ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16.07.07
Справа № 16/367

Суддя Шеліхіна Р.М., розглянувши
матеріали справи за позовом

Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1, м.Харків

до
Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2, м.Луганськ

про
стягнення 643 грн. 60 коп.

при секретарі судового засідання
Монастирському Д.Д.

за участю представників сторін:

від позивача -ОСОБА_3, дов. від
20.11.06. №6324;

від відповідача -не прибув,

ВСТАНОВИВ:

Суть справи: позивачем
заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за договором
поставки від 18.07.05. №01/01-ОП у розмірі 643 грн. 60 коп.

Відповідач відзиву на позовну заяву
не надав, у судове засідання не прибув, участі повноважного представника не
забезпечив, хоча був повідомлений про час і місце проведення судового засідання
належним чином. Відповідно до ст.75 ГПК України справу розглянуто за наявними в
ній матеріалами.

Між сторонами у справі укладено
договір поставки від 18.07.05. №01/01/-ОП, на підставі якого позивач
(постачальник) зобов'язався поставити відповідачу (покупцю) товар в
асортименті, в строки та по ціні, вказаних у договорі, а відповідач
зобов'язався оплатити куплений товар протягом 3-х днів з дати підписання акту
звірення взаємних розрахунків (п.5.2).

За своєю правовою природою вказаний
договір є договором поставки і відповідає інституту правових норм поставки
Господарського кодексу України (ст.265).

На виконання умов вказаного договору
позивач поставив відповідачу товар на суму 643,60грн., що підтверджено
матеріалами справи, але відповідач не розрахувався у повному обсязі з позивачем
за отриманий товар і не підписав акт звірення взаємних розрахунків на
неодноразові вимоги позивача (а.с.12-19), у зв'язку з чим позивач
звернувся з даним позовом до суду і просить стягнути з відповідача 643,60грн.

Відповідач у судове засідання не
прибув, доводів позивача не оспорив.

Враховуючи вищевикладене, повно,
всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали та обставини справи,  вислухав представника позивача, оцінивши
надані ним докази своїх вимог до суті спору, їх
належність, допустимість, достовірність кожного  окремо і у сукупності, суд дійшов висновку,
що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається  зобов'язання,  що
виникає  між суб'єктом  господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав,  передбачених
Господарським  кодексом,  в силу
якого  один  суб'єкт
(зобов'язана  сторона,  у
тому  числі боржник)  зобов'язаний
вчинити  певну дію
господарського   чи
управлінсько-господарського
характеру  на користь іншого
суб'єкта (виконати  роботу,  передати
майно,   сплатити гроші, надати
інформацію тощо),  або утриматися від
певних дій,  а інший суб'єкт (управнена
сторона,  у тому числі кредитор) має
право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти господарювання
та  інші учасники  господарських відносин  повинні
виконувати  господарські  зобов'язання належним чином відповідно до
закону,  інших правових актів,  договору, а за відсутності   конкретних
вимог  щодо  виконання
зобов'язання  - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських   договорів застосовуються відповідні
положення  Цивільного  кодексу
України  з урахуванням
особливостей, передбачених Господарським
кодексом України.

Статтею 629 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння  відмова  від
зобов'язання  або одностороння зміна  його
умов  не  допускається,
якщо  інше  не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до
умов  договору  та
вимог  цього  Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до   звичаїв   ділового
обороту  або  інших
вимог,  що  звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Порушенням
зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов,
визначених  змістом  зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України зобов'язання повинно виконуватися у встановлений строк.

Відповідач зобов'язаний був підписати
акт звірення взаємних розрахунків та оплатити вимогу позивача про оплату
вартості продукції в сумі 643,60грн. у семиденний термін з дня отримання
вимоги, але відповідач не підписав акт і не оплатив борг за отриманий товар на
жодну вимогу позивача, чим порушив умови договору та закон. Таким чином,
відповідач порушив законні права позивача на отримання плати за проданий товар,
як встановлено ст.ст.655,693 ЦК України.

За таких обставин вимоги позивача за
позовом є обґрунтованими,  такими, що
підтверджені матеріалами справи та відповідають фактичним обставинам, тому
позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 44,49
Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на
відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, ст.173,193
ГК України, ст.ст.525,526,530,655,693 ЦК України, керуючись ст.ст. 44,49, 75,
82,84,85 Господарського  процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь Суб'єкта підприємницької діяльності
- фізичної особи ОСОБА_1, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2
заборгованість в сумі 643,60грн., державне мито у сумі -102грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118грн., наказ
видати.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня його підписання. Рішення підписане
20.07.07.

Суддя
Р.М. Шеліхіна