ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.05.07 р.                                                                               Справа № 15/39

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Богатиря К.В.

при секретарі судового засідання Щитовій Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом  комунального підприємства “Донецькоблводоканал” м. Донецьк ()

до відповідача   державного підприємства „Торезантрацит” м. Торез ()

про стягнення основного боргу у сумі 15505,00 грн., 3 % річних у розмірі 669,61 грн., інфляції у сумі 2657,21 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Кошуба В.О. за довіреністю № 6 від 01.01.07 р.

від відповідача: Максімчик С.В. за довіреністю  № 4-04/01-1493 від 20.11.2006 р.

До господарського суду Донецької області надійшла позовна заява комунального підприємства “Донецькоблводоканал” м. Донецьк до державного підприємства „Торезантрацит” м. Торез  про стягнення основного боргу у сумі 15505,00 грн., 3 % річних у розмірі 669,61 грн., інфляції у сумі 2657,21 грн.

Ухвалою суду від 27.02.2007 р. позовна заява була прийнята до розгляду та порушено провадження у справі № 15/39.

Від відповідача надійшло клопотання про подовження строку вирішення спору строком на два місяці, погоджене позивачем.

Згідно статті 69 Господарського процесуального кодексу за 12.04.2007р. суд виніс ухвалу про продовження строку вирішення спору до 24.06.2007р.

У судовому засіданні представниками сторін було заявлено письмове клопотання  про ведення судового засідання без здійснення технічної фіксації, у зв’язку з чим відповідно до статті  81-1 Господарського процесуального кодексу України судом не здійснювалася фіксація судового процесу.

Судом, відповідно до вимог статті  81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази та заслухавши у судовому засіданні пояснення представників  сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

З січня 2004 по лютий 2006 року позивач надавав позивачу послуги по водопостачанню та водовідведенню згідно  „Правил користування системами комунального водопостачання  та водовідведення в містах і селищах України” затверджених наказом державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 01.07.1994 року (далі Правила)

Крім того, між позивачем - комунальним підприємством “Донецькоблводоканал” м. Донецьк та відповідачем – державним підприємством „Торезантрацит” м. Торез був укладений договір № 67 від 01.01.2005 р. на надання послуг з питного водопостачання та водовідведення.

Згідно п. 1.1 Договору підприємство питного водопостачання (надалі підприємство) подає по своїм водопровідним мережам питну воду абоненту в межах узгоджених об’ємів і узгодженого помісячного графіку з обліком затвердженого місцевими органами державної виконавчої влади ліміту або максимально узгоджених об’ємів в залежності від  технічних можливостей підприємства, а абонент приймає узгоджений об’єм води, що подається, використовує її та здійснює оплату послуг у відповідності з діючими тарифами, умовами дійсного договору, Законом України „Про питну воду та питне водопостачання” від 10.01.2002 р. № 2918-ІІІ (далі Закон про воду), Законом України „Про житлово-комунальні послуги” від 24.06.2004 р. № 1875-VІ, Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затвердженими Держжитлокомгоспом України від 01.07.1994 р. № 65  та зареєстрованими Міністерством юстиції України 22.07.1994 р. № 165/374 (далі Правила користування).

Відповідно до п. 2.6 Договору абонент зобов’язаний за свій рахунок придбати та встановити у відповідності з технічними умовами, виданими підприємством, прилади обліку питної води (далі водолічільники). Водолічільники знаходяться на балансі та обслуговуванні абонента у відповідності з вимогами Правил користування.

Згідно п. 2.7 Договору кількість води, використаної абонентом, визначається по показникам повірених водолічільників, прийнятих підприємством.

Відповідно до п. 2.9 Договору кількість поданої води оформлюється двостороннім актом, затвердженим печаткою або штампом один раз на місяці не пізніш 24 числа розрахункового місяця. Для складання акту абонент надсилає свого представника. При неявці представника абонента до вказаного строку або необґрунтованій відмові ним від підпису акту, акт в односторонньому порядку підписується підприємством на підставі даних обліку води, один екземпляр якого в триденний строк направляється абоненту як підстава для оплати. Для отримання рахунку абонент направляє свого представника на підприємство не пізніш 25 числа поточного місяця.

Згідно п. 4.1. Договору підприємство приймає господарсько-побутові та близькі до них за складом сточні води абонента, які надходять до очисних споруд впродовж усього періоду дії договору в межах об’єму, передбаченого п. 1.2., 4.5. договору.

Пункт 5.1 договору передбачає, що надані підприємством у відповідності з договором послуги по водопостачанню та водовідведенню абонент сплачує відповідно до чинного законодавства.

Згідно п. 5.2 Договору на момент укладення договору тариф на холодне водопостачання становить 3,75 грн. за 1м. куб. (без ПДВ). На загальну суму нараховується ПДВ в розмірі 20%.

Відповідно до п. 5.3 Договору на момент укладення договору тариф на прийом сточних вод складає 3,75 грн. за 1м. куб. (без ПДВ). На загальну суму нараховується ПДВ в розмірі 20%.

Згідно п. 5.4 Договору у випадку зміни тарифів, абонент оплачує послуги за цим договором з дня їх прийняття без додаткової згоди (п. 1.10 Правил користування).

Відповідно до п. 5.5 Договору абонент здійснює поточні платежі за послуги по дійсному договору рівними частинами  впродовж місяця кожний останній робочий день тижня поточного місяця. При цьому розмір тижневого платежу визначається виходячи з вартості об’єму спожитих послуг за аналогічний період минулого місяця.

Згідно п. 5.6 Договору прикінцевий розрахунок за поточний місяць абонент здійснює на підставі пред’явленого рахунку за надані послуги платіжним дорученням з урахуванням передплати не пізніш 26 числа поточного місяця.

Відповідно п. 5.9 Договору при оплаті на інших підставах, передбачених законодавством та дійсним договором (п. 2.1, п. 4.2, п. 4.10. та інше), абонент здійснює плату в триденний строк з дня отримання відповідного рахунку.

Пунктом 7.3. договору встановлено, що у разі прострочки абонентом грошових зобов’язань, сума боргу нараховується з врахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення і 3% річних.

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначаються Господарським кодексом України, а майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

В порушення вимог Правил, та вищезазначеного договору відповідач здійснював оплату послуг несвоєчасно та не в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 509 Цивільного кодексу України закріплено, що зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зі статті 526 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Факт надання послуг позивачем та його отримання відповідачем підтверджується: актами водоспоживання та рахунками, виставленими позивачем з січня 2004 року по лютий 2006 року, які підписані сторонами та скріплені печатками.

Згідно розрахунків позивача сума заборгованості державного підприємства „Торезантрацит” м. Торез за період з  грудня 2004 р. по серпень 2006 року  становить: 15505,00 грн.

Крім того позивачем, з урахуванням умов договору та ст. 625 Цивільного кодексу України, на суму основного боргу нарахована інфляція у сумі 2657,21 грн. та 3 % річних  у сумі 669,61 грн. за період з січня 2004 року по січень 2006 року, розрахунок яких доданий до матеріалів справи.

У відзиві № 04/01-478 від 20.03.2007 р. на позовну заяву відповідач визнав лише суму основного боргу, а саме 15505 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб. В даному випадку дії відповідача, пов’язані з визнанням суми позову у розмірі 15505,00 грн. не суперечать законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

В частині стягнення інфляції та 3 % річних,  відповідач просить відмовити, обґрунтовуючи це тим, що у відповідності п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочку виконання зобов’язань, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов’язання повинно було виконано.

Суд не вважає наведені аргументи відповідача обґрунтованими, оскільки 3% річних та інфляція передбачені договором та ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями, тому не підпадають під дію ст. 232 Господарського кодексу України, на яку посилається відповідач в обґрунтування своїх вимог, тому заперечення відповідача до уваги не приймаються.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що спір виник з вини відповідача у зв’язку із порушенням відповідачем вимог Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, умов договору № 67 від 01.01.2005 р. на надання послуг з питного водопостачання та водовідведення.

Суд дійшов висновку,  що  позов позивачем обґрунтований, відповідає законодавству, фактичним обставинам справи та підтверджений відповідними доказами, тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати на оплату державного мита та витрати на інформаційно–технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 12; 22; 32-34; 36; 43; 49; 78; 82 - 85; 115 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з державного підприємства „Торезантрацит” м. Торез  (юридична адреса: 86600, Донецька обл., м. Торез, вул. Енгельса, 88; ; поточний рахунок 02 у філії відділення ПІБ; МФО 334282) на користь комунального підприємства “Донецькоблводоканал” (юридична адреса: 83000, м. Донецька, вул. Університетська, 13; ; поточний рахунок 3228 в філії Головного управління АК ПІБ в Донецькій області м. Донецьк; МФО 334635) суму 18831,82 грн. (а саме: 15505,00 грн. – сума основного боргу; 2657,21 грн. – інфляція; 669, 61 грн. – 3%  річних),  крім того витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн. та витрати на сплату державного мита у розмірі 188,32 грн.

У судовому засіданні 17.05.2007 р. за  згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення підписаний судом 21.05.2007 року. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

У разі  подання  апеляційної скарги або внесення апеляційного подання рішення,  якщо його не скасовано,  набирає  законної  сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя