ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"22" травня 2007 р.

15:50

Справа №  1/164/07

м. Миколаїв

За позовом:  Приватний підприємець  ОСОБА_1.                        /АДРЕСА_2/ До
відповідача: Державна податкова інспекція у                             Центральному
районі м. Миколаєва.                           /54030, м.
Миколаїв, вул. Потьомкінська, 24/  про:
визнання частково нечинним та скасування рішення ДПІ у Центральному
районі м. Миколаєва від 03.11.2006р. НОМЕР_1 про застосування 7 649, 75
штрафних (фінансових) санкцій за порушення Закону України “Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг” в частині застосування штрафної
санкції в сумі 7 142, 05 грн.

Суддя
Васильєва Л.І.

Секретар
судового засідання Дьяченко Т.В.

Представники:

Від
позивача: ОСОБА_1, довіреність від 28.05.2007р.

Від
відповідача: Плахотна О.М., довіреність від 24.04.2007р.

Замниборщ В.Г.,
довіреність від 14.05.2007р.

Єфімова Н.І.,
довіреність від 14.05.2007р.

Позивач
звернувся з позовом  про  визнання частково нечинним та скасування
рішення ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва від 03.11.2006р. НОМЕР_1 про
застосування 7 649, 75 штрафних (фінансових) санкцій за порушення Закону
України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг” в частині застосування
штрафної санкції в сумі 7 142, 05 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим,
що  ним
не порушувались вимоги пункту 13 статті 3 Закону України “Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг”, оскільки податківцями  були враховані грошові кошти, які належать
іншому суб'єкту підприємницької діяльності.
При здійсненні перевірки допущено порушення вимог статті 11-1 Закону
України “Про державну податкову службу в Україні” .

Відповідач вважає позов
необґрунтованим, оскільки стаття 11-1 Закону України “Про державну податкову
службу в Україні” не поширюється на проведення перевірок щодо дотримання
суб'єктами підприємницької діяльності вимог Закону України “Про застосування
реєстраторів  розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, перевірка здійснена
відповідно пункту 2 статті 11 Закону України “Про державну податкову службу
в Україні”. Позивачем допущено порушення пунктів 1, 11, 13 статті 3 Закону
України “Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та
послуг”(не проведення розрахункових операцій через РРО та не роздрукування
відповідного розрахункового документа, не
використання  режиму  попереднього програмування  найменування,
цін  товарів  (послуг)
та обліку їх кількості),  не
забезпечена відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків
сумі готівкових коштів за денним звітом РРО, є рішення суду про притягнення
ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вказані порушення (а.с.16-18).

Розглянувши надані сторонами докази,
заслухавши представників сторін у
судовому засідання, - суд

встановив :

20.10. 2006 року відповідач здійснив
перевірку відповідача щодо дотримання ним
встановленого порядку здійснення розрахункових операцій у сфері
готівкового та безготівкового розрахунків у підприємницькій діяльності, про що
склав акт НОМЕР_2 (а.с.8-9).

На підставі акту перевірки відповідач
направив позивачу рішення від 03.11.2006р. НОМЕР_1 про застосування 7 649, 75
штрафних (фінансових) санкцій за порушення Закону України “Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг”, яке позивач просить
визнати нечинним та скасувати  в
частині застосування штрафної санкції в сумі
7 142, 05 грн.

Позовні
вимоги  підлягають задоволенню, виходячи
з наступного:

в пункті 4 акту перевірки від
20.10.2006 року (а.с.9 - зворотна сторона) відповідачем зроблено висновок щодо
встановлення факту  незабезпечення
відповідності сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі
готівкових коштів за денним звітом РРО на суму 1 475, 65 грн.

Вказаний
висновок акту не відповідає фактичним обставинам:

як свідчать надані позивачем докази
-договір оренди від 17.01.2006 року (а.с.11-12), пояснення свідків ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, у приміщенні за адресою АДРЕСА_1, яка вказана в акті
перевірки, здійснюють підприємницьку діяльність два суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичні особи: позивач і ОСОБА_3

При цьому, позивач здійснює реалізацію
підакцизних товарів і застосовує реєстратор розрахункових операцій.

Приватний підприємець -фізична
особа   ОСОБА_3 в судовому засіданні
пояснила, що вона в приміщенні здійснює торгівлю продовольчими товарами,
знаходиться на спрощеній системі оподаткування і звітності, не використовує
реєстратор розрахункових операцій. При здійсненні перевірки її кошти за
реалізовані товари у сумі 1 428, 41  грн.
були враховані до коштів позивача, незважаючи на те, що перевіряючим в момент
перевірки про це було заявлено.

Свідки ОСОБА_2 і ОСОБА_5 також в
судовому засіданні підтвердили той факт, що при визначенні суми готівкових
коштів на місці проведення розрахунків позивача до його коштів були враховані і
кошти суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_3 в сумі 1 428,
41  грн.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6, яка
зазначена в акті перевірки від 20.10.2006 року як ІНФОРМАЦІЯ_1, пояснила, що в
день перевірки вона взагалі не була присутня на роботі в зв'язку з хворобою
дитини. В цей день працювала ОСОБА_5

Пункт 13 статті 3 Закону України
“Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг” зобов'язує  забезпечувати
відповідність сум готівкових коштів
саме  на місці проведення  розрахунків сумі готівкових коштів за
денним звітом РРО.

Як пояснили позивач, свідки
ОСОБА_3, ОСОБА_2 і ОСОБА_5 в приміщенні є місце проведення розрахунків  - стіл, де з правої сторони -місце проведення
розрахунків позивача, зліва -  суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_3 В столі є висувний ящик, в якому є дві
пластикові коробки з грошовими коштами: з права -позивача, з ліва - суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_3

Показаннями свідків
підтверджується  факти, що посадові особи
відповідача були інформовані про те, що в приміщенні здійснюють торгівельну
діяльність два суб'єкта підприємницької діяльності, кожен з яких має місце
проведення розрахунків і про належність коробок з грошовими коштами позивачу і іншому
суб'єкту підприємництва.

В акті перевірки вказані факти не
були відображені.

Пункту 13 статті 3 Закону
України “Про реєстратори розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг” зобов'язує суб'єктів підприємницької діяльності
забезпечувати  відповідність  сум
готівкових  коштів  на місці проведення розрахунків сумі
коштів,  яка зазначена в денному звіті
реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової  книжки
-  загальній сумі продажу за
розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня.

Як свідчать пояснення  свідків і не заперечується відповідачем, при
визначенні суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків позивача були
враховані всі готівкові кошти, що знаходились у приміщенні(свідки
ОСОБА_2 і ОСОБА_5 пояснили, що спочатку грошові кошти з двох коробок були
висипані в одне місце, а потім перераховані).

Сума готівкових коштів за денним
звітом РРО позивача становить 20, 80 грн. Зазначене вище  свідчить, що відповідачем фактично не
визначалась сума готівкових коштів на місці проведення розрахунків
позивача.

Припис пункту 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних
справах про протиправність рішень
суб'єкта  владних  повноважень
обов'язок  щодо доказування
правомірності  свого  рішення покладається    на
відповідача,   якщо   він
заперечує   проти
адміністративного позову.

З огляду на вищезазначене, суд
вважає, що відповідачем не доведено факт порушення позивачем вимог пункту 13
статті 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, а
отже і правомірність застосування до нього штрафної санкції у сумі  7 142, 05 грн.

Суд вважає неправомірним посилання
відповідача на Постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 грудня
2006 року щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності як на
доказ наявності порушення вимог пункту 13 Закону України “Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг”, оскільки вказаний судовий акт стосується фізичної особи, а не
позивача.

Суд вважає також не обґрунтованими
доводи позивача щодо порушення відповідачем
порядку проведення перевірки, оскільки дана перевірка стосується  не податкових правовідносин, то відповідно
статей 15-16 Закону України „Про застосування    реєстраторів    розрахункових    операцій
у    сфері    торгівлі, громадського харчування та
послуг", Наказу ДПА України "Про затвердження методичних рекомендацій
щодо порядку складання плану-графіка перевірок суб'єктів господарювання та
взаємодії між структурними підрозділами при їх проведенні" № 441 від
11.10.2005р.  вказані перевірки(планові і
позапланові) здійснюються  відповідно
вказаних планів, наказів керівника податкового органу на підставі направлень на
перевірки.

Позивач просить визнати оспорюваний
акт нечинним. Відповідно статті 171 Кодексу адміністративного судочинства
України  нечинним може бути визнаний
нормативно-правовий акт, а не акт індивідуальної дії,  яким є оскаржуване рішення податкового
органу. В частині визнання рішення
нечинним необхідно відмовити.

За таких обставин позовні вимоги
підлягають задоволенню частково: рішення НОМЕР_1 від 03.11.2006р. в
частині  застосування штрафних санкцій у
сумі 7 142,05 грн.  необхідно скасувати.

Керуючись  ст.ст. 71, 87, 94, 160, 162-163, 167, 254,
258 Кодексу адміністративного судочинства України, - суд

П О С Т А Н О
В И В :

Позов
задовольнити частково.

Скасувати  рішення НОМЕР_1 від 03.11.2006р. в
частині  застосування штрафних санкцій у
сумі 7 142,05 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Відшкодувати з Державного
бюджету України через Головне управління державного казначейства
України у Миколаївській області /54055, м. Миколаїв, пр-т. Леніна,
141-В, / на користь Приватного підприємця ОСОБА_1 /АДРЕСА_2,
ідентифікаційний код НОМЕР_3/ судовий збір в сумі 3,40 грн. (три
гривні 40 коп.).

Постанова у відповідності зі ст.254
Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не
було подано.

Сторони, які беруть участь у
справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або
частково у порядку і строки встановлені ст.186 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя