СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"29" травня 2007 р.

Справа  № 15-13/104-04-5489А

10 год. 25 хв.
м. Одеса

Господарський
суд Одеської області у складі:

головуючого
судді                         Петрова
В.С.

При
секретарі                                 Стойковій М.Д.

За
участю представників сторін:

від позивача -             ОСОБА_2.;

від
відповідача -         Мушар П.Д., Рибак
І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 до
Балтської міжрайонної державної податкової інспекції Одеської області про
визнання недійсними податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2004 року суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Одеської
області з позовною заявою про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень
Балтської міжрайонної державної податкової інспекції Одеської області НОМЕР_1,
НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, якими визначено позивачу штрафні санкції за
порушення позивачем вимог Закону України „Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та
послуг”,  Закону України „Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових виробів”,
Закону України „Про патентування деяких видів підприємницької діяльності”.
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на відсутність порушень, за які
відповідачем прийняті вищевказані податкові повідомлення-рішення, а також на
неправомірність визначення відповідачем позивачу сум штрафних санкцій
податковим зобов'язанням.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 23.07.2004 р. було порушено провадження у справі №
13/104-04-5489.

Рішенням господарського суду
Одеської області від 07.10.2004 р. у справі № 13/104-04-5489 задоволено позов
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень Балтської міжрайонної державної податкової інспекції
Одеської області НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду Одеської області від 02.12.2004 р. зазначене рішення
господарського суду Одеської області від 07.10.2004 р. залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 14.02.2007 р. рішення господарського суду Одеської області від
07.10.2005 р. та ухвалу Одеського апеляційного господарського суду  від 02.12.2004 р. у справі № 13/104-04-5489
скасовані, а справу № 13/104-04-5489 направлено на новий розгляд до
господарського суду Одеської області.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 27.03.2007 р. справу № 13/104-04-5489 прийнято до
провадження судді Петрова В.С. та присвоєно справі № 15-13/104-04-5489А.

Під час розгляду справи №
15-13/104-04-5489А позивач позовні вимоги підтримав.

Відповідач позовні вимоги не
визнав, оскільки вважає їх необґрунтованими, та просить суд відмовити у
задоволенні позовних вимог.

У зв'язку з набранням 01 вересня
2005 р. чинності Кодексом адміністративного судочинства України господарський
суд Одеської області зазначає, що згідно п. 6 розділу VII Прикінцевих положень
Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружного
адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам
відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року,
вирішуються відповідним господарським судом за правилами Кодексу
адміністративного судочинства України.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи,
господарський суд встановив наступне.

Фізична особа ОСОБА_1 зареєстрована
як суб'єкт підприємницької діяльності Балтською райдержадміністрацією Одеської
області 29 серпня 2003 року за НОМЕР_6, про що видано свідоцтво про державну
реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи,
СПД ОСОБА_1 є платником єдиного податку, про що видано свідоцтво про сплату
єдиного податку НОМЕР_7

30 червня 2004 року працівниками
Балтської міжрайонної державної податкової інспекції в Одеській області була
проведена перевірка магазину, розташованого АДРЕСА_1, що належить позивачу,
щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового обігу,
за результатами якої відповідачем був складений акт НОМЕР_8.

На підставі вказаного акту
перевірки Балтською МДПІ Одеської області 09.07.2004 р. були прийняті податкові
повідомлення-рішення:

-          НОМЕР_5 про визначення податкового
зобов'язання по штрафним санкціям в розмірі 615,60 грн. відповідно до п. 17.1
ст. 17 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” у зв'язку з непроведенням
розрахункових операцій через РРО;

-          НОМЕР_4 про визначення податкового
зобов'язання по штрафним санкціям в розмірі 1100,00 грн. відповідно до абзацу 4
п. 8.1 ст. 8 Закону України „Про патентування деяких видів підприємницької
діяльності” у зв'язку з реалізацією алкогольних напоїв та тютюнових виробів без
наявності торгового патенту;

-          НОМЕР_3 про визначення податкового
зобов'язання по штрафним санкціям в розмірі 1700,00 грн. за порушення Правил
роздрібної торгівлі алкогольними напоями
відповідно до абзацу 6 частини 2 ст. 17 Закону України „Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових виробів” у зв'язку з відсутністю оригіналів
документів, що дають право ОСОБА_1 здійснювати підприємницьку діяльність;

-          НОМЕР_2 про визначення податкового
зобов'язання по штрафним санкціям в розмірі 1700,00 грн. відповідно до абзацу 8
частини 2 ст. 17 Закону України „Про державне регулювання виробництва і обігу
спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових
виробів”;

-          НОМЕР_9 про визначення податкового
зобов'язання по штрафним санкціям в розмірі 1700,00 грн. відповідно до абзацу 5
частини 2 ст. 17 Закону України „Про державне регулювання виробництва і обігу
спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових
виробів”.

Так, оскаржувані позивачем
податкові повідомлення-рішення прийняті Балтською МДПІ на підставі Закону
України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами” № 2181.

Закон України "Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" є спеціальним законом з питань оподаткування, який
установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових
платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та
внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків
контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної
діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення. Тобто,
вказаний Закон розповсюджується на штрафні санкції, які стягуються з платника
податку через порушення ним правил оподаткування згідно закону.

У відповідності до п. 1.2 ст. 1
Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами” податкове зобов'язання -це
зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових
фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або
іншими законами України.

Відповідно до п. 1.9 ст. 1
названого Закону податкове повідомлення є письмовим повідомленням контролюючих
та податкових органів про обов'язок платника податків сплатити суму податкового
зобов'язання та погасити суму податкового боргу. Отже, ця форма акту
ненормативного характеру може застосовуватись лише щодо обов'язків по сплаті
податків і зборів (обов'язкових платежів).

Вичерпний перелік податків і зборів
(обов'язкових платежів) визначено у статтях 14 та 15 Закону України „Про
систему оподаткування”. У цих статтях суми штрафних санкцій, накладених
відповідачем на позивача, не визначені як податок або збір (обов'язковий
платіж).

До того ж згідно з преамбулою
Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" цей Закон визначає
правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг. Отже, цей Закон не є законом про
оподаткування. Крім того, не є законами про оподаткування і Закон України „Про
патентування деяких видів підприємницької діяльності” та  Закон України „Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів”.

Закон України „Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами” встановлює спеціальний порядок нарахування, оскарження
нарахування, процедуру сплати та примусового стягнення, яка може застосовуватися
лише щодо податків і зборів (обов'язкових платежів), сплата яких передбачена
Законами з питань оподаткування. Так, названий Закон не регулює питання
застосування та стягнення фінансових санкцій за порушення порядку застосування
реєстраторів розрахункових операцій, правил роздрібної торгівлі алкогольними
напоями  та правил патентування.

До того ж згідно ст. 6 Закону
України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами” податкове повідомлення надсилається платнику
податків у разі, коли сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим
органом. Згідно п.п. 4.2.2. п. 4.2. ст. 4 названого Закону, контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків
у разі якщо:

а)  платник податків не подає у встановлені
строки податкову декларацію;

б) дані документальних перевірок
результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення
суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях;

в) контролюючий орган виявляє
арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій
декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового
зобов'язання;

г) згідно з законами з питань
оподаткування особою, відповідальною за нарахування окремого податку або збору
(обов'язкового платежу), є контролюючий орган.

Таким чином, вищенаведені випадки
визначення контролюючим органом податкового зобов'язання не стосуються
застосування штрафів, передбачених ст. 17 Закону України „Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових виробів", ст. 17 Закону України „Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг", ст. 8 Закону України „Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності”.

З урахуванням викладеного суд
зазначає, що нараховані позивачу відповідачем штрафні санкції на підставі норм
Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", Закону України „Про
патентування деяких видів підприємницької діяльності”, Закону України „Про
державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” не відносяться до категорії
податкових зобов'язань в розумінні Закону України “Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами”. У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідачем неправомірно визначені
позивачу штрафні санкції як податкові зобов'язання.

Щодо самих фактів виявлених
порушень, за які Балтською МДПІ застосовані до позивача штрафні (фінансові)
санкції згідно оскаржуваних повідомлень-рішень, суд зазначає наступне.

Як вбачається з акту перевірки від
30 червня 2004 року, перевіркою було встановлено факт реалізації товару на
загальну суму 26,70 грн., а саме: одної пляшки пива „Янтар” 1,0 л вартістю 3,50
грн., одної пляшки горілки „Посольської” 0,5 л міц. 40 % вартістю 7,0
грн.,  одної пляшки вина „Шабо” 0,7 л
вартістю 9,0 грн., одного пакету сметани 0,5 л вартістю 3,50 грн., сиру
„Сулгуні” вартістю 3,50 грн. Розрахункова операція проведена без застосування
зареєстрованого, опломбованого у встановленому порядку переведеного у
фіскальний режим роботи реєстратора розрахункових операцій на повну суму
покупки й  без роздрукування відповідного
розрахункового документу, який підтверджував виконання розрахункових операцій  та без застосування зареєстрованих у
встановленому поряд розрахункових книжок. Сума виручки від реалізації товару в
касі підприємця на момент перевірки складає 96,42 грн. У зв'язку з чим
позивачем порушені вимоги п. 1 ст. 3 Закону України „Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг”.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону
України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг” суб'єкти підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу
товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг
зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання
послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені
у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням
відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Згідно п. 2 ст. 13 Закону України
„Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг” суб'єкти підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу
товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг
зобов'язані видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або
відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму
проведеної операції.

Також проведеною відповідачем
перевіркою було встановлено, що позивачем у перевіряємій господарській одиниці
протягом 330 днів (з 05.08.2003 р. по 30.06.2004 р. згідно договору оренди)
здійснювалась реалізація продуктів харчування, пива та алкогольних напоїв без
придбання торгового патенту, що є порушенням п. 1 ст. 3 Закону України Закону
України „Про патентування деяких видів підприємницької діяльності”, згідно якої
патентуванню підлягає торговельна діяльність, що здійснюється суб'єктами
підприємницької діяльності або їх структурними (відокремленими) підрозділами у
пунктах продажу товарів.

Крім того, проведеною відповідачем
перевіркою було встановлено відсутність ліцензії на право здійснення роздрібної
торгівлі алкогольними напоями, чим порушено абз. 6 ст. 15 Закону України „Про
державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного
плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів”. Так, ч. 6 ст. 16 вказаного
Закону передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями або тютюновими
виробами може здійснюватися суб'єктами підприємницької діяльності всіх форм
власності, в тому числі її виробниками, за наявності у них ліцензій.

До того ж перевіркою встановлено
відсутність оригіналів документів, що дають право ОСОБА_1 здійснювати
підприємницьку діяльність в сфері торгівлі (в наявності була копія свідоцтва
про державну реєстрацію суб'єкту підприємницької діяльності та копія свідоцтва
про сплату єдиного податку на період 1 квартал 2003 року) та документів щодо
реалізуємого товару, в тому числі накладні на придбаний товар та сертифікати
якості на алкогольні напої, чим порушено п. 5 Правил роздрібної торгівлі
алкогольними напоями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30
липня 1996 року № 854, в якій зазначено, що алкогольні напої повинні надходити
до торговельної мережі з накладними, товарно-транспортними накладними, а також
сертифікатами відповідності державної системи сертифікації або свідоцтвами про
визнання та їх копіями, засвідченими постачальником.

При цьому відповідачем у висновку
до акту перевірки зазначено, що позивач здійснює роздрібну торгівлю
алкогольними напоями у приміщенні охорони здоров'я, чим порушено п. 9 Правил
роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 30 липня 1996 року № 8549 та ст. 15-3 Закону України „Про
державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного
плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” щодо заборони продажу
алкогольних напоїв та тютюнових виробів у приміщеннях та на території
дошкільних, навчальних закладів і закладів охорони здоров'я.

Разом з тим у позовній заяві
позивач посилається на відсутність порушень законодавства, однак докази, які б
спростовували виявлені порушення, в матеріалах справи  відсутні. Доводи позивача про те, що
позивачем не здійснювалась торгівля спиртними напоями спростовуються
матеріалами справи, зокрема пояснювальна продавця, в якій зазначено, що спиртні
напої належали йому, не є належним доказом нездійснення позивачем продажу
спиртних напоїв. Відсутні в матеріалах справи і відповідна ліцензія на право
здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а також патент на
здійснення торгівельної діяльності.

Крім того, позивачем не надано
доказів ведення книги обліку доходів та витрат, що є підставою для
незастосування позивачем реєстраторів розрахункових операцій, оскільки
відповідач є суб'єктом малого підприємництва та платником єдиного податку, про
що видано свідоцтво  про сплату єдиного
податку НОМЕР_7.

Відповідно до п. 6 ст. 9 Закону
України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг” реєстратори розрахункових операцій та
розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (наданні послуг)
суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів
яких здійснюється відповідно до законодавства з питань оподаткування суб'єктів
малого підприємництва (в тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату
єдиного податку), якщо такі суб'єкти не здійснюють продаж підакцизних товарів
(крім пива на розлив), за умови ведення такими особами книг обліку доходів і
витрат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за поданням
державного органу, уповноваженого провадити державну регуляторну політику;

Пунктом 1 Порядку ведення книги
обліку доходів і витрат, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України
від 26 вересня 2001 р. № 1269, передбачено, що книга обліку доходів і витрат
ведеться суб'єктами підприємницької діяльності -фізичними особами, оподаткування
доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування
суб'єктів малого підприємництва (у тому числі шляхом отримання свідоцтва про
сплату єдиного податку), а також особами, які мають пільговий торговий
патент для продажу товарів (крім підакцизних) (надання послуг) відповідно до
законодавства з питань патентування деяких видів підприємницької діяльності,
якщо такі особи не є платниками податку на додану вартість згідно із
законодавством.

До того ж, слід зазначити, що
відповідно до п. 6 Указу Президента України „Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва” від 3 липня
1998 року № 727 (із змін.) суб'єкти підприємницької діяльності - фізичні особи
-платники єдиного податку мають право не застосовувати електронні
контрольно-касові апарати для проведення розрахунків із споживачами. А
згідно положень ч. 2 ст. 2 Закону України „Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”
електронний контрольно-касовий апарат відноситься до реєстраторів розрахункових
операцій.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною  3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та й спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою
це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для
прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це
рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві
є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює  наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші
обставини,  що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень
сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків, письмових  і речових
доказів,  висновків експертів.

Згідно ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України суд оцінює  докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому,  всебічному, повному та
об'єктивному дослідженні.

Відтак, виходячи з вищевикладеного
та враховуючи наявність виявлених проведеною відповідачем перевіркою порушень
позивачем норм законодавства, суд вважає, що відповідачем правомірно нараховано
позивачу штрафні санкції. Проте, у зв'язку з неправомірністю визначення
відповідачем таких штрафних санкцій податковим зобов'язанням оскаржувані
позивачем податкові повідомлення-рішення Балтської МДПІ підлягають визнанню
недійсними лише в частині визначення штрафних санкцій податковим
зобов'язанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних
осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а згідно ст. 105 КАС України позивач має право вимагати скасування
або визнання нечинним рішення відповідача -суб'єкта владних повноважень
повністю чи окремих його положень, а також заявляти інші вимоги на захист
прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про
скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про
поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу
його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання
відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача
коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності
об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7)
примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8)
визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних
повноважень; суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Враховуючи усе вищезазначене та
оцінюючи надані докази в сукупності, господарський суд Одеської області вважає,
що позовні вимоги суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 обґрунтовані
частково, у зв'язку з чим підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.
ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 до Балтської міжрайонної державної податкової інспекції Одеської
області про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень задовольнити
частково.

2.          Податкові повідомлення-рішення
Балтської міжрайонної державної податкової інспекції Одеської області НОМЕР_5,
НОМЕР_4, НОМЕР_3, НОМЕР_2, НОМЕР_9 від 09.07.2004 р. визнати недійсними в
частині визнання штрафних санкцій податковим зобов'язанням.

3.          В решті частині позовних вимог
відмовити.

Постанову суду може бути оскаржено
в порядку, передбаченому ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в
порядку ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено
03.07.2007 р.

Суддя