ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.07 р.                                                                                 Справа № 7/105а

Суддя господарського суду Донецької області Малашкевич С.А.

при секретарі судового засідання Косицькій В.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

Позивач: Закрите акціонерне товариство „Перший Український Міжнародний банк” м. Донецьк

Відповідач: Спеціалізована Державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку

Предмет спору: скасування податкових повідомлень-рішень

За участю:

від позивача: Грінченко А.В. – довіреність б/н від 18.04.2007 р., Захарченко І.О. – довіреність б/н від 22.04.2006 р., Полякова О.А. – довіреність б/н від 11.01.2007 р.;

від відповідача: Радченко А.В. – довіреність №13840/10/10-1 від 26.04.2007 р., Яковенко О.В. – довіреність №15104/10/10-2 від 08.05.2007 р., Борисенко Л.В. – довіреність №10860/10/10-2 від 04.04.2007 р.

Суть справи:

Закрите акціонерне товариство „Перший Український Міжнародний банк” м. Донецьк звернулось з адміністративним позовом до Спеціалізованої Державної податкової інспекції  по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку про скасування в повному обсязі податкових повідомлень-рішень від 04.09.2006 р. № /0/24450/10/22-013 (від 07.11.2006 р. № /1/30917/10/22-013; від 09.01.2007 р. № /2/149/10/22-013; від 19.03.2007 р. № /3/8573/10/22-013); від 04.09.2006 р. № /0/24451/10/22-013 (від 07.11.2006 р. № /1/30916/10/22-013, від 09.01.2007 р. № /2/150/10/22-013, від 19.03.2007 р. № /3/8575/10/22-013); скасування частково, в сумі 2, 50 грн., податкового повідомлення-рішення від 04.09.2006 р. № /0/24452/10/22-013 (від 07.11.2006 р. № /1/30915/10/22-013, від 09.01.2007 р. № /2/148/10/22-013, від 09.09.2007 р. № /3/8576/10/22-013); в сумі 1 175 568, 57 грн. податкового повідомлення-рішення від 04.09.2006 р. № /0/24446/10/22-013 (від 07.11.2006 р. № /1/30918/10/22-013, від 09.01.2007 р. № /2/151/10/22-013, від 19.03.2007 р. № /3/8574/10/22-013).

Позивачем заявлялось клопотання від 20.03.2007 р. про об’єднання в одне провадження цієї справи та справи № 34/75а, де сторонами ті ж самі особі. Судом відмовлено у задоволенні клопотання, оскільки справа № 34/75а знаходиться в провадженні іншого судді. Крім того, у зв’язку із значною кількістю встановлених порушень і відповідно великим обсягом документальних доказів, сумісний розгляд двох справ сповільнить розгляд справи.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, посилаючись на правомірне прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень через встановлені порушення з боку позивача приписів діючого податкового законодавства.

Судом досліджені документи, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, копії яких долучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін суд встановив.

Позивач—Закрите акціонерне товариство „Перший Український Міжнародний банк” зареєстроване в якості суб’єкта підприємницької діяльності 23.12.1991 р. Виконавчим комітетом Донецької міської ради, про що видане відповідне свідоцтво. Позивач обліковується як платник податків у Спеціалізованій державній податковій інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку.

Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку було проведено виїзну планову перевірку Закритого акціонерного товариства „Перший Український Міжнародний банк” м. Донецьк з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства в період з 01.04.2004 р. по 31.03.2006 р.

За результатами перевірки було складено акт № 130/22-013/14282829 від 19.08.2006 р. (далі „акт перевірки”), в якому були встановлені порушення п.п. 5.2.5 п. 5.2 ст. 5, п.п. 8.4.1 п. 8.4 ст. 8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, п. 13.1 (в), п. 13.2 ст. 13 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” (в редакції від 22.05.1997 р.), п.п. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3 Закону України „Про податок на додану вартість”, п. 2 ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю”, п. 3.4 ст. 3 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”, ч. 1, 2 ст. 3, ч. 1 ст. 6 Закону України „Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів”, п. 13 Порядку заповнення Розрахунку суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів та Довідки про суми податку власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, які зменшують або збільшують податкові зобов’язання в результаті виправлення самостійно виявленої помилки, допущеної в попередніх періодах до органу державної податкової служби, затвердженої Наказом ДПА України № 373 від 17.09.201 р.

На підставі акту перевірки, Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку були прийняті податкові повідомлення-рішення:

-          № /0/24452/10/22-013 від 04.09.2006 р., яким визначені податкові зобов’язання по податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у розмірі 322, 00 грн., у тому числі за основним платежем 152, 00 грн., штрафні санкції 170, 00 грн.;

-          № /0/24451/10/22-013 від 04.09.2006 р., яким визначені штрафні санкції по податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у розмірі 340,0 грн.;

-          № /0/24446/10/22-013 від 04.09.2006 р., яким визначені податкові зобов’язання з податку на  прибуток (податок на прибуток іноземних юридичних осіб) у сумі 1 175 912,64 грн., в тому числі за основним платежем 391 970,88 грн., за штрафними санкціями 783 941,76 грн.;

-          № /0/24450/10/22-013 від 04.09.2006 р., яким визначені податкові зобов’язання з податку на додану вартість  у сумі 2 158,50 грн., в тому числі за основним платежем 1 439,00 грн. за штрафними санкціями 719,50 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку.

За результатами адміністративного оскарження були залишені без змін:

-          рішення     № /0/24446/10/22-013 від 04.09.2006 р.- з податку на   прибуток (податок на прибуток іноземних юридичних осіб) та були прийняті податкові повідомлення-рішення від 07.11.2006 р. № /1/30918/10/22-013, від 09.01.2007 р. № /2/151/10/22-013; від 19.03.2007 року № /3/8574/10/22-013;

-          рішення № /0/24450/10/22-013 від 04.09.2006 р. - з податку на додану вартість. Після скарг додатково прийняті рішення від 07.11.2006 р. № /1/30917/10/22-013 і від 09.01.2007 р. № /2/149/10/22-013; від 19.03.2007 року № /3/8573/10/22-013.

Рішення № /0/24452/10/22-013 від 04.09.2006 р. було скасовано в частині 146, 75 грн. нарахованого податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів та прийнято додатково рішення від 07.11.2006 р. № /1/30915/10/22-013 і від 09.01.2007 р. № /2/148/10/22-013 на суму 175, 25 грн.; від 19.03.2007 р. № /3/8576/10/22-013.

Податкове повідомлення-рішення № /0/24451/10/22-013 від 04.09.2006 р. скасоване в частині 170 грн. застосованої штрафної санкції, додатково прийняті 07.11.2006 р. № /1/30916/10/22-013 та від 09.01.2007 р. № /2/150/10/22-013 на суму 170, 00 грн.; від 19.03.2007 р. № /3/8575/10/22-013 на суму 170, 00 грн.

Позовною вимогою Закритого акціонерного товариства „Перший Український Міжнародний банк” є:

-          скасування в повному обсязі наступних повідомлень-рішень: від 04.09.2006 р. № /0/24450/10/22-013 (від 07.11.2006 р. № /1/30917/10/22-013; від 09.01.2007 р. № /2/149/10/22-013; від 19.03.2007 р. № /3/8573/10/22-013); від 04.09.2006 р. № /0/24451/10/22-013 (від 07.11.2006 р. № /1/30916/10/22-013, від 09.01.2007 р. № /2/150/10/22-013, від 19.03.2007 р. № /3/8575/10/22-013);

-          скасування частково, в сумі 2, 50 грн., податкового повідомлення-рішення від 04.09.2006 р. № /0/24452/10/22-013 (від 07.11.2006 р. № /1/30915/10/22-013, від 09.01.2007 р. № /2/148/10/22-013, від 09.09.2007 р. № /3/8576/10/22-013); в сумі 1 175 568, 57 грн. податкового повідомлення-рішення від 04.09.2006 р. № /0/24446/10/22-013 (від 07.11.2006 р. № /1/30918/10/22-013, від 09.01.2007 р. № /2/151/10/22-013, від 19.03.2007 р. № /3/8574/10/22-013).

Вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних мотивів.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 04.09.2006 р. № /0/24452/10/22-013 (від 07.11.2006 р. № /1/30915/10/22-013, від 09.01.2007 р. № /2/148/10/22-013, від 19.03.2007 р. № /3/8576/10/22-013 (далі рішення № 1))

, та податкового повідомлення-рішення від 04.09.2006 р. № /0/2451/10/22-013 (від 07.11.2006 р. № /1/30916/10/22-013, від 09.01.2007 р. № /2/150/10/22-013, від 19.03.2007 р. № /3/8575/10/22-013 (далі рішення № 2)).

Зазначені податкові повідомлення-рішення були прийняті у зв’язку з виявленими порушеннями Закону України „Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів”.

В порядку адміністративного оскарження, вказані податкові повідомлення-рішення були частково скасовані вищестоящим податковим органом.

По рішенню № 1 спірною залишилась сума 2, 50 грн.

Заявою від 05.06.2007 р. відповідач визнав позовні вимоги в цій частині. Пояснив, що, при визначенні податкових зобов’язань в цьому рішенні, допущена арифметична помилка.

Згідно ст. 136 Кодексу адміністративного судочинства України у зв’язку з визнанням відповідачем позову в цій частині, суд задовольняє позовні вимоги про скасування в сумі 2, 50 грн. відповідних податкових повідомлень-рішень відповідача.

Рішенням № 2 позивачу була первісно нарахована штрафна санкція в сумі 340, 00 грн. за неподання уточнених розрахунків податку з власників транспортних засобів за 2004-2005 р. по одному з автомобілів, а саме Мерседес Бенс 200Д. В порядку адміністративного оскарження, вказане рішення було частково, в сумі 170, 00 грн. (штрафна санкція за неподання розрахунку за один з податкових періодів (рік)), скасоване, тому вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень від 04.09.2006 р. № /0/24451/10/22-013, від 07.11.2006 р. № /1/30916/10/22-013 в сумах 170, 00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки такі рішення, на час розгляду справи, вже були скасовані у вказаних сумах. Стосовно скасування податкових повідомлень-рішень від 09.01.2007 р. № /2/1501/10/22-013 та від 19.03.2007 р. № /3/8575/10/22-013 позовні вимоги підлягають задоволенню.

Зазначеними рішеннями застосовані фінансові санкції за таке ж саме порушення (ненадання уточнюючого розрахунку по податку з власників транспортних засобів) по тому ж самому транспортному засобу, але за наступний податковий період. При адміністративному оскарженні, відповідач визнав необґрунтованість нарахування фінансової санкції за таке порушення в попередньому періоді та скасував зазначену санкцію, тому слід визнати необґрунтованим та безпідставним застосування цієї ж фінансової санкції в наступному податковому періоді, оскільки обставини стосовно транспортного засобу (відсутність в балансовому обліку позивача, ушкоджений стан автомобіля, який не дозволяв його експлуатувати тощо) не змінилися і були такими ж самими, як у періоді, за який відповідач сам вважав неправомірним нарахування штрафних санкцій у зв’язку з відсутністю порушень (необхідності подавати уточнюючий розрахунок по такому транспортному засобу).

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 04.09.2006 р. № /0/24446/10/22-013 (від 07.11.2006 р. № /1/30918/10/22-013, від 09.01.2007 р. № /2/151/10/22-013, від 19.03.2007 р. № /3/8574/10/22-013) про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток (податок на прибуток іноземних юридичних осіб).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були укладені угоди з нерезидентами, зокрема:

-          угода про ліцензію на програмне забезпечення від 31.01.2003 р. № 25/14-03 з „Vision Solution inc” США, предметом якої є угода о Ліцензії на програмне забезпечення (далі „угода № 1”);

-          Ліцензійна угода від 26.12.2002 р. з “Complex Systems. Inc.” США, предметом якої є приймання позивачем попередньої не експлуатованої ліцензії на використання програмної системи (далі „угода № 2”);

-          Договір від 21.05.1997 р. № 35412 з “Euronet USA” США, з предметом—послуги по розширенню можливостей програмних продуктів ліцензійних (далі „угода № 3”);

-          Авторський договір від 03.10.2005 р. № 281/04-05 з Товариством з обмеженою відповідальністю „Комрад Дизайн” м. Москва Росія, предметом якого є передача позивачу виняткових авторських прав на використання календарної продукції Банка творів (далі „угода № 4”).

В акті перевірки зазначається, що на виконання першої угоди позивачем сплачено нерезиденту у третьому кварталі 2004 р., першому кварталі 2005 р., першому кварталі 2006 р. загальну суму 2 046 269, 13 грн., без справляння податку на роялті. На виконання другої угоди, банком перераховано нерезиденту у третьому-четвертому кварталі 2004 р. суму 1 169 361, 48 грн. без справляння податку на роялті. На виконання третьої угоди, позивачем було сплачено нерезиденту у четвертому кварталі 2004 р., другому-четвертому кварталі 2005 р. загалом 2 211 752, 36 грн., без справляння податку на роялті. На виконання четвертої угоди, позивачем, банком, без справляння податку на роялті, було сплачено ТОВ „Комрад Дизайн” м. Москва Росія у четвертому кварталі 2005 р. 13 170, 15 грн.

Згідно з п. 13.1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України від провадження господарської діяльності, оподатковуються у порядку і за ставками, визначеними цією статтею.

Для цілей цієї статті під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, слід розуміти, зокрема п. „В”—„роялті”, фрахту та доходи від послуг типу „інжиніринг”.

Пунктом 13.2 ст. 13 цього ж Закону встановлено, що резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в гривнях), крім доходів, зазначених у пунктах 13.3 - 13.6, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 13.1 цієї статті, за ставкою у розмірі 15 відсотків від їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачене нормами міжнародних угод, які набрали чинності.

Відповідно до п. 18.1 ст. 18 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, якщо міжнародним договором, ратифікованим Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Законом, застосовуються норми міжнародного договору.

Статтею 9 Конституції України, ст. 17 Закону України „Про міжнародні договори України” та ст. 19 Закону України „Про систему оподаткування”, також визначено переважну дію положень міжнародних договорів над нормами національного законодавства України.

Відповідно до ст. 26, 27 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів, кожен чинний міжнародний договір є обов’язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись. Учасник цієї Конвенції не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним міжнародного договору. Для України Віденська Конвенція набула чинності 13.06.1986 р., й згідно зі ст. 9 Конституції України, її положення є частиною національного законодавства України.

Конвенцією між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи та капітал (далі „Конвенція”) від 04.03.1994 р., ратифікованою Україною 26.05.1995 р. (набула чинності з 05.06.2000 р.), зокрема параграфом 1 ст. 12 визначено, що „роялті”, якими фактично володіє резидент договірної Держави, можуть оподатковуватись у тій Державі. А параграфом 2 цієї ж статті передбачено, що такі роялті можуть також оподатковуватись у договірній Державі, в якій вони виникають, відповідно до законодавства цієї Держави, але, якщо фактичним володарем цих роялті є резидент іншої договірної Держави, податок, який стягується, не повинен перевищувати 10 відсотків від загальної суми роялті.

Аналогічні положення стосовно оподаткування „роялті” містить ст. 12 Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження ухилень від сплати податків (далі „Угода”), що була прийнята 08.02.1995 р., ратифікована Україною 06.10.1995 р. (набула чинності 03.08.1999 р.).

З аналізу зазначених пунктів ст. 12 міжнародних Угод, слідує, що в них не міститься обов’язку сторін здійснювати оподаткування доходу від „роялті” лише у певній державі, ці норми визначають можливість та надають право сторонам здійснювати оподаткування цих доходів, як в Сполучених Штатах Америки (Російській Федерації), так і в Україні. Виключення із загальних правил зроблено лише у параграфі 4 ст. 12 як „Конвенції” так і „Угоди”, в яких зазначено, що положення параграфів 1 та 2 цієї Статті не застосовуються, якщо фактичний володар „роялті”, який є резидентом Договірної Держави, проводить або проводив комерційну діяльність у іншій Договірній Державі через розташоване там постійне представництво, чи надає або надавав у тій іншій Державі незалежні особисті послуги з розташованої там постійної бази , і право або майно, стосовно яких сплачується роялті, дійсно пов’язані з цим постійним представництвом чи постійною базою. У такому випадку, застосовуються положення статті 7 або статті 14 „Конвенції” та „Угоди”.

Контрагентом позивача—нерезидентам були видані довідки компетентними органами США та Росії, що такі нерезиденти є корпораціями США та, відповідно, підприємством Російської Федерації, з метою оподаткування в цих країнах. Зокрема, такі довідки від 22.01.2004 р., 14.01.2005 р., 17.02.2006 р. № 6166 на корпорацію „Vision Solution inc”; від 12.02.2004 р. № 6166 на корпорацію “Complex Systems. Inc.”; від 11.02.2004 р., 23.02.2005 р., 20.02.2006 р. № 6166 на корпорацію “Euronet USA”; від 07.11.2005 р. на ТОВ „Комрад Дизайн”, були надані відповідачу під час перевірки.

Довідки легалізовані належним чином і перекладені згідно із законодавством України, містять необхідну інформацію і, в цій частині, зауважень податковий орган не мав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 р. № 470 затверджено „Порядок звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування” (далі „Порядок”) п. 4 якого передбачено, що підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом особі, що виплачує доходи нерезиденту, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни з якою укладено міжнародний договір, а також інших документів, якщо це передбачено міжнародними договорами.

Відповідач нарахував позивачу податок на доходи нерезидента у розмірі 10% від суми сплачених роялті за договорами з вищепереліченими нерезидентами, у загальній сумі 391 970, 88 грн., посилаючись на параграфи 2 „Конвенції” та „Угоди”. При цьому, в акті перевірки не зазначається та не обґрунтовується не застосування податковим органом параграфів 1 „Конвенції” та „Угоди”, та не вказується і не обґрунтовується помилковість застосування позивачем цих параграфів.

В запереченнях на позов, відповідач вказує, що на його думку, положення параграфів 1 та 2 ст. 12 „Конвенції” та „Угоди” не можуть трактуватися як такі, що дають платнику податків право вибору, в якій саме з двох договірних Держав буде здійснюватись оподаткування доходу від „роялті”, а дають лише право країні, в якій виникають такі доходи, обмежувати розмір ставки податку ставками, що встановлені міжнародним договором.

Суд вважає доводи відповідача такими, що суперечать суті та меті „Конвенції” та „Угоди”, а також Порядку звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування.

Відповідно до п. 3 зазначеного „Порядку”, застосування норми міжнародного договору здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів з джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку, або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити, відповідно до міжнародного договору.

Підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом особі, яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідчено копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір.

Крім того, методи усунення подвійного оподаткування в кожній із Договірних Держав визначені в ст. 24 „Конвенції” та ст. 22 „Угоди”.

За таких умов, обов’язок по нарахуванню і утриманню податку з доходів роялті у позивача виникає у разі ненадання нерезидентом довідки, що він є резидентом країни, з якою Україною укладено міжнародний договір або за умови, що нерезидент визначився щодо сплати цього податку в Україні згідно з параграфом 2 ст. 12 „Конвенції” та „Угоди”.

В інших випадках позивач вправі був застосовувати параграфи 1 ст. 12 „Конвенції” та „Угоди”, а підстави примушувати його застосовувати параграфи 2 цих статей міжнародних угод та нараховувати, згідно з цими параграфами суми податків на доходи нерезидента, у податкового органу відсутні.

У разі, якщо навіть і можливе неоднозначне (множинне) трактування норм ст. 12 „Конвенції” та „Угоди” в частині прав та обов’язків позивача, то згідно п.п. 4.4.1 п. 4.4. ст. 1 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами” рішення приймаються на користь платника податків.

Не беруться до уваги посилання відповідача на Постанову Верховного Суду України від 21.09.2004 р. та Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 16.05.2006 р. як на практику цих судів в аналогічних спорах. Предметом спору у перелічених справах було визначення податковими органами платником податку—резидентом податкового зобов’язання по п. 13.1 підпункт „а” ст. 13 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, у зв’язку із виплатою нерезидентом процентів, у тому числі проценти за борговими зобов’язаннями, випущеними (виданими) резидентом. Проте, предметом справи, що розглянута, є визначення податковим органом (відповідачем) податкового зобов’язання у зв’язку з виплатою позивачем іншого виду доходу—роялті, визначеного іншим пунктом „в” п. 13.1 ст. 13 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”. Виплата та порядок оподаткування доходів у вигляді „процентів” та „роялті” регулюються різними статтями „Конвенції” та „Угоди”, зокрема проценти ст. 11, а роялті ст. 12. Крім того, в ст. 11, яка регулює порядок оподаткування „процентів”, які виплачуються нерезиденту, міститься п. 3, в якому перелічені конктертні випадки, коли проценти, які виникають у Договірній Державі, повинні звільнятися від оподаткування в цій Державі. На це вказується й в Постанові та Ухвалі касаційної інстанції, на які посилається відповідач. Тоді як, ст. 12 „Конвенції” та „Угоди” не містить аналогічної норми (приписів) при оподаткуванні роялті.

Отже, за таких умов, суд не може погодитись з думкою відповідача про аналогічність справ, що розглядалися Вищим адміністративним судом та Верховним Судом України, постанови по яких надані відповідачем, та цієї справи, що розглянута за позовом ЗАТ „Перший Український Міжнародний банк”.

Стосовно податкових повідомлень-рішень від 04.09.2006 р. № /0/24450/10/22-013 (від 07.11.2006 р. № /1/30917/10/22-013; від 09.01.2007 р. № /2/149/10/22-013; від 19.03.2007 р. № /3/8573/10/22-013), якими відповідачу визначено податкове зобов’язання з ПДВ в сумі 1 439 грн. основний платіж та 719, 50 грн. штрафної санкції.

Відповідно до акта перевірки, вказане нарахування податкового зобов’язання здійснено у зв’язку з порушенням позивачем вимог п.п. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3 Закону України „Про податок на додану вартість”. Зокрема, на думку відповідача, філією ЗАТ „Перший Український Міжнародний банк” у м. Дніпропетровську, яка не є юридичною особою, занижений об’єкт оподаткування ПДВ на вартість безоплатно наданих товарів, а саме календарів, годинників та інших сувенірних предметів, розповсюджених серед потенційних клієнтів банку на загальну суму 60 477 грн., у тому числі грудень 2004 р.—7 196, 64 грн.; за 2004 р.—7 196, 64 грн.; грудень 2005 р.—53 280, 51 грн.; за 2005 р.—53 280, 51 грн.

Позивач вказує, що його філія у м. Дніпропетровську розповсюджує перелічені в акті товари (календарі, годинники та інші сувенірні предмети) виключно з рекламними цілями, тому таке розповсюдження рекламного продукту по своїй суті не підпадає під поняття п.п. 3.1.1 Закону України „Про ПДВ”.

Суд не може погодитись з такими доводами позивача.

Пунктом 1.4 Закону України „Про ПДВ” встановлено, що до поставки товарів відноситься, у тому числі операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт). Безоплатно надані товари, згідно з п. 1.23 ст. 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”—товари, що надаються платником податку згідно з договорами дарування, іншими договорами, які не передбачають грошової або іншої компенсації вартості таких матеріальних цінностей і нематеріальних активів чи їх повернення, або без укладення таких угод.

Відповідно до п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України „Про ПДВ” поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України, в тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу (орендарю).

Отже, перелічені норми не містять виключень із загальних понять щодо поставки товарів, безоплатно наданих товарів та об’єкту оподаткування ПДВ, зокрема не виключають з об’єкту оподаткування ПДВ операції по безоплатній передачі товарів з рекламними цілями.

За таких умов, враховуючи що операції з безоплатного надання товарів є об’єктом оподаткування податку на додану вартість, філією ЗАТ „Перший Український Міжнародний банк” у м. Дніпропетровську в порушення п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України „Про ПДВ” безпідставно не були включені операції поставки у 2004 р. календарів, годинників та інших сувенірних виробів на суму 7 197 грн., що призвело до заниження ПДВ за грудень 2004 р. у розмірі 1 439 грн. тому, податкове зобов’язання оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями визначені правомірно.

Витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню позивачу із Державного бюджету частково, в сумі 1, 70 грн., у зв’язку з частковим задоволенням позовних вимог.

Керуючись, ст. 9 Конституції України, Конвенцією між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи та капітал, Угодою між Урядом України та Урядом Російської Федерації про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження ухилень від сплати податків, ст. 17 Закону України „Про міжнародні договори”, ст. 1, 13, 18 Закону України ”Про оподаткування прибутку підприємств”, ст. 3, 4  Закону України “Про податок на додану вартість”, ст.1, 6 Закону України “Про податок з власників  транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів”, ст. 4, 5 Закону України “Про порядок погашення податкових зобов’язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами”, ст.ст. 5, 112, 159, 160, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Закритого акціонерного товариства „Перший Український Міжнародний банк” м. Донецьк до Спеціалізованої Державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Скасувати в повному обсязі податкові повідомлення-рішення від 09.01.2007 р. №/2/150/10/22-013, від 19.03.2007 р. №/3/8575/10/22-013, про визначення ЗАТ „Перший Український Міжнародний банк” м. Донецьк податкового зобов’язання по податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

Скасувати частково, в сумах 2,50 грн., податкові повідомлення-рішення від 04.09.2006 р. №/0/24452/10/22-013, від 07.11.2006 р. №/1/30915/10/22-013, від 09.01.2007 р. №/2/148/10/22-013, від 19.03.2007 р. №/3/8576/10/22-013, про визначення ЗАТ „Перший Український Міжнародний банк” м. Донецьк податкового зобов’язання з податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

Скасувати частково, в сумах 1 175 568, 57 грн., податкові повідомлення-рішення від 04.09.2006 р. №/0/24446/10/22-013, від 07.11.2006 р. № /1/30918/10/22-013, від 09.01.2007 р. №/2/151/10/22-013, від 19.03.2007 р. №/3/8574/10/22-013, про визначення ЗАТ „Перший Український Міжнародний банк” м. Донецьк податкового зобов’язання з податку на прибуток.

В решті частині вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Сторонам у судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Постанова викладена у повному обсязі 25.06.2007 р.

Суддя