ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.02.2007
Справа  № 12/13

За позовом приватного
підприємцяОСОБА_1, м. Хуст

до приватного
підприємця ОСОБА_2, м. Тячів

про стягнення
заборгованості в сумі 12 305,06 грн.

Суддя    Тисянчин  В. М.

Представники:

Від позивача -ОСОБА_3,
(представник за довіреністю від 12.09.2006 року)

Від відповідача -не
викликався (явка на розсуд сторін)

СУТЬ СПОРУ:
заявлено позов приватним підприємцем ОСОБА_1, м. Хуст до приватного
підприємця ОСОБА_2, м. Тячів  про стягнення
заборгованості в сумі 12 305,06 грн.

Представнику позивача роз'яснено
права і обов'язки передбачені ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не заявлено.

Представник позивача підтримує
позовні вимоги посилаючись на їх обгрунтованість матеріалами справи.

Водночас, представник позивача
повідомив суд про те, що відповідач ухиляється від повернення майна переданого
йому позивачем в оренду на підставі укладеного договоруНОМЕР_1від 22.03.2002
року та від 01.05.2001 року, а тому на підставі п. 8.1 договоруНОМЕР_1просить
стягнути вартість переданого в оренду майна.

На вимогу суду відповідач письмового
відзиву на позов не подав, свого уповноваженого представника для участі у
розгляді справи не направив, а тому справа розглядається в порядку ст. 75 ГПК
України за наявними в ній матеріалами.

Ухвала про порушення
провадження у справі направлялась рекомендованим листом, тому неявка
уповноваженого представника відповідача у судове засідання не є перешкодою
розгляду справи по суті, про що зазначено в ухвалі про порушення провадження у
справі.

ПовідомленняНОМЕР_2 підтверджує
вручення відповідачу 28.01.2007 року ухвали від 25.01.2007 року про порушення
провадження у справі, де вказано про
місце і час призначення розгляду справи, чим забезпечено йому реалізацію
Конституційного права на судовий захист (п.4 ст. 129 Конституції України).

У судовому засіданні оголошувалася
перерва до 26.02.2007 року до 11 годин.

Вивчивши доводи позовної заяви та
матеріали справи, дослідивши їх, заслухавши пояснення представника позивача,
суд

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами
у спорі 01.05.2001 року та 22.03.2002 року укладено договори оренди
відповідно до яких відповідач одержав від позивача чотири комплекти апаратів
для реалізації пивної продукції ЗАТ „Оболонь”.

Отримання відповідачем  обладнання стверджується:

-
накладними: НОМЕР_3 від 01.05.2001 року, НОМЕР_4 від 22.03.2002 року та
НОМЕР_5 від 25.04.2002 року;

- довіреностями КАК НОМЕР_6від 01.05.2001
року, ЯГЕ НОМЕР_7 від 20.03.2002 року,
ЯДЮ НОМЕР_8 від 22.04.2002 року;

- розрахунком позову.

Вимоги позивача про добровільне
повернення орендованого обладнання чи сплати його вартості відповідач не
виконав, чим порушив ст. ст. (4; 151); 161 ЦК УРСР (чинного до 01.01.04) та ст.
ст. (11; 526); 509; 530 ЦК України (чинного з 01.01.04).

Саме ця обставина і послужила
підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ч.2 п.4 Перехідних положень
Господарського кодексу України -до господарських відносин, що виникли до
набрання чинності відповідними положеннями ГК України, зазначені положення
застосовуються щодо тих прав та зобов'язань, які продовжують існувати, або
виникли після набрання чинності цими положеннями.

Аналогічне правило також закріплено
в ст. 5 та ч.2 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу
України.

Відповідно до ст. 175 ГК України
майново -господарські зобов'язання, які виникають між учасниками господарських
відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей
передбачених ГК України.

Таким чином, на день розгляду спору у
суді, обставини спору (права і зобов'язання сторін) оцінюються судом з огляду
на правила ЦК.

Відповідно до ст. 161 ЦК УРСР та
ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору чи
вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 151 ЦК УРСР
та ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання -кредитор вправі вимагати виконання
обов'язку від боржника у випадку невиконання останнім своїх зобов'язань у
відносинах. Підставою виникнення зобов'язання є юридичний факт.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених  змістом  зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610ЦК України).

У разі порушення зобов'язання
настають  правові  наслідки, встановлені договором або законом
(ст. 611 ЦК України).

Вартість обладнання, яке
надано в оренду відповідачу та яке неповернено
позивачу після спливу терміну дії укладених договорів оренди складає 12
305,06 грн. (довідка ЗАТ „Оболонь” від 10.01.2007 року).

Пунктом 7.1 договоруНОМЕР_1від
22.03.2002 року визначено, що користувач (відповідач по справі) зобов'язаний
після закінчення терміну користування протягом 2-х діб повернути власнику або
уповноваженій власником особі, дистриб'ютором якого, відповідно укладеного
договоруНОМЕР_1від 22.03.2002 року є позивач по справі.

Відповідно п. 8.1 договоруНОМЕР_1від
22.03.2002 року -у випадку неповернення або втрати майна користувач (відповідач
по справі) зобов'язаний сплатити на користь власника протягом 7-ми діб загальну
вартість майна переданого користувачу.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Отже, обладнання в 2-х денний строк
не повернуто, вартість неповернутого обладнання не сплачена (не відшкодована),
а за таких обставин сума основного боргу підлягає стягненню примусово.

В даній правовій ситуації юридичним
фактом, на підставі якого виникли зобов'язальні відносини між сторонами, є
надання обладнання для розливу  і
реалізації пивної продукції (ст. 11 ЦК України).

Отже, обов'язок відповідача
оплатити вартість отриманого в оренду від позивача і не повернутого після
спливу строку оренди чотирьох комплектів, апаратів для реалізації  пивної продукції є безспірним.

Одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається (ст. 615; 625 ЦК України).

При постановленні судового рішення
враховується характер зобов'язання, наслідки його невиконання, особа
відповідача, ступінь його вини, суспільно - державну значимість господарської
діяльності відповідача, обставини, що впливають на неможливість виконання
відповідачем зобов'язання належним чином та межі здійснення цивільних прав (п.3
ст. 13 ЦК України), де не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром
завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах,
безпідставного збагачення за рахунок погіршення фінансово -майнового стану
сторони у спорі.

За ст. 16 ЦК України одним із
способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує
право.

Отже, із встановлених судом
обставин вбачається, що склад цивільно -правової відповідальності є наявним на
момент судового розгляду справи.

Встановлюючи дійсні обставини
справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення спору, в даному випадку -письмовими
доказами. При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а
перевіряються на достовірність.

Таким чином, позивачем
доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень, тому позов підлягає задоволенню, поклавши відшкодування судових
витрат за змістом ст. 49 ГПК України на відповідача з огляду його вини у
виникненні спору.

Виходячи з викладеного, оцінивши
повноту, достатність позовних матеріалів, проаналізувавши подані по справі
доказові документи для вирішення спору, керуючись ст. 124 Конституції України;
ст. 2 Закону України „Про судоустрій України”;
ст. ст. 610, 611, 628, 632 638, 763, 764 ЦК України; ст.ст. 4, 33, 34,
36; 43, 44; 49; 75; 82 - 84, 115; 116; Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов
задоволити  повністю.

2.
Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; код НОМЕР_9) на
користь приватного підприємцяОСОБА_1 (АДРЕСА_2; код НОМЕР_10) суму  12 305,06 (дванадцять тисяч триста п'ять грн.
06 коп.) -основного боргу та 123,05 (сто двадцять три грн. 05 коп.) -  у відшкодування витрат по оплаті держмита;
118 (сто вісімнадцять грн.) -у відшкодування витрат на інформаційно -технічне
забезпечення судового процесу. Видати наказ.

Дане рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України.

Суддя
Тисянчин В. М.