ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.07 р.                                                                             Справа № 41/164а

м. Донецьк, вул. Артема, 157 к. 223

Суддя господарського суду Донецької області           Гончаров С.А.

при секретарі судового засідання Возневій Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Новгородський комбінат

комунального господарства”, м. Дзержинськ

до відповідача: Державної податкової інспекції в м. Дзержинську

третя особа: Новгородська селищна рада, с. Новгородське

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Новгородський комбінат комунального господарства”, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Державної податкової  інспекції  в м. Дзержинську про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 25.02.2003 року № /1, від 25.02.2003 року № /0, від 14.04.2003 року № /1, від 14.04.2003 року № /1.

Ухвалою по справі № 41/253а від 12.09.2005 року було здійснено процесуальну заміну відповідача по справі, Державної податкової  інспекції  в м. Дзержинську, на його правонаступника, Горлівську об’єднану державну податкову  інспекцію.

Ухвалою від 10.05.2007р. було відкрито провадження в адміністративній справі № 41/253а.

Цією ж ухвалою роз’єднані у самостійне провадження позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Новгородський комбінат комунального господарства” до Горлівської об’єднаної державної податкової  інспекції про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 14.04.2003 року № /1 та від 14.04.2003 року № /1, про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 25.02.2003 року № /0 та про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 25.02.2003 року № /1.

Адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Новгородський комбінат комунального господарства” до Горлівської об’єднаної державної податкової  інспекції про визнання недійсними податкового повідомлення-рішення від 25.02.2003 року № /0  присвоєно номер 41/164а.

Ухвалою по справі від 24.05.2007р. замінено відповідача у справі на його правонаступника – Державну податкову  інспекцію  в м. Дзержинську.

Позивач заперечує застосування до нього штрафних санкцій на підставі Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі громадського харчування та послуг”, оскільки стверджує, що надання послуг відбувалось у салоні, який розташований за адресою п. Новгородське, вул.. Поштова, 16, а прийняття грошових коштів відбувалось у касі підприємства за адресою вул.. Поштова, 20.,  тобто відсутня розрахункова операція, яка проводиться через РРО. Крім того, позивачем здійснювалась комісійна торгівля, а тому він не припустився порушень законодавства.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує посилаючись на правильність висновків про порушення позивачем законодавства, що стало підставою для застосування до нього штрафних санкцій.

Відповідач зазначає, що позивачем здійснювалась торговельна діяльність у салоні ритуальних послуг, а саме отриманий на комісію товар оприбутковувався на склад та рахувався на рахунку № 282. Зі складу товар виписувався по накладній під звіт продавцю на реалізацію в салоні, а при реалізації в салоні грошові кошти отримувались без проведення розрахункової операції через РРО.

Ухвалою по справі № 41/253а від 31.08.2005 р. до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору з боку позивача залучено Новгородську сільську раду, якою на вимогу суду надані пояснення щодо місцезнаходження салону ритуальних послуг та касового приміщення позивача.

Відповідачем надані суду пояснення щодо підстав визначення порушень Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі громадського харчування та послуг” та законодавства про патентування деяких видів підприємницької діяльності.

В судовому засіданні судом досліджені документи про правовий статус позивача, акт № 5/1-23-111 від 21.02.2003р., податкове повідомлення-рішення від 25.02.2003 року № /0, договір комісії № 2 від 17.04.2002р., довідка № 573 від 26.09.2005р., рішення № 16 від 15.03.2002р., прибуткові касови ордери, накладні.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Позивач є суб’єктом підприємницької діяльності - юридичною особою, зареєстрований виконкомом Дзержинської міської ради 24.07.2001р. включений до ЄДРПОУ за кодом 31459617, перебуває на податковому обліку у ДПІ у м. Держинську.

В період з 20.01.2003р. по 13.02.2003р. фахівцями ДПІ у м. Держинську була проведена  комплексна (планова) документальна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 21.08.2001р. по 30.09.2002р.

За результатами перевірки, зокрема, встановлено порушення позивачем п.1 ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі громадського харчування та послуг”, яке виразилось у не проведенні через реєстратор розрахункових операцій за квітень-жовтень 2002р. в сумі 3921,77 грн.

Зазначені порушення відображені відповідачем у акті № 5/1-23-111 від 21.02.2003р. (надалі – акт перевірки).

На підставі акту перевірки начальником ДПІ у м. Дзержинську було прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 25.02.2003р., яке є предметом спору по справі.

Спірним податковим повідомленням-рішенням до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 19608,85 грн. на підставі п.1 ст. 17 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі громадського харчування та послуг”, як п’ятикратний розмір суми непроведеної через РРО.

Актом перевірки визначено (стор. 27), що встановлено непроведення через реєстратор розрахункових операцій у сумі 3921,77 грн. Інші обставини встановленого порушення, зокрема, перелік не проведених через РРО операцій, підстави таких операцій, їх дати, зміст та суми актом перевірки не визначені, в ході провадження по справі такі обставини відповідачем не наведені.

В ході провадження по справі відповідачем пояснено, що ці операції стосуються операцій проведених у салоні ритуальних послуг, де позивач здійснював продаж відповідних товарів населенню. Такі пояснення підтверджені відповідачем, а крім того, відповідачем пояснено, що встановлення порушення здійснено ним на підставі дослідження первиних касових документів та регістрів бухгалтерського обліку, зокрема, головної книги.

Позивач наполягає на тому, що у нього були відсутні розрахункові операції і необхідність застосування РРО при їх проведенні через те, що реалізація товарів та приймання готівкових коштів відбувалась за різними місцями.

Відповідно до п.1 ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі громадського харчування та послуг”, суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані, зокрема,  проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій.

Таким чином, обов’язок суб'єкта підприємницької діяльності проводити розрахункові операції через реєстратор розрахункових операцій та нести відповідальність за невиконання такого обов’язку залежить від факту здійснення ним розрахункових операцій у розумінні Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі громадського харчування та послуг”.

Відповідно до абз.4 ст. 2 наведеного закону, розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця;

Тобто, для того щоб вважати операцію розрахунковою та розповсюджувати на неї вимоги закону, в тому числі і щодо проведення через РРО, необхідне співпадання як мінімум двох умов, а саме, приймання суб’єктом від покупця готівкових коштів та здійснення такого приймання саме за місцем де реалізуються товари. У випадку неспівпадання таких умов операція не може вважатися розрахунковою згідно до умов Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі громадського харчування та послуг” та не потребує проведення через РРО.

В ході судового розгляду справи, представником третьої особи -  Новгородської селищної ради надані суду пояснення, відповідно до яких салон ритуальних послуг знаходиться за адресою: сел. Новгородське, вул. Поштова, 16. Також третьою особою пояснено, що каса підприємства розташована в приміщенні адміністративного корпусу позивача. На підтвердження пояснень третьою особою надано рішення Новгородської селищної ради № 16 від 15.03.2002р. про надання позивачу дозволу на розміщення салону ритуальних послуг та довідку № 573 від 26.09.2005р.

Згідно статуту позивача, його місцезнаходження визначено як м. Дзержинськ, сел. Новгородське, вул. Поштова, 20. Відповідачем у судовому засіданні підтверджено знаходження каси позивача у приміщенні адміністративного корпусу за наведеною адресою.

Таким чином, суд вважає доведеним знаходження салону ритуальних послуг  та каси позивача за різними місцями, а саме за адресами: сел. Новгородське, вул. Поштова, 16 та сел. Новгородське, вул. Поштова, 20.

В ході провадження по справі судом були допитані в якості свідків: Середа Оксана Володимирівна, Абрамова Галіна Григорівна, Сергєєнко Наталя Дмитрівна, Скрипка Наталя Олександрівна.

Свідок Середа Оксана Володимирівна показав, що у 2002 році працювала у позивача касиром. Щодо спірних відносин, то свідок показала, що нею приймались готівкові кошти від покупців салону ритуальних послуг у розмірі зазначеному у накладних на товар та на підставі таких накладних. Гроші приймались у касі, оприбутковувались шляхом запису до касової книги та покупцям видавались квитанції до прибуткових касових ордерів.

Сергєєнко Наталя Дмитрівна показала, що вона працювала у салоні ритуальних послуг позивача приблизно з травня 2002 року по травень 2003 року. У її обов’язки входило заповнювати накладні на товар, який був вибраний покупцями у салоні ритуальних послуг, передавати ці накладні покупцям та направляти до каси підприємства. А також видавати покупцям товар на підставі квитанцій до прибуткових касових ордерів про сплату вартості товару. Свідок Сергєєнко показала, що в її обов’язки не входило отримання готівкових коштів безпосередньо від покупців товару і вона цього не робила.

Свідки Абрамова Галіна Григорівна та Скрипка Наталя Олександрівна показали суду, що приблизно влітку 2002 року вони придбавали товар у салоні ритуальних послуг, що належав позивачу і при цьому розраховувались готівкою безпосередньо з продавцем, який знаходився у салоні. Свідки також показали, що ними будь-які розрахункові документи при здійсненні розрахунків не отримувались.

Суд оцінює показання свідків по справі та робить висновок, що цими показаннями, зокрема показаннями свідків Абрамової та Скрипки, не доводиться, що здійснення цими свідками розрахунків у салоні ритуальних послуг за готівку виявлено відповідачем як порушення в ході перевірки та здійснені саме цими свідками розрахункові операції у салоні ритуальних послуг увійшли до складу операцій на підставі яких відповідачем застосована до позивача штрафна санкція. Неотримання ж свідками Абрамовою та Скрипкою розрахункового документа взагалі виключає можливість того, що саме ці порушення стали підставою для застосування до позивача штрафних санкцій, оскільки, як зазначалось, порушення встановлено на підставі дослідження саме розрахункових касових документів позивача.

Таким чином, відповідачем не доведено, що виявлене ним порушення стосується саме випадків, коли розрахунки за товар, тобто отримання позивачем готівкових коштів відбувалось безпосередньо у салоні ритуальних послуг, тобто за місцем розрахунків. Проте, матеріалами справи, а саме наданими позивачем касовими документами доводиться зворотнє, тобто те, що розрахунки за товар із салону ритуальних послуг на суму 3921,77 грн. проводились саме через касу позивача.

Недоведеність отримання позивачем готівкових коштів безпосередньо у салоні ритуальних послуг, обумовлює недоведеність здійснення позивачем розрахункових операцій, що в свою чергу та з огляду на наведені вище приписи законодавства, обумовлює безпідставність застосування до позивача штрафних санкцій за порушення вимог Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі громадського харчування та послуг”.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача щодо визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 25.02.2003 року № /0 обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 1, 2, 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі громадського харчування та послуг”, ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59,   69-72, 77, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 185-186 пунктами 6, 7 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Новгородський комбінат   комунального господарства” до Державної податкової інспекції в м. Дзержинську про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 25.02.2003 року № /0 – задовольнити.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Дзержинську від 25.02.2003 року № /0.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя