ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

27 березня 2007 р.                                                                                         Справа  № 16/64

За позовом
товариства з обмеженою відповідальністю „ЕНО Меблі Лтд”,                      м. Мукачево

до відповідача
Мукачівської об’єднаної  державної податкової інспекції, м. Мукачево

про
визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 29.09.06  №002382340/23-01/22071242/20484, від 20.11.06  №002382340/13658/2301/22071242/20484, від 13.12.06                                        №002382340/23658/23-01/22071242/20484, від 26.02.07 №002382340/3

Суддя  О.В. Васьковський

Представники:

Від позивача
Кричко В.М. (дов. від 02.11.06)

Від відповідача
Скальський Є.В. –начальник юридичного відділу (дов. від 19.03.07 №10-011)

СУТЬ СПОРУ: про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 29.09.06  №002382340/23-01/22071242/20484, від 20.11.06  №002382340/13658/2301/22071242/20484, від 13.12.06  №002382340/23658/23-01/22071242/20484, від 26.02.07 №002382340/3

Позивач просить задоволити позов, мотивуючи тим, що суми податку на додану вартість (далі –ПДВ) за податковими векселями погашені бюджетним відшкодуванням не відрізняються від таких же сум, погашених грошовими коштами. Тому, платник податку правомірно відніс до розрахунку бюджетного відшкодування за липень 2006 року всю суму податкового кредиту за податковим векселями, погашеними за рахунок бюджетного відшкодування з ПДВ. Крім того, з урахуванням сплаченої грошовими коштами заборгованості попередніх податкових періодів загальна суму ПДВ, фактично сплачена платником податку грошовими коштами, яка повинна враховуватися при визначені суми бюджетного відшкодування становить не 482179 грн. а 735686 грн.

Відповідач позов не визнає та вважає, що у позивача відсутнє право на бюджетне відшкодування, оскільки погашення податкових векселів на загальну суду податку на додану вартість –398308 грн. відбулося за рахунок належного товариству бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, а не грошовими коштами.

20.03.07 під час попереднього судового засідання за згодою сторін розпочато судовий розгляд справи.

У судовому засіданні 20.03.07 відповідно до ч.2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України оголошувалася перерва.

Відповідно до ч.3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 27.03.07 проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Відповідно до ч.4 ст.167 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони повідомлено, що  повний текст постанови буде виготовлено 20.04.07.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи та  додатково подані докази, суд встановив:

За результатами виїздної позапланової перевірки товариства з обмеженою відповідальністю „ЕНО Меблі Лтд” (далі –ТзОВ „ЕНО Меблі Лтд” )  з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за липень 2006 року Мукачівською об’єднаною державною податковою інспекцією складено акт від 27.09.06 №619/23-01/32071242, де зафіксовано про підтвердження заявленої ТзОВ „ЕНО Меблі Лтд” суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень місяць 2006 року в сумі 482179 грн., а також зафіксовано  порушення товариства ТзОВ „ЕНО Меблі Лтд” пп. 7.7.2 п.7.7. ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997р. №168/97-ВР (далі –Закон №168/97-ВР), що полягає у завищенні підприємством суми бюджетного відшкодування за липень 2006 року в розмірі 163578 грн.

За наслідками розгляду вказаного акту Мукачівською об’єднаною державною податковою інспекцією 29.09.06 прийнято податкове повідомлення-рішення №002382340/0, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов’язань наступних періодів) з ПДВ у розмірі 163578 грн.

Позивач оскаржував вищевказане податкове повідомлення-рішення в апеляційному порядку до Мукачівської об’єднаної державної податкової інспекції, до державної податкової адміністрації у Закарпатській області та до Державної податкової адміністрації України. Проте, рішенням Мукачівської об’єднаної державної податкової інспекції  від 14.11.06 за №23500/10/25-007, рішенням  державної податкової адміністрації у Закарпатській області від 11.12.06 за №14833/10/25-055 та рішенням Державної податкової адміністрації України від 21.02.07 за №1669/6/25-0115 податкове повідомлення - рішення від 29.09.06 №002382340/0 залишено без змін, а скарги ТзОВ „ЕНО Меблі Лтд” без задоволення.

Суд не погоджується із доводами відповідача, викладеними у заперечені, виходячи з наступного.

Підпункт 4 пункту 11.5 статті 11 Закону №168/97-ВР передбачає, що платник податку   може за  самостійним рішенням  достроково погасити вексель шляхом перерахування коштів до бюджету або шляхом заліку  сум бюджетного відшкодування, підтвердженого податковим органом.

Аналогічне право платника податку зазначене у Порядку випуску, обігу та погашення векселів, які видаються на суму податку на додану вартість при імпорті товарів та митну територію України, затверджений Постановою КМУ №1104 від 01.10.1997р. (зі змінами та доповненнями) (далі –Порядок), який передбачає право платника податку за самостійним рішенням достроково погасити податковий вексель шляхом перерахування коштів до бюджету, або заліку суми бюджетного відшкодування, підтвердженого органом державної податкової служби, згідно з поданою ним письмовою заявою ( ч.3 п.19 Порядку).

ТзОВ „ЕНО Меблі ЛТД” є підприємством, яке більшу частину своєї продукції відправляє на експорт, внаслідок чого постійно наявні суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість. Здійснюючи імпорт сировини та матеріалів на митну територію України, позивач користується правом оформлення зобов’язань по ПДВ з імпорту податковими векселями, як передбачено п.11.5 ст. 11 Закону №168/97-ВР, зокрема платник податку має право включити суму зобов'язань по податковому векселю до складу податкових зобов'язань за звітний (податковий) період, в якому відбулася його поставка органу митного контролю. При цьому, податковий вексель вважається  погашеним та платник податку має право на включення до складу податкового кредиту суми зобов'язань по податковому векселю у наступному звітному (податковому) періоді (ч.7 пункту 11.5 ст.11 Закону     №168/97-ВР).

Так, у податковій декларації з податку на додану вартість за звітний період липень 2006 року позивач у рядку 25.1 визначив суму бюджетного відшкодування, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок у банку у сумі 645757 грн. При цьому, позивач вказує у рядку 3 розрахунку бюджетного відшкодування за липень 2006 року, що сума податкового кредиту попереднього податкового періоду, фактично сплачена отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів складає 879582 грн. Як вбачається із матеріалів справи, сума 879582 грн. складається із сум:               482 179 грн. ПДВ, сплаченого грошовими коштами постачальникам товарів, робі (послуг) протягом червня 2006 року і 398308 грн. ПДВ оформлене податковими векселями та включене до податкового кредиту.

За таких обставин, враховуючи особливості формування податкового кредиту, відповідно до положень підпунктів 7.2.7, 7.3.6, 7.5.2  ст. 7, пункту 11.5 ст.11 Закону №168/97-ВР  відповідач, безпідставно, зробив висновок та прийняв рішення про завищення позивачем сум бюджетного відшкодування на суми погашених податкових векселів. При цьому, суд  вважає, що за своєю правовою природою, погашення векселів за рахунок бюджетного відшкодування рівнозначне сплаті платником  зобов’язань по векселю грошовими коштами, з огляду на факт припинення податкових зобов’язань в обох наведених випадках.

Крім того, висновок податкового органу про неправомірність визначення суми  163578 грн., у складі суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок у банку за липень 2006 є неправомірним і з іншої підстави. Згідно наданого у матеріали справи реєстру оплат по отриманим податковим накладним вбачається, що у червні місяці, сума ПДВ фактично оплачена постачальникам складає 735 686,87 грн., з яких 482179 грн. по накладних, які отримані та включені до податкового кредиту у червні 2006 р. (а.с.86-102). Відповідач заперечує можливість включення сум ПДВ по податкових накладних отриманих та включених в облік раніше червня 2006 року, тобто інших податкових періодів.

Звітний (податковий) період відповідно до ст.1 Закону №168/97-ВР, це період, за який платник податку зобов’язаний проводити розрахунки податку та сплачувати його до бюджету (в даній справі це місяць). Відповідно до підпункту 7.7.2, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з п.7.7.1 цього пункту, має від’ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від’ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів. Суд вважає, що відповідач неправильно тлумачить вищенаведену норму та незаконно обмежує право платника податку на бюджетне відшкодування, виходячи із сум податку сплачених виключно у податковому період, що передує звітному, оскільки головною умовою для виникнення права на бюджетне відшкодування є фактична сплата податку у періоді, що передує звітному, а таким можуть бути і інші періоди.

За таких обставин, позов слід задоволити, а прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення визнати нечинними.

На підставі наведеного, керуючись, ст. ст. 72, 86,  ч. 3 ст. 121, ч.2 ст. 150, ст. ст. 158-163, ч.4 ст.167  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

позов задоволити повністю.

Визнати нечинними податкові повідомлення-рішення від 29.09.06 №002382340/23-01/22071242/20484, від 20.11.06  №002382340/13658/2301/22071242/20484, від 13.12.06                                        №002382340/23658/23-01/22071242/20484, від 26.02.07 №002382340/3 про зменшення         ТзОВ „ЕНО Меблі Лтд” суми бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов’язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 163578 грн.

Постанова набирає чинності протягом 10-ти днів з дня складання в повному обсязі відповідно до ст. ст. 160, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до Львівського апеляційного господарського суду.

Суддя                                                                              О.В. Васьковський