ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД   СУМСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.07
Справа №АС3/263-07.

Господарський суд Сумської області , у складі судді Левченко П.І., розглянувши матеріали справи

за позовом Відкритого акціонерного товариства „Науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут атомного та енергетичного насособудування”, м. Суми

до відповідача: Державної податкової інспекції в м. Суми

про часткове скасування податкового повідомлення-рішення

у справу  01.06.2007 року вступив прокурор Сумської області  для представництва інтересів держави в особі ДПІ в м. Суми

СУДДЯ : П.І.ЛЕВЧЕНКО

За участю представників сторін :

від позивача: Авдєєв Є. М.

від відповідача: Шкриль Л.Г.,  Аргунова О.О.

прокурора : Кошлякова А.Ю.

В судовому  засіданні, розпочатому о 12 год. 30 хв. 31.05.2007 року , оголошувалась перерва  до 10 год. 30 хв. 01.05.2007 року .

Суть спору : позивач просить суд частково скасувати як незаконне податкове повідомлення – рішення від 19.04.2007 року № /10/26729 в частині  визначення податкових зобов’язань з податку на додану вартість за основним платежем 87280 грн. та штрафними (фінансовими) 43 640 грн. санкціями .

Відповідач подав письмові заперечення проти позову, в яких просить відмовити позивачеві в позові , оскільки позивачем неправомірно застосовуються у спірних відносинах норми п.п. 7.3.8 п. 7.3 ст. 7 Закону України « Про податок на додану вартість» .

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін та прокурора  , господарський суд встановив :

В березні 2007 року відповідачем здійснена перевірка дотримання вимог податкового законодавства та валютного законодавства позивачем за період з 01.10.2005 року по 31.12.2006 року , за наслідками якої складено акт « Про результати виїзної документальної перевірки  дотримання вимог податкового і валютного законодавства  Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідний і проектно-конструкторський  інститут атомного та енергетичного насособудування» від 05.04.2007 року № 2028/2311/00220477/36 .

На підставі згаданого акту перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 19.04.2007 року № /0/26729.

На сторінках 21-22 акту перевірки ( а.с. 29-30 ) та в підпункті 2 пункту 4 висновку акту перевірки (а.с. 42) перевіряючими за договором комісії  № 5133 від 21.06.2006 року між ВАТ «ВНДІАЕН» ( позивачем ) та ПНТЦ «Влад-97» , а також за контрактом постачання № 17 – ТНК-863/06 від 28.06.2006 року між ПНТЦ «Влад-97» та ЗАТ « ТАІФ-НК» ( м. Нижнєкаменськ , Росія), укладеним на виконання вищезгаданого договору комісії, встановлено, що позивачем порушено п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України  «Про податок на додану вартість», за яким датою виникнення  податкових зобов’язань з поставки товарів ( робіт, послуг) вважається  дата, яка припадає на податковий період , протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів на рахунок платника податку як оплату  товару, що підлягає поставці , або дата відвантаження товару. Перевіряючими було встановлено, що до складу податкового зобов'язання не було віднесено суму ПДВ  в розмірі 87 280,75 грн., в тому числі по періодам :

·          в серпні 2006 року, згідно виписки банку № 225 від 22.08.06 року - 77 333,00 грн.;

·          в вересні 2006 року, згідно виписки банку № 243 від 15.09.06 року та виписки банку № 254 від 27.09.06 року  -  9 947 грн. 00 коп.

Загальна сума нарахувань за вищезгаданими договорами склала за основним платежем з ПДВ 87 280 грн. 00 коп.  та штрафними ( фінансовими ) санкціями – 43 640 грн. 00 коп. , а всього до податкового повідомлення-рішення , що є предметом спору у даній справі, включено 130 920 грн. донарахування по ПДВ  та штрафних (фінансових) санкцій за порушення , які  виявлені перевіряючими та відображені в акті перевірки за вищезгаданими договорами.

В пункті 3.6 акту перевірки ( а.с. 29-30)  відображено зовнішньоекономічну операцію позивача, за якою згідно договору комісії  від 21.06.2006 року комісіонером ( ПНТЦ «Влад – 97») за дорученням комітента ( позивача) від  свого імені укладено зовнішньоекономічний контракт із ЗАТ «ТАІФ – НК» ( Росія, м. Нижнєкамськ ) від 28.06.2006 року № 17-ТНК – 863/06 на продаж насосних агрегатів АНК -80-125 та АНК 360-125 У2 , які є предметом договору  комісії

На виконання зовнішньоекономічного контракту ЗАТ «ТАІФ-НК» здійснило попередню оплату товару на суму 523 684 грн. 50 коп. , яка згідно договору комісії перерахована позивачу ( комітенту),  що відображено у першому абзаці сторінки 22 акту перевірки ( а.с. 30). При цьому в акті чітко зазначено , що перераховано саме попередню оплату у сумі 523 648 грн. 50 коп. , що підтверджується відповідними доказами.

Підпунктом 7.3.8 пункту 7.3 статті 7 Закону України  встановлено, що попередня авансова оплата вартості товарів (супутніх послуг) , які експортуються чи імпортуються , не змінюють значення податкового кредиту або податкових зобов’язань платника податку  - відповідно такого експортера або імпортера.

Тому, неправомірним є застосування  в даному разі до цих правовідносин відповідачем загальних норм підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7  згаданого Закону та посилання відповідача у своїх запереченнях  проти позову  на іншу загальну  норму підпункту 4.7 статті  4 того ж  Закону .

Суд вважає протиправним визначення відповідачем за актом перевірки податкового зобов'язання позивачеві з податку на додану вартість у сумі 87 280 грн. 75 коп.  та штрафних (фінансових) санкцій у сумі  43 640 грн. 00 коп. у податковому повідомленні - рішенні  від 19.04.2007 року  № /0/26729.

Позивач, здійснюючи зовнішньоекономічну діяльність діяв у повній відповідності з чинним законодавством , зокрема, з Законом України  «Про зовнішньоекономічну діяльність». Згідно ст. 2 згаданого Закону суб’єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право здійснювати  її в будь-яких формах, які прямо не заборонені чинними законами України. Статтями 3,4 згаданого Закону  передбачено, що посередницькі операції , при здійсненні яких  право власності на товар не переходить до посередника (на підставі комісійних, агентських договорів, договорів доручення та інших), здійснюються без обмежень.

Відповідно до ст. 6 того ж Закону  суб’єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види  зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонено законами України. Дані приписи  Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» безпосередньо кореспондуються з нормами Цивільного кодексу України , зокрема, статтями 6, 11, 204, 627 , якими визначено : свободу договору , презумпцію правомірності правочину, підстави виникнення цивільних прав та обов’язків та статтями  377, 378, 379, 382 ГК України.

Вищевикладене свідчить про правомірність дій позивача при здійсненні ним зовнішньоекономічної діяльності та правомірне застосування до цих правовідносин п.п. 7.3.8  п. 7.3  ст. 7 Закону України « Про податок на додану вартість» .

Стаття 1022 ЦК України , на яку посилається у своїх запереченнях відповідач не містить будь-яких обмежуючих приписів, а лише встановлює граничний термін подання звіту та  передання  всього одержаного за договором комісії , а саме :  після вчинення правочину за дорученням комітента.

Згідно ст. 1012 ЦК України істотними умовами договору комісії є  умови , за якими комісіонер зобов’язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну, а відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України , предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який буде створений (придбаний, набутий) продавцем  у майбутньому.

На протязі дії договору  комісії комісіонер зобов’язаний виконувати всі обов’язки за договором комісії та зобов’язаний відзвітувати перед комітентом і вручити йому майно або кошти.

Поряд з цим слід зазначити , що відповідно до ст. 19 Конституції України , ст.ст. 9,70,71 КАС України та вимог Закону України «Про державну податкову службу в Україні»  органи державної влади , їх посадові особи  зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією та законами України із покладенням на суб’єкта  владних повноважень обв’язку щодо доказування  правомірності свого рішення  з підтвердженням його належними доказами.

У відповідності  з  п.п. 2.3.2 п. 2.3 Наказу Державної  податкової  адміністрації  України  від 10.08.2005 року № 327 , зареєстрованого в Міністерстві  юстиції України  25.08.2005 року  за  № 925/11205 «Про затвердження Порядку оформлення результатів  невиїзних документальних, виїзних  планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого  законодавства», у разі виявлення розбіжностей  перевіряючі зобов’язані чітко викласти зміст порушення  з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів , що порушені платником податків.

Згідно п.п. 2.3.4 того ж Наказу, не допускається відображення  в акті перевірки необґрунтованих даних , а  також суб’єктивних припущень перевіряючими , які не  мають підтверджених доказів , та різного роду  висновків щодо дій  посадових осіб суб’єкта господарювання  ( наприклад : приховування об’єкта оподаткування , розкрадання, привласнення, описка тощо).

В порушення вищезгаданих нормативних актів, в акті  перевірки необґрунтовано підстави застосування  відповідачем до спірних правовідносин п.п. 7.3.1 п. 7.3. ст. 7 Закону України  «Про податок на додану вартість» , не визначено у чому полягає неправильність застосування позивачем п.п. 7.3.8 п. 7.3. ст. 7 того ж Закону , хоча згідно п. 1.3 Наказу ДПА України № 327 саме акт  є службовим документом , який стверджує факт проведення  виїзної планової перевірки і має бути носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового , валютного та іншого законодавства суб’єктами господарювання.

З огляду на все вищевикладене , суд дійшов висновку , що при визначенні донарахованої оскаржуваної позивачем суми податкового зобов'язання відповідач діяв протиправно та поза межами окреслених чинним законодавством повноважень податкового органу при здійсненні перевірки і не зміг доказати правомірності  свого рішення , заперечуючи проти адміністративного позову.

Згідно ст. 94 КАС України судові витрати позивача в сумі 3 грн. 40 коп. мають бути відшкодовані з Державного бюджету України  .

На підставі викладеного , керуючись статтями 19 Конституції України , ст. 4, 17 Закону України «Про податок на додану вартість», главами 54, 69 ЦК України , ст.ст. 1-6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», ст.ст. 377-379, 382 ГК України ,  ст. ст. 70, 71, 94, 158-163 КАС України , господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

1.          Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі .

2.          Частково скасувати як незаконне податкове повідомлення - рішення  від 19.04.2007 року № 000069211/10/26729 в частині визначення податкових зобов’язань з податку на додану вартість за основним платежем 87280 грн. та штрафними ( фінансовими) санкціями 43 640 грн. 00 коп.

3.          Стягнути з державного бюджету ( код 22090200 ) на користь Відкритого акціонерного товариства « Науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут атомного та енергетичного насос обування « ( 40002, м. Суми, вул.2-га Залізнична, 2 ; ) витрати по держмиту в сумі 3 грн. 40 коп.

4.          Копію постанови надіслати сторонам по справі.

5.          Згідно ст. 186 КАС України заява про апеляційне оскарження постанови подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення (з дня складення постанови в повному обсязі). Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

6.          Згідно ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання, апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови підписаний 04.06.2007 року.