ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

"02" серпня 2007 р.                                        Справа № 17/137а/4а

м. Чернігів                                                                                      «02 »серпня 2007 року

Суддя Кушнір І.В. розглянув у відкритому судовому засіданні за участю:

Секретаря судового засідання: Колобова І.Є.

Представника позивача: Підгорна Т.І. –головний юрисконсульт, дов.№9 від 06.02.07р.;

Представника відповідача: Тужик А.В. –начальник відділу, довіреність №1293/06 від 01.06.07р.;

Cамійленко А.А. –начальник юр. відділу, дов.№1589/06 від 12.07.07р.

матеріали справи №17/137а/4а

За ПОЗОВОМ: Відкритого акціонерного товариства “Чернігівське Головне підприємство Облагротехсервіс”

14017, м. Чернігів, вул. Жабинського, 13

До ВІДПОВІДАЧА: Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі

15000, Чернігівська область, смт. Ріпки, вул. Попудренка, 8

Про визнання недійсною вимоги

СУТЬ СПОРУ:

ВАТ “Чернігівське Головне підприємство Облагротехсервіс” пред’явлено позов до УПФУ в Ріпкинському районі про визнання недійсною вимоги №Ю-47 від 10.03.06р. про сплату боргу зі штрафних санкцій в сумі 37236,25грн. з наступних підстав.

В спірну вимогу включені 36487,88 грн. штрафних санкцій, накладених згідно рішення Відповідача про застосування фінансових санкцій №10 від 11.06.04р.

На момент формування спірної вимоги Відповідач не мав права включати до неї зазначені штрафні санкції в розмірі 36487,88 грн., нараховані рішенням про застосування фінансових санкцій та нарахування пені №10 від 11.06.04р., в зв`язку з оскарженням Позивачем даного рішення до суду.

Крім того, включення до спірної вимоги штрафних санкцій, нарахованих рішеннями про застосування фінансових санкцій, є подвійним нарахуванням штрафних санкцій.

Відповідач надав заперечення на позовну заяву, згідно яких вважає, що спірна вимога прийнята на законних підставах.

Позивачем заявлене клопотання про відкладення розгляду даної справи до розгляду Верховним судом України касаційної скарги по справі №16/259-3/235а.

Дане клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивачем не надано доказів прийняття даної касаційної скарги Верховним судом України та призначення розгляду справи №16/259-3/235а на конкретну дату.

Разом з тим, згідно ч.3 ст.150  Кодексу адміністративного судочинства України відкласти розгляд даної справи суд може лише на конкретну дату, яка, з врахуванням вищевикладеного, є невідомою.

Заслухавши представників сторін, дослідивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ :

Згідно ч.ч.1,3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України

“Завданням адміністративного  судочинства  є  захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,  прав  та  інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових  відносин від порушень  з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з  використанням  повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано,  тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з  урахуванням  права  особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.”

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.11 вищевказаного Кодексу:

“Суд  вживає  передбачені  законом  заходи,  необхідні  для з'ясування всіх обставин у справі,  у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Суд повинен запропонувати  особам,  які  беруть  участь  у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.”

Відповідно до ч.2 ст.69 зазначеного Кодексу:

«Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може   запропонувати   надати  додаткові  докази  або  витребувати додаткові докази за клопотанням осіб,  які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.»

Згідно ч.ч.4,5 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України:

«Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у  нього  документи  та матеріали,  які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Суд може збирати докази з власної ініціативи.»

Згідно ч.ч.1,2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України:

«1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення,  крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

2. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.»

Відповідачем було направлено Позивачу спірну вимогу №Ю-47 від 10.03.06р. про сплату Позивачем боргу в розмірі 37236,25 грн.

Позивачем була надіслана скарга №18 від 15.03.06р. на дану вимогу до УПФУ в Ріпкинському районі та Головного управляння ПФУ в Чернігівській області.

Листом Відповідача №598/02-15 від 20.03.06р. скаргу було залишено без задоволення.

Як вбачається з даного листа та заперечень на позов, сума вимоги складається з сум фінансових санкцій, нарахованих згідно рішень про застосування фінансових санкцій та нарахування пені:

1.          №10 від 11.06.04р. на суму 36487,88 грн.

2.          №110 від 22.03.05р. на суму 1790,49 грн.

3.          №112 від 22.03.05р. на суму 508,37 грн.

З врахуванням наявної переплати в розмірі 1550,49 грн. сума боргу, включена до вимоги складала 37236,25 грн.

1. Рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені №10 від 11.06.04р. на суму 36487,88 грн. було оскаржено Позивачем по даній справі до суду.

Постановою господарського суду Чернігівської області від 17.11.05р. по справі №16/259-3/235а в позові ВАТ “Чернігівське Головне підприємство Облагротехсервіс” до УПФУ в Ріпкинському районі про визнання недійсним рішення Відповідача про застосування фінансових санкцій №10 від 11.06.04р. відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.06р. дана постанова залишена без змін.

Згідно ч.ч.3,5 ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України:

«3. У  разі  подання  апеляційної скарги судове рішення,  якщо його  не  скасовано,  набирає  законної  сили   після   закінчення апеляційного розгляду справи.

5. Постанова  або  ухвала  суду  апеляційної  чи   касаційної інстанції  за  наслідками  перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.»

З викладеного вбачається, що постанова господарського суду Чернігівської області від 17.11.05р. та ухвала Київського апеляційного господарського суду від 23.01.06р. по справі №16/259-3/235а набрали законної сили 23.01.06р., тобто до формування спірної вимоги 10.03.06р.

Відповідно до п.14 ст.106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р, №1058 (далі Закон №1058):

“Рішення органу Пенсійного фонду про нарахування пені або накладення штрафу,  передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, є виконавчим документом.

У разі якщо страхувальник,  банк чи організація, яка здійснює виплату і доставку пенсій,  отримали рішення про нарахування  пені та  накладення  штрафу,  передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, і не сплатили зазначені в них суми фінансових санкцій протягом  десяти робочих днів,  а також не оскаржили це рішення чи не повідомили у цей строк відповідний виконавчий орган  Пенсійного фонду   про   його  оскарження,  воно  передається  для  виконання державній виконавчій службі та страхувальнику.

Суми пені та фінансових санкцій,  застосованих  за  порушення порядку  та  строків  обчислення,  нарахування та сплати страхових внесків стягуються в тому ж  порядку,  що  й  недоїмка  із  сплати страхових внесків

Суми пені та  штрафів можуть бути включені  до вимоги про сплату  недоїмки,  якщо  застосування цих фінансових санкцій пов'язано з виникненням та сплатою недоїмки.”

З урахуванням викладеного, суд не приймає доводи Позивача, що на момент формування спірної вимоги Відповідач не мав права включати до неї штрафні санкції в розмірі 36487,88 грн., нараховані рішенням про застосування фінансових санкцій та нарахування пені №10 від 11.06.04р., в зв`язку з оскарженням до суду даного рішення.

Крім того, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.04.07р. вищевказані судові рішення по справі №16/259-3/235а залишені без змін.

Згідно ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України:

“Обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі,  що набрало законної сили,  не доказуються при розгляді інших  справ,  у  яких беруть  участь  ті самі особи або особа,  щодо якої встановлено ці обставини.”

Таким чином рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені №10 від 11.06.04р. на суму 36487,88 грн. було чинним на момент формування спірної вимоги та є чинним на даний момент.

2. Доказів оскарження рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені №110 від 22.03.05р. на суму 1790,49 грн. Позивач не надав, а отже дане рішення було чинним на момент формування спірної вимоги та є чинним на даний момент.

3. Рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені №112 від 22.03.05р. на суму 508,37 грн. було оскаржено Позивачем по даній справі до суду.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 20.05.05р. по справі №3/142а в позові ВАТ “Чернігівське Головне підприємство Облагротехсервіс” до УПФУ в Ріпкинському районі про визнання недійсним рішення Відповідача про застосування фінансових санкцій №112 від 22.03.05р.  відмовлено.

Доказів оскарження даного судового рішення в апеляційному порядку сторонами суду не надано.

Згідно ч.3 ст.85 Господарського процесуального кодексу України:

«Рішення господарського  суду  набирає законної  сили   після закінчення  десятиденного  строку з дня його прийняття,  а у разі,  якщо у судовому  засіданні  було  оголошено  лише   вступну   та резолютивну  частини  рішення,  воно  набирає  законної сили після закінчення  десятиденного  строку  з   дня   підписання   рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.»

Тобто рішення господарського суду Чернігівської області від 20.05.05р. по справі №3/142а набрало законної сили 31.05.05р.

Таким чином рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені №112 від 22.03.05р. на суму 508,37 грн. було чинним на момент формування спірної вимоги та є чинним на даний момент.

Згідно п.2 ст.106 Закону №1058 суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Згідно ч.1-3 п.3 ст.106 Закону №1058 територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми  недоїмки та суми фінансових санкцій.

Згідно ч.8 п.3 ст.106 Закону №1058 у разі якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки разом з застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду звертається в установленому законом порядку і подає  вимогу про  сплату недоїмки до відповідного підрозділу державної виконавчої служби. У зазначених випадках орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду чи господарського суду з позовом про стягнення недоїмки. У разі звернення органу Пенсійного фонду з позовом про стягнення недоїмки до господарського суду передбачені законодавством заходи досудового врегулювання спорів не застосовуються.

З вищевикладених ч.ч.1-3, 8 п.3 та вищенаведеної частини 4 п.14 ст.106 Закону №1058 вбачається, що вимога формується в разі несплати страхувальником сум страхових внесків, визначених в розрахункових відомостях страхувальником або донарахованих за актами перевірок, здійснених органами пенсійного фонду, та несплати штрафних санкцій та пені, нарахованих відповідними рішеннями органів пенсійного фонду.

Тобто, в даному випадку вимога не є повторним рішенням про застосування штрафних санкцій, як вважає Позивач, а є окремим документом, який встановлює факт несвоєчасної та неповної сплати вищевказаних штрафних санкцій, та вимагає проведення такої сплати.

Так, спірна вимога №Ю-47 від 10.03.06р. про сплату Позивачем боргу в розмірі 37236,25грн., засвідчує не факт нарахування нових зобов`язань Позивачу, в т.ч. по штрафних санкціях, а факт несплати в повному обсязі та в установлені ч.2 п.14 ст.106 Закону №1058 строки сум фінансових санкцій, нарахованих згідно рішень про застосування фінансових санкцій та нарахування пені:

1.          №10 від 11.06.04р. на суму 36487,88 грн.

2.          №110 від 22.03.05р. на суму 1790,49 грн.

3.          №112 від 22.03.05р. на суму 508,37 грн.

Крім того, Законом №1058 не передбачена можливість стягувати фінансові санкції та пеню без включення їх до вимоги, тим більше робити це двічі: окремо по рішенню та окремо по вимозі.

На підставі зазначеного, суд вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають положенням Закону №1058, доводи Позивача, що включення до спірної вимоги штрафних санкцій, нарахованих вищенаведеними рішеннями про застосування фінансових санкцій, є подвійним нарахуванням штрафних санкцій.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що спірна вимога є законною та обґрунтованою, а тому позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати мають бути покладені на Позивача.

Керуючись ст.ст.71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1. У позові відмовити повністю.

2. Дана Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в наступному порядку. Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі. Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження. Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

3. Дана Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано  заяву  про  апеляційне  оскарження,  але апеляційна  скарга  не  була  подана  у  строк,  встановлений  цим Кодексом,  постанова або  ухвала  суду  першої  інстанції  набирає законної сили після закінчення цього строку. У  разі  подання  апеляційної скарги судове рішення,  якщо його  не  скасовано,  набирає  законної  сили   після   закінчення апеляційного розгляду справи.

4. Дана Постанова після набрання законної сили,  є обов'язковою для осіб,  які беруть  участь  у  справі,  для  їхніх правонаступників,  а також для всіх органів,  підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини,  які  були  встановлені постановою,  що набрала законної  сили,  в  одній  адміністративній   справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Постанова виготовлена в повному обсязі та підписана 06.08.07р.

Суддя                                                                                                                       І.В. Кушнір