ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2007 р.
№ 32/284

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т. Дроботової - головуючого
Н. Волковицької
Л. Рогач

за участю представників:

позивача
Хижняк І.О. –довіреність від 15.11.2006 р.

відповідачів
Алексеєнко А.І. –довіреність від 17.05.2007 р.

третьої особи
не з’явилися (про час і місце судового засідання повідомлено належно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Державної акціонерної компанії “Хліб України”

на постанову
від 06.02.2007 Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у справі
№ 32/284 господарського суду Дніпропетровської області

за позовом
Державної акціонерної компанії “Хліб України”

до
- Товариства з обмеженою відповідальністю “Орільський об’єднаний елеватор”;
- Дочірнього підприємства “Балівський елеватор”

третя особа
Товариство з обмеженою відповідальністю “Примула”

про
зобов’язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

Державна акціонерна компанія “Хліб України” (далі ДАК “Хліб України”), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –ТОВ “Примула”, звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про зобов’язання ТОВ “Орільський об’єднаний елеватор” та ДП “Балівський елеватор” відпустити зерно пшениці 3 класу у кількості 1 487, 803 тонни ДАК “Хліб України”, а у разі відсутності зерна оплатити його вартість у сумі 1 071 218,16 грн., посилаючись, зокрема, на статті 387, 391, 400 Цивільного кодексу України, статті 31, 32, 35 Закону України “Про зерно та ринок зерна в Україні”, статтю 4 Закону України “Про власність”.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням позивача на безпідставну відмову відповідачів відпустити (повернути) зерно, передане на відповідальне зберігання відповідно до умов договору № 19/8744                      від 01.11.2004 р. укладеного між ДАК “Хліб України” та ДП “Балівський елеватор”.

У відзиві на позовну заяву ТОВ “Орільський об’єднаний елеватор” просив, відносно нього, припинити провадження у справі посилаючись, зокрема, на те, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки договір складського зберігання № 19/8744 від 01.11.2004 р. було укладено між ДАК “Хліб України” та ДП “Балівський елеватор”. ТОВ “Орільський об’єднаний елеватор” не є стороною за вказаним договором, зерно йому на зберігання не передавалось.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2006 р. (суддя Васильєв О.Ю.) позов задоволено частково, а саме:

- зобов’язано ДП “Балівський елеватор” на протязі 10 днів з часу набрання рішенням чинності відпустити зерно пшениці 3 класу у кількості 1 487,803 тонни на користь ДАК “Хліб України”.

В частині позовних вимог стосовно ТОВ “Орільський об’єднаний елеватор” відмовлено;

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог стосовно ТОВ “Орільський об’єднаний елеватор” господарський суд зазначив, що позивачем не доведено матеріалами справи, що ТОВ “Орільський об’єднаний елеватор” утримує належне позивачу зерно.

Мотивуючи рішення в частині задоволення позовних вимог щодо зобов’язання  ДП “Балівський елеватор” відпустити зерно пшениці 3 класу у кількості 1 487,803 тонни на користь ДАК “Хліб України” господарський суд на підставі умов договору складського зберігання зерна № 19/8744                    від 01.11.2004 р. та статей 24, 26, 27, 32, 35 Закону України “Про зерно та ринок зерна в Україні” дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

За апеляційною скаргою ДП “Балівський елеватор” Дніпропетровський апеляційний господарський суд (судді: Бахмат Р.М., Євстигнеєва О.С., Стуковенкова Н.В.), переглянувши рішення в апеляційному порядку, постановою від 06.02.2007 р. скасував його, в позові відмовив.

Мотивуючи постанову Дніпропетровський апеляційний господарський суд зазначив, що зерно, яке належало позивачу, було в примусовому порядку реалізовано відділом Державної виконавчої служби Новомосковського районного управління юстиції, в рахунок погашення боргу за рішенням господарського суду м. Києва від 11.04.2005 р. у справі № 8/29.

Вказані докази про реалізацію в примусовому порядку належного позивачу зерна не було надано до суду першої інстанції у зв’язку з тим,            ДП “Балівський елеватор” не був присутнім у судовому засіданні господарського суду 07.09.2006 р., оскільки не отримав ухвалу суду                  від 27.07.2006 р. про відкладення і призначення розгляду справи на 07.09.2006 р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення та конверт, в якому була повернута направлена ухвала.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у зв’язку з нез’явленням ДП “Балівський елеватор”, який не був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, господарський суд, згідно статті 77 Господарського процесуального кодексу України, повинен був відкласти розгляд справи.

ДАК “Хліб України” подала до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 93, 400, 953 Цивільного кодексу України, статті 4 Закону України “Про власність”, статті 32 Закону України “Про зерно та ринок зерна в Україні”.

Скаржник посилається на те, що судом апеляційної інстанції прийнято документи, які не надавалися до суду першої інстанції з посиланням на поважність причин, оскільки відповідач не був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, проте, як свідчать матеріали справи відповідач ДП “Балівський елеватор” повідомлявся про час і місце розгляду справи за адресою його державної реєстрації. Отже, апеляційним судом не враховано вимоги статті 93 Цивільного кодексу України чим порушено статтю 101 Господарського процесуального кодексу України.

На думку скаржника, в порушення пункту 3 “Порядку реалізації арештованого майна”, статті 4 Закону України “Про власність” та статті 400 Цивільного кодексу України, у постанові апеляційного суду не встановлено та із наявних та розглянутих документів не могло бути встановлено, що продане зерно на аукціоні це саме зерно, яке є власністю ДАК “Хліб України” та зберігалось на ДП “Балівський елеватор”, і саме за подвійним складським свідоцтвом від 18.01.2005 р. № АБ 051587 за залишком, що відповідає саме 1487,803 тоні зерна. А також не встановлено скільки саме тон зерна пшениці 3 класу, що належало ДАК “Хліб України” та ТОВ “Примула” було реалізовано на аукціоні.

Заслухавши доповідь судді - доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з обставин, встановлених у даній справі судом першої та апеляційної інстанції.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції.  Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

За приписами частини 1 статті 101 вказаного кодексу у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Під час розгляду справи апеляційним господарським судом  встановлено, що відповідач - ДП “Балівський елеватор” не був присутнім в судовому засіданні господарського суду 07.09.2006 р., оскільки не отримав ухвалу суду від 27.07.2006 р. про відкладення і призначення розгляду справи на 07.09.2007 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та конверт, в якому була повернута направлена ухвала (том 1 а.с. 90).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, між ДАК “Хліб України” та ДП “Балівський елеватор” було укладено договір складського зберігання зерна № 19/8744 від 01.11.2004 р., відповідно до умов якого останній отримав від ДАК “Хліб України” на зберігання пшеницю 3 класу у кількості 16 687,803 тонни, що підтверджується подвійним складським свідоцтвом від 18.01.2005 р. № АБ 051587.

В подальшому ДАК “Хліб України” реалізувало частину зерна ТОВ “Примула” за біржовими контрактами № 967, 1008, 1017 в кількості 15200 тонн.

ДАК “Хліб України” звернувся до господарського суду з позовом про зобов’язання ТОВ “Орільський об’єднаний елеватор” та ДП “Балівський елеватор” відпустити зерно пшениці 3 класу у кількості 1 487, 803 тонни ДАК “Хліб України”, а у разі відсутності зерна оплатити його вартість у сумі 1 071 218,16 грн.

Здійснюючи апеляційне провадження Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними з огляду на надані відповідачем - ДП “Балівський елеватор” до суду апеляційної інстанції доказів реалізації відділом Державної виконавчої служби Новомосковського районного управління юстиції  в примусовому порядку належного позивачу зерна, а саме:

- постанови ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції від 31.05.2005 р. про примусове виконання наказу господарського суду м. Києва № 8/29 від 11.04.2005 р., якою накладено арешт на майно боржника ДАК “Хліб України” на суму 4 325 946,76 грн., а саме на 2862 тн пшениці 3 класу, яка зберігається на  ДП “Балівський елеватор” (том 1 а.с. 107-108);

- витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (том 1 а.с. 109);

- протоколи від 17.03.2006 р. № 6040014-28/209А-1 про проведення аукціону з реалізації арештованого рухомого майна, яке належить ДАК “Хліб України”, № 6040016-28/209А-3, № 6040015-28/209А-2 (том 1 а.с. 140-142);

- акти про проведення аукціону від 29.03.2006 р., та від 18.04.2006 р.  (том 1 а.с. 143, 146);

- протоколи проведення аукціону з реалізації рухомого майна № 44-45 від 11.04.2006 р. (том 1 а.с. 144-145).

Докази щодо оскарження або визнання неправомірними дій відділу  Державної виконавчої служби Новомосковського районного управління юстиції стосовно  реалізації в примусовому порядку належного ДАК “Хліб України” зерна в матеріалах справи відсутні.

Беручи до уваги встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, на підставі наданих ДП “Балівський елеватор” доказів щодо реалізації відділом Державної виконавчої служби  в примусовому порядку належного позивачу зерна пшениці 3 класу та у зв’язку з розглядом справи судом першої інстанції за відсутністю відповідача - ДП “Балівський елеватор”, який належним чином не був повідомлений про час і місце засідання, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції щодо скасування судового рішення у зв’язку з порушенням норм процесуального права та відмови у задоволенні позовних вимог ДАК “Хліб України” у повному обсязі.

Доводи викладені у касаційній скарзі, судова колегія вважає непереконливими та такими, що не відповідають обставинам справи та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, касаційна інстанція вважає прийняту у справі постанову такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись пунктом 1 статті 1119, статтями 1115, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.02.2007 р. у справі № 32/284 господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Касаційну скаргу ДАК “Хліб України” - без задоволення.

Головуючий                                                                               Т. Дроботова

Судді                                                                                           Н.Волковицька

Л. Рогач