ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№
45/141

25.06.07

За позовом:

Управління Північно-Кримського
каналу

До відповідача:

Антимонопольного комітету
України

про

визнання недійсним рішення

Суддя  Балац С.В.

Представники:

Позивача:
Лоза В.Я., дов.від 03.03.12007 року № 02/136

Виноградова Л.В.,
дов.від 03.03.12007 року № 02/136

Розгон А.М., дов.від
03.03.12007 року № 02/136

Ільєнко О.О., дов.від
03.03.12007 року № 02/136

Тимошенко С.Д., дов.від 03.03.12007
року № 02/136

Відповідача: Мазур Л.Д., дов.від 01.03.2007
року № 21-29/10-1381

Атаманюк Т.О., дов.від
01.03.2007 року № 21-29/1379

Гаврис Є.В., дов.від
01.03.2007 року № 21-29/10-1382

Суть спору:
визнання недійсним рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного
комітету України від 01.11.2006 року № 20-р/тк у справі № 57/2-05 про порушення
законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.

Позивач звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовною заявою про визнання недійсним рішення тимчасової
адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 01.11.2006 №
П-2. Пізніше, позивач надав суду додаток
до позовної заяви, в якій вказав, що під час вказівки номеру
оспорюваного рішення допущена технічна помилка та просив вважати номером
оспорюваного рішення  № 20-р/тк.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що
оспорюване рішення не відповідає законодавству
та порушує права позивача, зокрема при прийнятті оспорюваного рішення не
доведено обставини справи, які визнано встановленими, порушено та неправильно
застосовано норми матеріального і процесуального права, порушено право позивача
на проведення законного, об'єктивного та неупередженого розслідування,
встановлене ст. 4 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»,
висновки, викладені у цьому рішенні, не відповідають обставинам справи.

Позивач проти позовних вимог
заперечує, оскільки вважає їх необґрунтованими, зазначаючи, що оспорюване
рішення відповідає вимогам чинного законодавства і прийняте в межах наданих
законом повноважень, а тому не порушує права та законні інтереси позивача.

Ухвалою від 07.02.2007 порушено
провадження у справі № 45/141 та призначено її до розгляду на 05.03.2007.

Ухвалою від 05.03.2007 розгляд
справи відкладався на 02.04.2007.

В судовому засіданні 02.04.2007
сторони звернулися до суду із спільним клопотанням про продовження строку
вирішення спору. Ухвалою від 02.04.2007 клопотання сторін про продовження
строку вирішення спору задоволено, строк вирішення спору  продовжено. Цією ж ухвалою розгляд справи
відкладався на 19.04.2007.

У судовому засіданні 19.04.2007
оголошено перерву до 23.05.2007, про що сторони повідомлені під розписку.

Судове засідання 23.05.2007 не
відбулося у зв'язку з відрядженням  судді
Балац С.В. Сторони повідомлені під розписку, що засідання у справі № 45/141,
призначене  на 23.05.2007, відбудеться
04.06.2007 о 15:30.

В судовому засіданні 04.06.2007
оголошено перерву до 25.06.2007 для виготовлення повного тесту рішення, про що
сторони повідомлені під розписку.

Заслухавши пояснення представників
позивача, відповідача дослідивши наявні у матеріалах справи докази,  суд, -

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Адміністративної
колегії Херсонського обласного територіального відділення від 30.11.2005 №
104/р-2 у справі 57/2-05 постановлено розпочати розгляд справи.

01.11.2006 тимчасовою
адміністративною колегією Антимонопольного комітету України прийнято рішення №
20-р/тк у справі № 52/2-05 (оскаржуване рішення).

В резолютивній частині
оскаржуваного рішення Адміністративна колегія Київського міського
територіального відділення Антимонопольного комітету України вирішила:

1. Визнати Управління
Північно-Кримського каналу за результатами діяльності у 2005 році та першому
півріччі 2006 року таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку
послуг з подачі води юридичним і фізичним особам на полив зрошуваних і богарних
земель, промислові і комунальні потреби, для поливу городів, садів в
територіальних межах Каховського, Цюрупинського, Голопристанського,   Скадовського,       Каланчацького,Чаплинського  районів,
міста Нова Каховка Херсонської області, Красноперекопського,
Джанкойського. Нижньогірського, Совєтського, Кіровського. Ленінського районів
та міст Феодосія, Керч АР Крим (в межах частини території адміністративно
-територіального району, де знаходяться належні Північно - Кримському каналу
споруди та мережі) з часткою 100 відсотків.

2. Визнати дії Управління
Північно-Кримського каналу, які полягають у
встановленні та застосуванні у 2005 та 2006 роках необґрунтовано
завищених тарифів на послуги з подачі води юридичним і фізичним особам на
зрошення поливних і богарних земель, промислові і комунальні потреби, для
поливу городів, садів, та у застосуванні до Ленінського районного підприємства
водопровідно-каналізаційного господарства (АР Крим) у 2005 тарифу на рівні, що
в чотири рази є вищим порівняно з тарифом, що застосовується для інших
підприємств водопровідно каналізаційного господарства; у встановленні та
застосуванні у 2006   році   до
Армянського   міського   виробничого
управління   житлово-комунального
господарства тарифу на послуги з подачі води на рівні, що в десять разів є
вищим порівняно з тарифом,  що  застосовується для інших  комунальних
підприємств;  у  встановленні та застосуванні у 2006 році до
ЗАТ «Кримський титан»та ВАТ «Кримський содовий завод» різних тарифів при
наданні однакових за змістом послуг, порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50. пунктами 1 та 2
частини 2 статті 13 Закону України "Про захист економічної
конкуренції", у вигляді зловживання монопольним    (домінуючим)   становищем
на   ринку    послуг
з   подачі    води
шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було
встановити за умов існування значної конкуренції на ринку та застосування
різних цін до рівнозначних угод з покупцями без об'єктивно виправданих нате
причин.

3. За вчинені  порушення законодавства про  захист економічної конкуренції,  що

передбачені пунктом 2 статті 50,
пунктами 1 та 2 частини 2 статті 13 Закону України "Про

захист економічної конкуренції»,
відповідно до частнни 2 статті 52 зазначеного Закону

накласти на Управління
Північно-Кримського каналу штраф у розмірі 35000 (тридцять п'ять) тис.
грн.

Спір виник з причин того, що
позивач вважає, що спірне рішення було прийняте відповідачем з порушенням норм
чинного законодавства України, при прийнятті цього рішення недоведено обставини
справи, які визнано встановленими, порушено та неправильно застосовано норми
матеріального і процесуального права, порушено право позивача на проведення
законного, об'єктивного та неупередженого розслідування, встановлене ст. 4
Закону України «Про Антимонопольний комітет України», висновки, викладені у
цьому рішенні, не відповідають обставинам справи, а відповідач проти цього
заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 3 Закону України
"Про Антимонопольний комітет України" основним завданням
Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації
конкурентної політики, зокрема, в частині здійснення державного контролю за
дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах
рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів,
запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист
економічної конкуренції.

Відповідно до ст. 12 Закону України
"Про захист економічної конкуренції", п. 1.3 Методики визначення
монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку (затвердженої
розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 р. №49-р,
зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 р. за №317/6605)
суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару,
якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної
конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів
господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності
бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг
чи інших обставин. Монопольним (домінуючим) вважається становище
суб'єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків,
якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції.

З урахуванням специфіки товару, відділенням
визначено такі територіальні межі: "в межах частини території
адміністративно-територіального  району,
де знаходяться належні Північно-Кримському каналу споруди та мережі". При
визначенні територіальних меж ринку, було враховано, зокрема,  технічні характеристики товару,
технологічні  зв'язки між виробниками і
споживачами, особливості транспортування товару, бар'єри, що пов'язані  з ефектом масштабу виробництва та з розмірами
капітальних витрат.

Посилання позивача на рішення
Антимонопольного комітету України  від
30.11.2006 № 22-р/тк, яким визнано Управління головного Каховського
магістрального каналу визнано таким, що займає монопольне становище на ринку
послуг з подачі води юридичним і фізичним особам на полив зрошувальних і
богарних земель, промислові і комунальні потреби, для поливу городів, садів в
територіальних межах Каховського, Чаплинського, Ново троїцького, Цюрупинського,
Каланчацького, Генічеського, Іванівського, Горностаївського районів та
Якимівського, Мелітопольського районів Запорізької області (в межах частини
території адміністративно-територіального району, де знаходяться належні
Каховському магістральному каналу споруди та мережі) з часткою 100 відсотків
судом відхиляється оскільки позивач помилково ототожнює межі адміністративно-територіальних
одиниць з межами товарного ринку.

Посилання позивача на наявність у
останнього конкурентів, які здійснюють видобуток та використання підземних вод
судом відхиляється, оскільки вказані позивачем суб'єкти діють на іншому
товарному ринку. Зазначене підтверджується тим, що забір води з каналу, або так
званих поверхневий забір, і забір води з артезіанських свердловин є різними
товарними ринками і суттєво відрізняються один від одного, зокрема, за обсягами
та умовами забору, за вартісними показниками. До того ж, обсяги забору води з
артезіанських свердловин є незначними.

Позивач не надав доказів на
підтвердження того, що останній зазнає значної конкуренції (ч. 2 ст. 12  Закону України "Про захист економічної
конкуренції").

Отже, відповідач не має конкурентів
на ринку послуг з подачі води юридичним і фізичним особам на зрошення поливних
і богарних земель, промислові  і
комунальні потреби, для поливу городів, садів в межах частини території
адміністративно-територіального  району,
де знаходяться належні Північно-Кримському каналу споруди та мережі, а саме
Каховського, Цюрупинського, Голо пристанського, Садовського, Каланчацького,
Чаплинського районів, міста Нова Каховка Херсонської області та Красно
перекопського, Джайкойського, Нижньогірського, Совєтського, Кіровського,
ленінського районів, міст Феодосія та Керч АР Крим. Відповідно, частка позивача
на вказаному ринку складає 100%.

Отже, відповідно до ст. 12  Закону України "Про захист економічної
конкуренції"  позивач займає
монопольне (домінуюче) становище.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 13
Закону України "Про захист економічної конкуренції"  зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку, зокрема, визнається
встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару,
які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

Відповідно до пункту 3.1 Положення
про Управління Північно-Кримського каналу, УПКК має право: "подавати воду
на комунальні та промислові потреби за попередню оплату відповідно до
затверджених калькуляцій вартості води". В положенні мова йде саме про
калькуляції. Згідно економічного поняття "калькулювання собівартості - це
визначення розміру витрат у грошовій формі як по окремих видах діяльності,
виробничих процесах, структурних підрозділах, так і в цілому по підприємству на
виробництво (збут) одиниці виконаних робіт (послуг) за допомогою економічно
обґрунтованих методів".

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем у 2005 році  застосовувалися
різні тарифи на послуги з подачі води, а саме 35,57 грн. за тис куб. м. для ВАТ
"Кримський содовий завод", ЗАТ "Титан", 28,75 грн. за тис.
куб. м. для сільськогосподарських споживачів, 3,10 грн. за тис. куб. м.  для Керченського, Феодосійського, Щолкінського
виробничих підприємств водопровідно-каналізаційного господарства, 12,49 грн. за
тис. куб. м. для Ленінського районного підприємства
водопровідно-каналізаційного господарства. При розрахунку окремих з цих тарифів
значно завищено витрати проти витрат передбачених кошторисом позивача.

У 2006 році позивачем встановлено
вищі тарифи, зокрема: 29,23 грн. за тис. куб.м. для ВАТ "Кримський содовий
завод", 35,57 грн. за тис. куб. м. для ЗАТ "Кримський титан",
31,71 грн. за тис. куб. м. для сільськогосподарських водоспоживачів, 3,10 грн.
за тис. куб.м. для Керченського, Феодосійського, Щолкінського виробничих
підприємств водопровідно-каналізаційного господарства, 31,79 грн. за тис. куб.
м. для Армянського міського виробничого підприємства житлово-комунального
господарства.

Позивач не надав відповідачеві  вичерпної інформації та пояснень щодо порядку
формування вартості послуг з подачі води та обґрунтування застосування різних
за розміром тарифів для споживачів при розташуванні їх на одній і тій же
ділянці каналу протягом 2005 та 1-го півріччя 2006 року.

Посилання позивача в листі від
28.12.2005 № 02/660 на те, що вартість послуг з подачі води юридичним і
фізичним особам є договірною, свідчить про небажання  позивача провести економічно обґрунтований
розрахунок вартості послуги.

Посилання позивача на те, що
відповідачем не надано правову оцінку такій обставині, як недофінансування
позивача судом відхиляється, оскільки вказана обставина не може бути підставою
для  зловживання позивачем монопольним
(домінуючим) становищем на ринку шляхом застосування економічно необгрунтованих
тарифів на послуги.

Отже, позивач  вчинив дії, які полягають у встановленні та
застосуванні у 2005 та 2006 роках економічно необґрунтованих тарифів на послуги
з подачі води юридичним і фізичним особам, що є порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції, передбаченим п. 2 ст. 50, п. 1, 2 ч. 2 ст. 13 Закону
України "Про захист економічної конкуренції",  у вигляді зловживання монопольним
(домінуючим) становищем на ринку послуг шляхом встановлення таких цін
реалізації товару, які неможливо було встановити за умов існування значної
конкуренції на ринку та шляхом застосування різних цін до рівнозначних угод з
покупцями без об'єктивно виправданих на те причин.

Судом відхиляються доводи позивача
про те, що відповідачем порушено процесуальні норми, які регулюють діяльність
Антимонопольного комітету України, а саме те, що відповідач не приймав
розпорядження  про початок розгляду
справи за ознаками порушення позивачем законодавства про захист економічної
конкуренції, передбаченого п. 2 ч. 2 ст.13 Закону України "Про захист
економічної конкуренції",  в той час
як визнав позивача таким   що вчинив
порушення передбачене як п.1 ч.2ст 13  та
і п. 2.ч.2.ст. 13 Закону України "Про захист економічної
конкуренції", оскільки
Антимонопольний комітет України при розгляді справи не зв'язаний межами,
зазначеними у розпорядженні про початок розгляду справи, як підстави для  початку розгляду справи.

Таким чином, суд дійшов  висновку, що відповідачем обґрунтовано
встановлено у діях позивача склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 13
Закону  України  „Про
захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним
(домінуючим) становищем на ринку послуг шляхом встановлення таких цін
реалізації товару, які неможливо було встановити за умов існування значної
конкуренції на ринку,  належними  доказами доведено обставини справи, необхідні
для прийняття оспорюваного рішення, а висновки, встановлені у рішенні
відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо права позивача на законне та
неупереджене розслідування, то позивачем не доведено порушення прав останнього
на неупереджене розслідування, які могли б бути підставою для визнання
недійсним оспорюваного рішення.

Враховуючи викладене, позовні
вимоги позивача є необґрунтованими та матеріалами справи не підтверджуються, а
тому задоволенню не підлягають.

Всі інші доводи та заперечення
сторін та надані на їх підтвердження докази судом не приймаються на підставі
ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не мають
значення для справи.

Відповідно до  ст. 49 Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються  на
позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85,
116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Рішення набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя
Балац С.В.