донецький апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

Іменем України

11.04.2007 р.                                                                               справа №31/350а

Донецькій апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

при секретареві судового засідання

за участю представників сторін:

від позивача:
Азжеуров В.А. – довір. від 10.04.2007р. № 58/5451/06,

від відповідача:
Мороз О.О. – довір. від 09.01.2007р. № 7, Котлубєй О.Д. – довір. від 09.01.2007р. № 4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Жовтнева міжрайонна державна податкова інспекція м.Маріуполь

на постанову (ухвалу) господарського суду

Донецької області

від
21.02.2007 року

по справі
№31/350а

за позовом
Товариство з обмеженою відповідальністю "Рігель" м.Маріуполь

до
Державна податкова інспекція у Жовтневому районі м.Маріуполь

про
визнання недійсним рішення

встановив:

1.Стислий виклад суті постанови місцевого господарського суду

28.09.2004р. Товариство з обмеженою відповідальністю “Рігель” м. Маріуполь звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою  до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Маріуполя про  визнання недійсним  податкового повідомлення-рішення від 12.07.2004р.  № 2/1 про визначення суми податкового зобов’язання по податку на додану вартість в сумі 640861 грн. 50 коп., в тому числі основний платіж в сумі 319567 грн. та штрафні (фінансові) санкції в сумі 321294 грн. 50 коп.; податкового повідомлення –рішення від 12.07.2004р. № /1 про визначення суми податкового зобов’язання по податку на прибуток в розмірі 1034562 грн. 20 коп., в тому числі основний платіж в сумі 559259 грн. та штрафні (фінансові) санкції в сумі 475303 грн. 20 коп.

Ухвалою від 04.10.2004р. порушене провадження у справі.

Ухвалами від 17.11.2004р., 07.12.2004р., 31.01.2005р. продовжувався процесуальний строк розгляду справи.

Ухвалою від 08.02.2005р. по справі призначена судово –бухгалтерська експертиза.

Ухвалою від 08.02.2005р. здійснена процесуальна заміна відповідача ДПІ у Жовтневому районі м. Маріуполя на його правонаступника –Жовтневу міжрайонну державну податкову інспекцію м. Маріуполя, та зупинене провадження у справі до закінчення судово –бухгалтерської експертизи.

Ухвалою від 03.10.2006р. провадження у справі поновлене у зв’язку з надходженням висновку експерта.

Ухвалою від 03.10.2006р. відкрите провадження в адміністративній справі.

Ухвалою від 30.10.2006р. та від 12.11.2007р. провадження у справі зупинялось за клопотанням представників сторін.

Ухвалою від 21.02.2007р. провадження у справі поновлене.

Постановою господарського суду Донецької області від 21.02.2007р. у справі № 31/350а (постанова виготовлена у повному обсязі 26.02.2007р.) (суддя Ушенко Л.В.) позовна заява задоволена.

Приймаючи постанову місцевий господарський суд виходив з того, що  перевірка фактично здійснена із застосуванням непрямих методів визначення суми податкових зобов’язань, порядок проведення перевірки відповідачем не дотриманий. Крім того, під час розгляду справи призначалась судово –бухгалтерська експертиза, за якою не підтверджені висновки податкового органу про завищення позивачем суми валових витрат та заниження валового доходу, аналогічний висновок зроблений експертом стосовно формування податкових зобов’язань та податкового кредиту по податку на додану вартість.

Загальний строк розгляду справи 2 роки 3 місяці 24 дня.

2.Підстави, з яких порушене питання про перегляд постанови.

Відповідач з прийнятою постановою господарського суду не погодився та подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову від 21.02.2007р. та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволені позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “Рігель”.

Апеляційну скаргу відповідач мотивує тим, що постанова суду прийнята при невірному застосуванні норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, а саме:

ДПІ у Жовтневому районі м. Маріуполя проводилась комплексна документальна перевірка фінансово-господарської діяльності ТОВ “Рігель”. Перевірка проводилась з урахуванням вимог п.2 Указу Президента України “Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності в Україні” від 23.07.1998р. № 817/98 (зі змінами і доповненнями), про що товариству направлене повідомлення № 6201/23-313-3 від 29.03.2004р. про проведення документальної перевірки відповідно до національного плану - графіку на ІІ-й квартал 2004р., яке вручено директору ТОВ “Рігель” Анічкіну А.Н. 31.03.2004р., що підтверджується наявною розпискою № 6201/23-313-3 про одержання повідомлення про проведення документальної перевірки.

Директором ТОВ “Рігель” на адресу ДПІ у Жовтневому районі м. Маріуполя був спрямований лист від 14.04.2004р. №8/п, у якому він просить надати термін на відновлення первинних бухгалтерських документів до 01.06.2004р., які з його слів втрачені в зв'язку з викраденням документів, таким чином, як вважає податкова інспекція, господарський суд при прийнятті постанови невірно визначив, що ДПІ було визначено дату, до якої позивач повинен відновити документи, оскільки позивач самостійно в своєму листі зазначив дату, до якої він просив відкласти перевірку для відновлення документів.

ДПІ у Жовтневому районі м. Маріуполя була задоволена вимога директора ТОВ “Рігель”, про що було повідомлено листом від 26.04.2004р. № 8371/10/23-313-3. Після закінчення терміну, зазначеного в листі директора ТОВ “Рігель” про надання терміну на відновлення документів, ДПІ у Жовтневому районі направила лист від 26.04.2004р. № 13068/10/23-313-3 про проведення перевірки і надання для перевірки всіх первинних бухгалтерських документів, реєстраторів податкового обліку, що підтверджують фінансово-господарську діяльність підприємства, лист було отримано позивачем 12.06.2004р., що підтверджується наявністю підпису директора підприємства Анічкіна А.Н. на другому екземплярі листа. Але документи, необхідні для проведення перевірки, податковому органу надані не були.

За результатами перевірки складений акт від 25.06.2004р. № 136/23-111-1/23786635. Виконуючий обов’язки директора ТОВ “Рігель” Панченко О.О. для підписання акту не з'явився, про що складений акт відмови від підписання.

У результаті проведення перевірки були встановлені порушення вимог п.п.5.2.1. п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3.ст.5, п.16.3 ст.16 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, у результаті чого занижений податок на прибуток у період з 01.04.2001р. по 30.11.2003р. на суму 559259 грн., а також п.п. 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 п.7.4., п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України “Про податок на додаткову вартість”, у результаті чого занижений податок на додану вартість у період з 01.04.2001р. по 30.11.2003р. на суму 319567 грн.

На суми занижених податків були нараховані штрафні санкції відповідно до п.п.17.1.6, п.п. 17.1.3 п.17.1. ст.17 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”:  з податку на прибуток у сумі 475303 грн. 20 коп., з податку на додану вартість у сумі 321294 грн. 50 коп.

Відповідач не погоджується з доводами суду стосовно неврахування валових витрат позивача при визначені зобов'язань з податку на прибуток, оскільки судом самостійно наведено норму - п.5.3.9 ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, яка регулює формування валових витрат та відповідно до якої валові витрати повинні бути підтверджені документами платника податків. Дані документи позивач не надав ні під час перевірки, враховуючи строк, який він просив на відновлення документів, ні протягом інших податкових періодів, в які він мав право заявити валові витрати в наступних податкових періодах відповідно до зазначеної норми Закону. Також, позивачем ні під час проведення перевірки, ні під час розгляду справи не було надано жодного доказу про прийняті заходи, які він провів для відновлення документів фінансово-господарської діяльності. Факт відсутності документів, підтверджуючих валові витрати, встановлюється і у висновку експерта. ДПІ зазначає, що вона не могла визначити валові витрати при відсутності документів платника податків (позивача) під час проведення перевірки, оскільки їх не існувало на той момент.

Відповідач не погоджується, також, з доводами суду про неправомірність нарахування податку на додану вартість, оскільки перевіряючими були визначені суми податкового кредиту з урахуванням тільки тих документів, які були в наявності під час проведення перевірки. Документи, які були враховані експертом при складені висновку надійшли від контрагентів вже після проведення перевірки та складання акту перевірки на адресу податкової міліції та були долучені до кримінальної справи, матеріали якої вивчались експертом для надання висновку. Також, інша частина документів була надана позивачем вже під час судового розгляду справи, тому врахувати документи, які були відсутні під час проведення перевірки перевіряючи не могли. Відобразити суми податкового кредиту вже після складання акту перевірки також неможливо з огляду на встановлений порядок проведення перевірки, оскільки в акті перевірки відображаються ті факти, які були встановлені під час проведення перевірки, а не після.

Як вважає заявник скарги, надати остаточний висновок, який мав бути вірним не міг навіть експерт, оскільки багато документів, які підтверджують і доходну частину і витратну відсутні та не відновлені.

Крім того, ДПІ в апеляційній скарзі наполягає на тому, що перевіряючими вірно встановлені порушення законодавства ТОВ “Рігель”, виходячи з того факту, що на момент проведення перевірки існувала тільки певна частина документів і порушення встановлені відповідно до наявних документів та даних стосовно діяльності позивача. Враховуючі, що позивачем не були надані документи, які він повинен був відновити, та не надані докази про прийняті заходи для відновлення документів за весь період розгляду справи 2004р. - 2007р. і остаточно вони так і не були відновлені, - це свідчить про приховування доходів з боку позивача. Позивач не скористався своїм правом відповідно до п. 5.3.9 ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” та не надав податкову декларацію в наступних податкових періодах з зазначенням валових витрат, враховуючі данні тих документів, які були ним ніби - то отримані від викрадачів та якими можливо було підтвердити валові витрати підприємства за перевіряємий період.

3. Доводи, викладені в запереченнях на апеляційну скаргу

Позивач не погоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі та просить залишити постанову господарського суду від 21.02.2007р. без змін.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що при проведенні перевірки фактично використовувались непрямі методи, оскільки частина первинних документів на момент проведення перевірки була відсутня.

Як вважає позивач, перевірка здійснена з порушенням вимог чинного законодавства, а саме, п.п.4.3.1 п.4.3 ст.4 Закону “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” та Методики визначення сум податкових зобов’язань за непрямими методами, затвердженої постановою КМУ від 27.05.2002р. № 697.

Крім того, позивач зазначає, що при проведенні перевірки податковим органом не враховані валові витрати підприємства, невірно визначений період виникнення права на формування валових доходів та не враховані окремі господарські операції, що впливали на формування валових доходів та валових витрат. Зазначене також стосується визначення сум податку на додану вартість.

4. Як встановлено судом першої інстанції, та визнається сторонами по справі:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Рігель” м. Маріуполь зареєстровано розпорядженням виконкому Маріупольської міської ради від 13.11.1995р. № 971, взято на податковий облік 28.01.1995р. у ДПІ у Жовтневому районі м. Маріуполя.

У лютому 2004р. невідомою особою, яка представилась працівником податкової міліції, у товариства були вилучені первинні документи бухгалтерського та податкового обліку.

В березні 2004р. позивач звернувся з приводу цього до Жовтневого райвідділу міліції у м. Маріуполі із заявою, на підставі якої було порушено кримінальну справу № 17-38069 по ст. 189 ч.1 КК України, а також повідомив ДПІ про вилучення у нього обманним шляхом первинних документів бухгалтерського та податкового обліку (т. І л.с. 46).

Повідомленням від 29.03.2004р. № 6201/23-313-3 ДПІ у Жовтневому районі м. Маріуполя повідомила ТОВ “Рігель” про проведення документальної перевірки відповідно до національного плану - графіку на ІІ-й квартал 2004р. та надало строк для відновлення документів бухгалтерського та податкового обліку, яке вручено директору товариства Анічкіну А.Н. 31.03.2004р., що підтверджується наявною розпискою № 6201/23-313-3 про одержання повідомлення про проведення документальної перевірки (т. І л.с. 45).

Зі збігом строку на відновлення документів МДПІ направила позивачу лист від 07.06.2004р. № 13068/10/23-313-3 про проведення планової перевірки та надання до 11.06.2004р. перевіряючим усіх документів первинного бухгалтерського та податкового обліку, який отриманий позивачем 12.06.2004р. (т. І л.с. 47).

З 14.06.2004р. по 24.06.2004р. відповідачем здійснена в приміщенні ДПІ комплексна документальна перевірка дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю “Рігель” вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.04.2001р. по 31.03.2004р., про що складений акт від 25.06.2004р.  № 136/23-111-1/23786635.

Як зазначено в акті, перевірка носила плановий документальний характер і під час її проведення були досліджені декларації позивача по податку на прибуток та ПДВ за 2001р. –2004р., витяг банку про рух коштів на рахунку підприємства та матеріали зустрічних перевірок контрагентів позивача: договори, рахунки, накладні, податкові накладні, платіжні документи.

Первинні документи та регістри бухгалтерського обліку підприємств-вом до перевірки не були надані.

В акті перевірки зроблений висновок про порушення ТОВ “Рігель” вимог п.5.2.1 п.5.2, п.п. 5.3.9 п.5.3 ст.5, п.16.3 ст.16 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, у результаті чого був занижений податок на прибуток за період з 01.04.2001р. по 30.11.2003р. на суму 559259 грн. та п.п.7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 п.7.4, п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість”, у результаті чого був занижений ПДВ за період з 01.04.2001р. по 30.11.2003р. на суму 319567грн.

За результатами перевірки відповідачу були направлені податкові повідомлення –рішення від 25.06.2004р.  № /0 про визначення суми податкового зобов’язання по податку на додану вартість в сумі 640861 грн. 50 коп., в тому числі основний платіж в сумі 319567 грн. та штрафні (фінансові) санкції в сумі 321294 грн. 50 коп.; податкове повідомлення –рішення від 25.06.2004р. № /0 про визначення суми податкового зобов’язання по податку на прибуток в розмірі 1034562 грн. 20 коп., в тому числі основний платіж в сумі 559259 грн. та штрафні (фінансові) санкції в сумі 475303 грн. 20 коп.

Донарахування податків здійснено на підставі п. “б” п.4.2.2 ст.4 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, а штрафні санкції по ПДВ застосовані відповідно до п.17.1.3 ст.17, з податку на прибуток –на підставі п.17.1.3 та п.17.1.6 ст.17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Позивач не погодився із прийнятими податковими повідомленнями – рішеннями і оскаржив їх в адміністративному порядку відповідно до ст. 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”. Скарги були залишені без задоволення, а спірні податкові повідомлення –рішення залишені без змін.

За результатами адміністративного оскарження на адресу позивача були направлені нові податкові повідомлення –рішення від 12.07.2004р.  № 2/1 про визначення суми податкового зобов’язання по податку на додану вартість в сумі 640861 грн. 50 коп., в тому числі основний платіж в сумі 319567 грн. та штрафні (фінансові) санкції в сумі 321294 грн. 50 коп.; податкове повідомлення –рішення від 12.07.2004р. № /1 про визначення суми податкового зобов’язання по податку на прибуток в розмірі 1034562 грн. 20 коп., в тому числі основний платіж в сумі 559259 грн. та штрафні (фінансові) санкції в сумі 475303 грн. 20 коп., які оскаржені позивачем у судовому порядку.

Як свідчать матеріали справи, в період розгляду справи відносно позивача була порушена справа про банкрутство. Постановою господарського суду Донецької області від 18.12.2006р. у справі № 42/298б ТОВ “Рігель” визнано банкрутом на підставі  Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” і відкрита ліквідаційна процедура. Ліквідатором позивача призначене управління ПФУ у Жовтневому районі м. Маріуполя, яке своїм наказом від 29.12.2006р. № 176 поклало функції ліквідатора на Азжеурова В.А., до якого згідно із Законом України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” перейшли повноваження керівника підприємства.

5.Мотиви, за якими апеляційна інстанція виходила при прийнятті постанови

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Статтею  19  Конституції України, передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи  зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону “Про оподаткування прибутку підприємств” не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів, платник податку має право письмово заявити про це податковому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом з поданням розрахунку податкових зобов'язань звітного періоду. Якщо платник податку не подасть у такий строк письмову заяву та не поновить зазначених документів до закінчення податкового періоду, що настає за звітним, непідтверджені відповідними документами витрати не визнаються валовими витратами і на суму недосплаченого податку нараховується пеня у розмірі облікової ставки Національного банку України, збільшеної в 1,2 рази.

Якщо платник податку поновить зазначені документи у наступних періодах, підтверджені витрати (з урахуванням сплаченої пені) включаються до валових витрат податкового періоду, на який припадає таке поновлення.

Відповідно до  п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7  Закону України «Про податок на додану вартість», не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями

Відповідно доп.2 ст.3, п.3 ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»бухгалтерський облік є обов’язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Як встановлено місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції позивач документи бухгалтерського обліку для перевірки податковому органу не надав та не відновив їх до 01.06.2004р., як зазначалось в його заяві (т. І л.с. 46).

Суд оцінюючи докази у справі погодився з висновком експерта стосовно неможливості об’єктивно визначити суму податкових зобов’язань та податкового кредиту з ПДВ та  визначити скоригований валовий дохід, валові витрати,  а також об’єкт оподаткування з податку на прибуток у зв’язку з відсутністю документів ,однак зробив висновок про необґрунтованість донарахувань податковим органом.

Судова колегія не може погодитись з таким висновком суду ,оскільки як вбачається з матеріалів справи 19.09.2006р., 12.12.2006р., 10.01.2007р., 15.01.2007р. на адресу господарського  суду надійшло чотири варіанти висновків судово –бухгалтерської експертизи (т. IY л.с. 6 –51, т. IY л.с. 123 –133, т. Y л.с.1 –8, 25 –27).

Висновки судово –бухгалтерської експертизи не можуть вважатись належним підтвердженням помилковості виводів податкового органу щодо визначення сум податкових зобов’язань позивача по податку на прибуток та податку на додану вартість, виходячи з того, що експертом не зроблений однозначний висновок про наявність всіх документів, які підтверджують фінансово –господарську діяльність позивача. Чотири варіанти висновків судово –бухгалтерської експертизи суттєво відрізняються один від одного, в матеріалах справи відсутні копії всіх документів, на які посилається в своїх висновках судовий експерт, як на матеріали долучені до кримінальної справи № 117-39019 у відношенні посадових осіб ТОВ “Рігель”.

Судова колегія вважає, також, помилковим висновок місцевого господарського суду відносно того, що податковим органом під час перевірки використовувались непрямі методи, оскільки це не підтверджено матеріалами справи.

Як встановлено апеляційним господарським судом, позивач не надав податковому органу  документи бухгалтерського та податкового обліку . ДПІ під час перевірки використала документи, які були наявні на момент перевірки і на підставі яких зроблений висновок про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Враховуючи, що податковий орган діяв правомірно, в межах своїх повноважень та на підставі наявних під час перевірки документів, нарахував позивачу податкове зобов’язання з ПДВ  в сумі 640861 грн. 50 коп., в тому числі основний платіж в сумі 319567 грн. та штрафні (фінансові) санкції в сумі 321294 грн. 50 коп. ,та визначив податкове зобов’язання з податку на прибуток у сумі 559259 та штрафну санкцію у розмірі 475 303,2 грн., позивач відновивши частину документів після перевірки повинен був діяти у порядку передбаченому п.5.3.9 ст. 5 Закону “Про оподаткування прибутку підприємств” , тобто включити підтверджені витрати до валових витрат податкового періоду, на який припадає таке поновлення та п. 7.5.1 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»задекларувати своє право по факту здійснення першої з подій - або сплати податку постачальнику товарів, або отримання податкової накладної у підтвердження здійснення оподатковуваної операції , судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги позивача не підлягали задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 71, ст. 184, ст. 195, п. 3 ст. 198, п. 4 ст. 202, ст. 205, ст. 207, ст. 212, п.6, п.7 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м. Маріуполя задовольнити.

Постанову господарського суду Донецької області від 21.02.2007р. у справі № 31/350а (виготовлена у повному обсязі 26.02.2007р.) скасувати.

У позові товариству з обмеженою відповідальністю “Рігель” м. Маріуполь про визнання недійсними податкових повідомлень – рішень від 12.07.2004р.  № 2/1 та від 12.07.2004р. № /1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після складання повного тексту постанови.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Постанова виготовлена у повному обсязі 16.04.2007р.

Головуючий:

Судді:

Надруковано 5 примірників:

1 –позивачу

1 –відповідачу

1 –у справу

1 –господарському суду

1 –апеляційному суду.