ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

"16" серпня 2007 р.                                                           Справа № 13/301-АП-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Закуріна М. К. при секретарі Степановій Н.Д. , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Ремпобуттехніка",

до Державної  податкової  інспекції у м.Херсоні,

за участю представників:

позивача – Любич Ю.П.,

відповідача –Литовченко І.О.,

про визнання протиправними та скасування рішень № та № від  8 червня 2007 р. про застосування штрафних санкцій,

в с т а н о в и в:

Відповідно до позовної заяви вимоги ґрунтуються на незаконності прийнятих рішень з тих підстав, що відповідачем  не враховано положення пункту 12 статті 9 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, відповідно до якого реєстратор розрахункових операцій не застосовується, якщо в місці отримання товарів операції з розрахунків у готівковій формі не здійснюються. Позивач також звертає увагу на відсутність порушень пункту 1 статті 9 названого Закону та пункту 3.3. Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, оскільки ним при отриманні готівкових коштів у касу підприємства були оформлені прибуткові касові ордери та видані відповідні квитанції, хоча в акті перевірки зафіксовано не оформлення цих документів.

Відповідачем зазначені вимоги не визнаються з посиланням на законність прийнятих рішень,  оскільки, на думку відповідача, при перевірці було виявлено реалізацію товару без застосування реєстратора розрахункових операцій, що є порушенням положень статті 3 названого  Закону, а також не оформлення прибуткових касових ордерів при прийняття готівкових коштів у касу підприємства.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Кодекс адміністративного судочинства України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

За змістом статті 2 вказаного Кодексу, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно до визначення наданого у пункті 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції –переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку що за юридичною природою даний спір має публічно-правовий характер та на нього поширюється просторова сфера дії Кодексу адміністративного судочинства України. А тому, враховуючи суб’єктний склад оспорюваних правовідносин та нормативно-правовий припис пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України, за яким до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами КАС України, даний спір підвідомчий господарським  судам України.

Крім викладеного з матеріалів справи слідує, що в період з 26 квітня по 21 травня 2007 року працівниками Державної податкової інспекції у м. Херсоні проведено виїзну  планову перевірку з питань дотримання ВАТ „Ремпобуттехніка” вимог податкового, валютного законодавства та іншого законодавства за період з 1 січня 2004 року по 31 грудня 29006 року, за результатами якої складено відповідний акт перевірки  № 1193/23-4/03057348  від 29 травня 2007 року (а.с. 10-14). За змістом даного акту податковим органом серед іншого було перевірено виконання позивачем положень Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” та Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні (пункт 8 акту перевірки).

Під час проведення перевірки податковою інспекцією встановлено факт  реалізації суб’єктом господарської діяльності іншому суб’єкту за готівкові кошти майстерні з ремонту складної побутової техніки на загальну суму 8698 грн без застосування реєстратора розрахункових операцій. При цьому податковим органом зроблено висновок про допущене підприємством порушення  пункту 1 статті 3 та статті 9 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, а саме не проведення готівкового розрахунку через реєстратор розрахункових операцій.

Такі висновки податковим органом зроблені на підставі договору купівлі-продажу від 22 вересня 2006 року, укладеного між позивачем, як продавцем, та асоціацією фермерських господарств „Ольвія” і громадянкою Спіновою Галиною Миколаївною, як покупцями, відповідно до умов якого позивач реалізував покупцям будівлю майстерні з ремонту складної побутової техніки, загальною площею 178,3 м2, що знаходиться в будинку № 30 по вулиці Леніна в смт. Високопілля Херсонської області. За пунктом 3 договору вартість майна складає 8698 грн.

Безпосередньо вказана сума вартості реалізованого позивачем майна сплачена  покупцями до каси підприємства згідно до прибуткових касових ордерів № 626 від 21.09.2006 р. на суму 2444 грн та № 625 від тієї ж дати на суму 6254 грн (а.с. 15), а всього на суму 8698 грн.

Крім цього, податковим органом встановлено факт проведення приймання готівкових коштів від споживачів за надані послуги без оформлення прибуткових касових ордерів та без видачі споживачам відповідних квитанцій.

В той же час, з акту перевірки не вбачається які саме випадки приймання готівки за надані споживачам послуги без оформлення прибуткових касових ордерів та без видачі квитанцій встановлено податковим органом.

З цього приводу судом зазначається, що ухвалою про відкриття провадження в адміністративній справі від 19 червня 2007 року судом зобов’язано відповідача надати поряд з відзивом на позов копії документів, на підставі яких прийнятті оспорювані рішення. Проте, відповідачем цих вимог не виконано, у зв’язку з чим з матеріалів справи та акту перевірки не вбачається які саме докази підтверджують обставини, вказані в акті перевірки щодо переліку випадків приймання позивачем готівки в касу підприємства за надані споживачам послуги без оформлення прибуткових касових ордерів та без видачі квитанцій.

За результатами проведеної перевірки податковою інспекцією 8 червня 2007 року прийняті рішення № та № про застосування до позивача штрафних санкцій відповідно в розмірах  43490 грн та 170 грн (а.с. 8, 9).

Безпосередньо правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначені Законом України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” (надалі Закон № 265/95-ВР).

Так, статтями 15 та 16 цього Закону встановлено, що контроль за додержанням суб’єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог Закону здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України. Контролюючі органи мають право відповідно до законодавства здійснювати планові або позапланові перевірки осіб, які підпадають під дію цього Закону. Планові або позапланові перевірки осіб, що використовують реєстратори розрахункових операцій, розрахункові книжки або книги обліку розрахункових операцій, здійснюються у порядку, передбаченому законодавством України.

Випадки застосування реєстраторів розрахункових операцій передбачено статтею 1 Закону № 265/95-ВР. Так, реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами –суб’єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами) (далі –суб’єкти підприємницької діяльності), які здійснюють операції з розрахунків в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також уповноваженими банками та суб’єктами підприємницької діяльності, які виконують операції купівлі-продажу іноземної валюти.

Поряд з цим статтею 2 Закону № 265/95-ВР надано визначення реєстратора розрахункових операцій, яким є пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг). До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, комп'ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо. При цьому розрахунковою операцією являється приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

За статтею 3 названого Закону визначено порядок розрахунків  суб’єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Зокрема, за пунктами 1 та 2 цієї статті такі суб’єкти зобов’язані серед іншого проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок, а також видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

З викладених правових позицій слідує висновок, що застосування реєстратора розрахункових операцій пов’язане зі здійсненням суб’єктом господарювання саме господарської функції щодо продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Проте, в даному випадку здійснена позивачем реалізація основних засобів – будівлі майстерні (як нерухомості) не є господарською функцією щодо продажу товарів у сфері торгівлі, оскільки основні фонди відповідно до статті 8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” не є продуктом власного виробництва з метою подальшої реалізації.

Аналогічне сприйняття правових норм викладене в листі Державної податкової адміністрації України від 18 листопада 2004 року № 10413/6/23-2119 „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій при продажу основних фондів.

При цьому ненадання позивачем документів щодо будівництва даної будівлі за власні кошти при проведенні перевірки не є підставою для тверджень про не віднесення її до основних засобів підприємства.

За таких обставин реалізація будівлі, як основного засобу не підпадає під норми Закону № 265/95-ВР щодо застосування реєстратора розрахункових операцій, а тому накладення на позивача штрафних санкцій за незастосування такого реєстратора є необґрунтованим.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім цього частиною 2 статті 70 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, як зазначено вище, відповідачем не виконані вимоги суду щодо надання копій документів, на підставі яких прийнятті оспорювані рішення, в тому числі й рішення про застосування штрафних санкцій в розмірі 170 грн. З чим з матеріалів справи та акту перевірки також не вбачається які саме докази підтверджують обставини, вказані в акті перевірки щодо переліку випадків приймання позивачем готівки в касу підприємства за надані споживачам послуги без оформлення прибуткових касових ордерів та без видачі квитанцій, а тому судом констатується про недоведеність відповідачем правомірності прийняття спірного рішення № від 08.06.2007 р.

За таких обставин спірні рішення не відповідають діючому законодавству, оскільки прийняті без врахування вказаних вище норм, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням пункту 1 частини 2 статті 162 КАС України, відповідно до якої у разі задоволення позовних вимог суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб’єкта владних повноважень і про скасування або визнання нечинним такого рішення.

Приймаючи до уваги той факт, що позовні вимоги підлягають задоволенню, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 6,80 грн державного мита підлягає  відшкодуванню з державного бюджету.

На підставі  зазначених правових норм та керуючись статтями 158-163, пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України,

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні № та № від  8 червня 2007 р. про застосування штрафних санкцій до Відкритого акціонерного товариства „Ремпобуттехніка” відповідно на суму 43490 грн та 170 грн.

Стягнути з державного бюджету на користь Відкритого акціонерного товариства „Ремпобуттехніка” (розташованого за адресою: м. Херсон, вул. Белінського, 16, розрахунковий рахунок невідомий) компенсації по сплаті державного мита в розмірі 6,80 грн.

Роз’яснити сторонам, що дана постанова набирає законної сили  після закінчення 10-денного строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не подана у 20-денний строк, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі  подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Дата підпису постанови –16 серпня 2007 року

Суддя                                                                  М.К. Закурін