. При цьому, договором встановлено, що оплата продукції може проводитися простими векселями, які продавець зобов’язується використовувати в подальшому виключно для погашення вексельних зобов’язань, і які не можуть бути індосовані на користь третіх осіб.

У цьому ж зв’язку, судами було встановлено, що в рахунок оплати отриманого за договором товару відповідач видав 16.06.2000 позивачу простий вексель № 2684 на суму 580920,16 грн. і за вказаним векселем відповідачем було сплачено 10000,00 грн.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що вказаний вексель рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2002 у справі № Н8/44, визнано недійсним, а постановою Вищого господарського суду України від 11.09.2003 у справі № 8/33 за результатами розгляду касаційної скарги у справі за позовом ТОВ НВП "Поліпром" до ВАТ "Південний ГЗК" було встановлено, що вексель № 2684 втратив свою вексельну силу  з моменту визнання його недійсним і у сторін поновилися грошові зобов’язання по договору від 16.03.1998 № 176-98/23д. У зв’язку з припиненням між сторонами зобов’язань по векселю, позивачем 27.05.2005 було направлено відповідачу рахунок № 106 на суму 570920,16 грн. з зазначенням номерів залізничних вагонів, який відповідачем було отримано 27.05.2005. Однак в порушення вимог договору відповідачем цей рахунок не був оплачений, у зв’язку з чим, апеляційний суд дійшов до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача 570920,16 грн. заборгованості.

З такими висновками суду погодитись не можна.

Як вбачається із змісту оскаржуваних судових рішень, до висновку про обґрунтованість позову суди дійшли з огляду на те, що між невиконаними за договором грошовими зобов’язаннями відповідача та видачею цією ж особою вищезазначеного векселя існує прямий причинний зв’язок.

Встановивши наявність такого зв’язку, суди в повній мірі не прийняли до уваги, що предметом судового дослідження за цією справою мали стати взаємовідносини сторін, що ґрунтуються на договорі № 176-98/238д від 16.03.1998 і, що наявність боргових зобов’язань відповідача за цим договором, на які і послався позивач наполягаючи на задоволенні своїх вимог, мала бути підтверджена відповідними доказами.

В той же час, як це вбачається із змісту оскаржуваних судових рішень, будь-яких фактичних обставин, пов’язаних з виконанням сторонами умов зазначеного договору, суди при розгляді справи не встановлювали та, стягуючи з відповідача грошову суму боргу у розмірі 570920,16 грн., не зазначили, які саме докази свідчать про те, що своїх договірних зобов’язань відповідач не виконав, і що його борг перед позивачем складає саме таку суму.

У цьому ж зв’язку посилання судів, як на єдину підставу для задоволення позову, на постанову Вищого господарського суду України від 11.09.2003 у справі № 8/33 за позовом ТзОВ НВП "Поліпром" до ВАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення грошової суми за векселем, не можна визнати обставиною достатньою для задоволення позову, тим більше, що в даному випадку, як це вбачається із змісту наведеної постанови, судом розглядався спір, який безпосередньо випливав із вексельного зобов’язання, яке, в свою чергу, за своєю правовою природою є зобов’язанням абстрактним і нічим не обумовленим.

Таким чином, в порушення вимог ст.ст. 47, 43 ГПК України, оскаржувані за справою судові рішення були постановлені судами без повного з’ясування її фактичних обставин, що дає підстави для їх скасування та передачі самої справи на новий розгляд.

В ході такого суду належить врахувати вищенаведені недоліки, на підставі наданих, а при необхідності і додатково зібраних доказів повно встановити фактичні обставини справи та, в залежності від встановленого, прийняти відповідне рішення, виклавши його згідно з вимогами процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.10.2006, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2006 у справі № 33/45 скасувати.

Справу направити до господарського суду Дніпропетровської області на новий розгляд в іншому складі суддів.

Головуючий                                                                             Остапенко М.І.

Суддя                                                                                         Харченко В.М.

Суддя                                                                                         Борденюк Є.М.