Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2007 р.                                                           Справа № 29/191-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Демченко В.О., судді Такмаков Ю.В. , Барбашова С.В.

при секретарі Соколовій Ю.І.

за участю представників сторін:

позивача -  Кошліченко В.С.

відповідача -  не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Науково-виробничої фірми «Сантал”Д» Товариства з обмеженою відповідальністю  (вх. № 1932 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 22.05.07 р. по справі № 29/191-07

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фонд антикризових технологій», м. Запоріжжя

до Науково-виробничої фірми «Сантал”Д» Товариства з обмеженою відповідальністю м. Харків

про стягнення 42 613,82 грн.

встановила:

Позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з відповідача на свою користь суму основної заборгованості в розмірі 39 752,24 грн., індекс інфляції в сумі 580,00 грн., пеню в сумі 1939,35 грн., три проценти річних в сумі 342,23 грн., а також витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.05.07 р. по справі           № 29/191-07  (суддя Тихий П.В.) позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму основної заборгованості в розмірі 39 752,24 грн., індекс інфляції в сумі 580,00 грн., пеню в сумі 1939,35 грн., три проценти річних в сумі 342,23 грн., 426,13 грн. держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивовано тим, що відповідач не виконав своїх договірних зобов’язань щодо розрахунків з позивачем за перевезення вантажів на підставі відповідних товарно-транспортних накладних та актів виконаних робіт, в зв’язку з чим сума основної заборгованості, а також нараховані за несвоєчасне виконання зобов’язання пеня, 3% річних, інфляційні  господарським судом визнані обґрунтованими та правомірними, оскільки вони підтверджуються наданими позивачем доказами по справі та відповідають нормам  матеріального права.

Відповідач з рішенням господарського суду не погодився, надав апеляційну скаргу, в якій посилається на  порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому зокрема, зазначає, що місцевим господарським судом необґрунтовано стягнуто з відповідача суму інфляційних, оскільки, на думку відповідача, нарахований позивачем індекс інфляції суперечить формулі розрахунку, яку вказано в листі Верховного Суду України «Рекомендації відносно порядку застосування індексу інфляції при розгляді судових справ» № 62-97р від 03.04.97р. На цій підставі просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 22.05.2007р. та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в стягненні з відповідача індексу інфляції в розмірі 580,00 грн.

Позивач  надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що судом правомірно було стягнуто з відповідача суму основного боргу з урахуванням індексу інфляції, 3% річних та пеню, а доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки останній не довів належним чином, в чому саме виявилося порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права в частині стягнення з відповідача індексу інфляції в сумі 580,00 грн. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 22.05.2007 р. по справі   № 29/191-07 без змін.

Відповідач в судове засідання 19.06.2007р. не з’явився, про причини неявки не попередив, докази його належного повідомлення про час та місце судового засідання знаходяться в матеріалах справи.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції вжито необхідних заходів для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши уповноваженого представника позивача, який підтвердив свою позицію, викладену у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 22.05.2007 року без змін, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд Харківської області виходив з результатів встановлення та дослідження документально підтверджених обставин спору, за якими встановив, що 15.09.2006р. між сторонами укладено договір № 43-С на перевезення вантажів автомобільним транспортом, відповідно до умов якого позивач зобов’язався прийняти та перевезти вантажі відповідача, а відповідач – оплатити надані послуги на умовах та в строки визначені договором.

Позивач відповідно п.2.1.5 спірного договору зобов’язався здійснити перевезення вантажів в строк до 20.11.2006р. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої договірні зобов’язання виконав належним чином у встановлений договором строк на загальну  суму 39 752,24 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними та актами виконаних робіт від 30.09.2006р. та 18.12.2006р.

Пунктом 3.2.2 спірного договору сторони погодили порядок розрахунків, а саме відповідач зобов’язався оплатити позивачеві вартість наданих послуг по перевезенню вантажу в строк п’яти календарних днів з дня підписання сторонами договору актів прийому-передачі виконаних робіт

Відповідач в порушення взятих на себе зобов’язань не здійснив оплату позивачу за перевезення ним вантажів відповідно до умов договору, укладеному між сторонами по справі, в зв’язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі  39 752,24 грн., яка залишилась відповідачем не відшкодованою.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне  виконання).

Ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на такі фактичні обставини, колегія суддів вважає, що позовні вимоги, заявлені ТОВ «Фонд антикризових технологій» в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 39 752,24 грн. вартості наданих позивачем послуг на підставі договору № 43-С від 15.09.2006р., правомірно визнані місцевим господарським судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони відповідають вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на встановлених під час розгляду справи обставинах.

Пунктом 4.4 спірного договору визначено, що замовник, який прострочив виконання зобов’язання, на вимогу перевізника зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, та пеню, розмір якої передбачений Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань».

Приймаючи до уваги, що відповідач не виконав свої зобов’язання по оплаті в термін, встановлений договором, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення виконання зобов’язання з оплати вартості перевезеного вантажу обґрунтовано визнані судом першої інстанції такими, що підлягають задоволенню в сумі 1 939,35 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На думку колегії суддів, з огляду на встановлені місцевим господарським судом обставини прострочення відповідачем виконання грошового зобов’язання та у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України, вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача нарахованих трьох процентів річних та збитків від інфляції також підлягають задоволенню у межах заявлених до стягнення сум, відповідно три проценти річних у в сумі 342,23 грн. та 580,00 грн. нараховані за індексами інфляції.

Слід зазначити, що рішення в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 39 752,24 грн., пені в сумі 1939,35 грн., 342,23 грн – 3% річних  останнім не оскаржується.

Відповідач в апеляційній скарзі вважає, що місцевим господарським судом необґрунтовано стягнуто з відповідача суму інфляційних в розмірі 580,00 грн., оскільки, на його думку, нарахований позивачем індекс інфляції суперечить формулі розрахунку, яку вказано в листі Верховного Суду України «Рекомендації відносно порядку застосування індексу інфляції при розгляді судових справ» № 62-97р від 03.04.97р.

Проте, на підтвердження викладених  доводів відповідач не надав обґрунтованого контррозрахунку нарахування  індексу інфляції, а також не довів належними доказами, в чому саме виявилося порушення місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права  в частині стягнення з відповідача індексу інфляції в сумі 580,00 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає заперечення відповідача в апеляційній скарзі щодо нарахованої суми індексу інфляції в розмірі 580,00 грн. необґрунтованими та безпідставними, оскільки позивачем інфляційні нараховані на підставі п.4.4 спірного договору та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а з наданого до позовній заяві розрахунку вбачається, що належна до стягнення сума з урахуванням індексу інфляції нарахована позивачем на момент пред’явлення позову, сам розрахунок інфляційних робився з наступного місяця за місяцем, в якому повинна була поступити оплата від відповідача за надані позивачем послуги.

Зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги ТОВ «Фонд антикризових технологій» щодо стягнення суми основної заборгованості в розмірі 39 752,24 грн., індекс інфляції в сумі 580,00 грн., пені в сумі 1939,35 грн., 3% річних в сумі 342,23 грн підтверджуються матеріалами справи та відповідають діючому законодавству, у зв’язку з чим правомірно визнані судом першої інстанції такими, що підлягають задоволенню, а посилання відповідача в апеляційній скарзі на необґрунтованість позовних вимог, є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак відповідач в обґрунтування своїх заперечень не надав ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді належних доказів в обґрунтування своєї позиції по справі.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга відповідача позбавлена фактичного та правового обґрунтування на її підтвердження, рішення господарського суду Харківської області від 22.05.2007 року по справі № 29/191-07 прийняте без порушень норм процесуального та матеріального права, а доводи з яких подана апеляційна скарга про скасування рішення, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

На підставі викладеного та керуючись  ст. ст. 32-34, 43, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105, 110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарськогосуду Харківської області від 22.05.2007р. по справі                  № 29/191-07 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                                    Демченко В.О.

Судді                                                                    Такмаков Ю.В.

Барбашова С.В.