ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.07
р.
Справа № 41/109а

м. Донецьк, вул. Артема, 157 к. 223

Суддя господарського суду Донецької
області           Гончаров С.А.

при секретарі судового засідання
Возневій Н.В.

розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовною заявою           Приватного підприємця ОСОБА_1,

м. Авдіївка

до відповідача: Державної
податкової інспекції у м. Авдіївці Донецької області

про           визнання протиправним та скасування
податкових повідомлень-рішень

Позивач, Приватний підприємець
ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до відповідача, Державної податкової
інспекції у м. Авдіївці Донецької області, про визнання протиправним та
скасування податкових повідомлень-рішень НОМЕР_1 повністю та НОМЕР_2 частково,
у частині донарахування 24559,47 грн.

Ухвалою суду від 07.03.2007 р. було
відкрито провадження у адміністративній справі № 41/109а та провадження
відбувалося за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на те, що висновки акту перевірки на підставі якого
прийняте спірне податкове повідомлення-рішення про те що позивач повинен був
працювати у 2005 році за загальною системою оподаткування, є невірними,
оскільки нормами Указу Президента України “Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва” передбачено обов'язок
фізичної особи-підприємця перейти із спрощеної системи оподаткування на
загальну у разі перевищення суми виручки виключно протягом року, але це не
позбавляє його права у наступному році перейти знов на спрощену систему
оподаткування.

Позивач стверджує, що він у
передбаченому законодавством порядку набув статусу платника єдиного податку,
сплачував його і не повинен був ані переходити на загальну систему
оподаткування, ані сплачувати податок з доходів та ПДВ, як платник цих
податків.

Відповідач позовні вимоги
заперечив, посилаючись на те, що порушення законодавства про оподаткування
встановлено податковим органом правомірно, оскільки позивач не мав права на
застосування спрощеної системи оподаткування у 2005 р. через наявність виручки
у 2004 році в сумі 519756,75 грн.

Відповідач стверджує, що оскільки
позивач був зобов'язаний перейти на загальну систему оподаткування, то з
01.01.2005р. він є платником податку з доходів фізичних осіб та платником
податку на додану вартість.

Відповідач зазначає, що оскільки
позивач втратив право на застосування спрощеної системи оподаткування, то з
01.01.2005р. він підлягає обов'язковій реєстрації платником ПДВ та у
відповідності до абз. 4 п. 9.4. ст. 9 Закону України "Про податок на
додану вартість" несе відповідальність за ненарахування та несплату
податку на рівні зареєстрованого платника податку без права нарахування
податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Відповідач наполягає на тому, що
ним правомірно, з огляду на відсутність у позивача з 01.01.2005р. статусу
платника єдиного податку та наявність статусу платника податку з доходів
фізичних осіб та платнику податку на додану вартість донараховані податок з
доходів фізичних осіб та податок на додану вартість.

Позивач 10.05.2007р. надав
пояснення по справі, відповідно до яких стверджує, що йому безпідставно
донараховані суми податку з доходів фізичних осіб та податку на додану
вартість, оскільки він як суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний
податок не є платником цих видів податків.

Позивач також стверджує про
безпідставність посилань відповідача на абз. 4 п. 9.4. ст. 9 Закону України
"Про податок на додану вартість", оскільки ця норма стосується осіб,
які мали обсяг оподатковуваних операцій за податковий період (місяць або
квартал) більше ніж 300000 грн. і не стосується позивача, оскільки він не мав
такого обсягу оподатковуваних операцій
ні в якому з податкових періодів.

Заявами по справі від 14.05.2007р.
та 15.05.2007р. позивач змінив позовні вимоги та просить суд визнати
протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення НОМЕР_1 в частині
нарахування за основним платежем у розмірі 49938 грн., за штрафними санкціями в
розмірі 26329 грн. та НОМЕР_2 в частині донарахування 24559,47 грн.

У судовому засіданні судом
досліджені надані сторонами документи: податкове повідомлення-рішення НОМЕР_1,
податкове повідомлення-рішення НОМЕР_2., акт НОМЕР_3 з додатком, свідоцтво
НОМЕР_4, заяви позивача про право застосування спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності на 2005, 2006 роки, свідоцтво позивача про сплату єдиного
податку, звіти позивача як суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи -
платника єдиного податку за 2005рік, платіжні документи про сплату єдиного
податку, облікова картка позивача щодо сплати єдиного податку за 2005 рік.

Розглянувши матеріали справи та
додатково надані сторонами документи, заслухавши пояснення та заперечення
представників сторін, суд встановив:

Позивач, ОСОБА_1, є суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною особою, перебуває на податковому обліку у
ДПІ в м. Авдіївці Донецької області.

Відповідачем проведено планову
виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства
за період з 01.01.2004р. по 31.12.2006р. за результатами якої складено акт
НОМЕР_3 (надалі - "акт перевірки").

Відповідачем у акті перевірки
зафіксовані порушення абз. “б” п.п. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 Закону України “Про
порядок погашення зобов'язань перед бюджетами та державними цільовими фондами“,
абз. “в” п. 19.1. ст.19 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”,
внаслідок чого донараховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 24709,62
грн.

Також, зафіксовані порушення п.п.
2.3.1. ст. 2, п.п. 3.1.1. ст. 3, п. 4.1. ст. 4, п. 6.1. ст. 6, п.п. 7.4.5.,
7.7.1. ст. 7, ч. 2 п. п. 9.4. ст. 9 Закону України "Про податок на додану
вартість", внаслідок чого донараховано податок на додану вартість в сумі
50286,00 грн., в тому числі за січень 2005р. - 5229,00 грн., за лютий 2005р. -
8596,00 грн., за березень 2005р. - 13124,00 грн., за квітень 2005р. - 8201,00
грн., за травень 2005р. - 348,00 грн., за листопад 2005р. - 1950,00 грн., за
грудень 2005р. - 12838,00 грн.

На підставі висновків акту
перевірки начальником ДПІ у м. Авдіівці прийняте податкове повідомлення-рішення
НОМЕР_2., яким позивачу визначено податкове зобо'язання з податку з доходів
фізичних осіб в загальному розмірі 24709,62 грн., що складається з суми
основного платежу.

Це податкове повідомлення-рішення
оспорюється позивачем частково в сумі 24559,47 грн. Як пояснено позивачем в
ході розгляду спору ним не оспорюється донарахування податку з доходів фізичних
осіб за 2006 рік в сумі 150,15 грн.

Також, на підставі акту перевірки
начальником ДПІ у м. Авдіївці прийняте податкове повідомлення-рішення НОМЕР_1,
яким позивачу визначено податкове зобо'язання з податку на додану вартість в
загальному розмірі 76789 грн., що складається з суми основного платежу в
розмірі 50286 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 26503 грн.

Це податкове повідомлення-рішення
також оспорюється позивачем частково в загальному розмірі 76267 грн. в тому
числі за основним платежем в сумі 49938 грн., за штрафними фінансовими
санкціями в сумі 26329 грн.

Як пояснено позивачем в ході
розгляду спору він не оспорює та просить не розглядати по суті правовідносини
щодо оподаткування податком на додану вартість періоду з травня 2005р. по
серпень 2005р., наслідком яких є донарахування податку в сумі 348 грн. та
застосування штрафних санкцій в сумі 174 грн. Відповідачем підтверджено, що
застосування штрафних санкцій в сумі 174 грн. є саме наслідком донарахування
податку за перевірені періоди з травня 2005р. по серпень 2005р.

Як вбачається з акту перевірки (п.
3.1., п. 3.3.1 акту перевірки), відповідачем в ході перевірки було встановлено,
що за період з 01.01.2004р. по 31.12.2004 р позивач отримав по безготівковому
рахунку виручку від реалізації в розмірі 519756,75 грн., чим перевищив
встановлений Указом Президента України “Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва” (надалі - Указ)
максимальний розмір виручки за рік - 500000 грн. Таке перевищення встановлене у
листопаді 2004 року, оскільки саме у цей період позивачем отримано на рахунки у
банках 58222,50 грн., що спричинило наведене перевищення.

З посиланням на порушення п. 5
Указу та встановлене у 4-му кварталі 2004 року перевищення відповідач дійшов
висновку про те, що позивач з 01.01.2005р. втратив право на застосування
спрощеної системи оподаткування, повинен був перейти на загальну систему
оподаткування та сплачувати на загальних засадах податки, зокрема податок з
доходів фізичних осіб та податок на додану вартість.

З такими висновками відповідача не
можна погодитись з огляду на наступне.

Сторонами представлені суду
свідоцтво про сплату єдиного податку (серія НОМЕР_5) видане ОСОБА_1
01.01.2004р. у якому зазначений термін його дії - 2004, 2005 роки. Свідоцтво
видане позивачу податковим органом в порядку ст. 4 Указу, на підставі  заяви позивача від 10.12.2004р., яка надійшла
до податкового органу 15.12.2004р. за вх НОМЕР_7.

Також сторонами надані суду звіти
позивача як суб'єкта малого підприємництва - платника єдиного податку за 1-й -
4-й квартали 2005 року, платіжні документи про сплату позивачем у 2005 році
єдиного податку. Відповідачем підтверджено ту обставину, що позивачем належним
чином та в повному обсязі сплачено єдиний податок за 2005 рік. Таке доводиться
також і даними особового рахунку позивача, наданими відповідачем.

Статтею 1 Указу установлено, що
спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, зокрема,
для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення
юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей,
протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Відповідно до статі 4 Указу,
спрощена система оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого
підприємництва може застосовуватися поряд з діючою системою оподаткування,
обліку та звітності, передбаченою законодавством, на вибір суб'єкта малого
підприємництва.

Форма та порядок видачі свідоцтва
про право сплати єдиного податку встановлюються Державною податковою
адміністрацією України і є єдиними на всій території України.

Для переходу на спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єкт малого підприємництва подає письмову
заяву до органу державної податкової служби за місцем державної реєстрації.
Суб'єкт малого підприємництва - юридична особа обов'язково зазначає, яку ставку
єдиного податку ним обрано.

Заява подається не пізніше ніж за
15 днів до початку наступного звітного (податкового) періоду (кварталу) за
умови сплати всіх установлених податків та обов'язкових платежів за попередній
звітний (податковий) період.

Рішення про перехід на спрощену
систему оподаткування, обліку та звітності може бути прийняте не більше одного
разу за календарний рік.

Орган державної податкової служби
зобов'язаний протягом десяти робочих днів видати безоплатно свідоцтво про право
сплати єдиного податку або надати письмову мотивовану відмову.

Тобто, наведені норми встановлюють
право суб'єкта малого підприємництва, який не є платником єдиного податку, один
раз на рік перейти на спрощену систему оподаткування та набути статусу платника
єдиного податку. При цьому, статус платника єдиного податку діє з моменту
отримання свідоцтва протягом календарного року, тобто, до 31 грудня
відповідного року.

За приписами ст. 5 Указу, у разі
порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Тобто, для того, щоб виконати
наведені вимоги законодавства, суб'єкт господарювання на початок наступного
звітного періоду (кварталу) повинен мати статус платника єдиного податку і
здійснити саме перехід на загальну систему оподаткування, а саме, сукупність
дій направлених на позбавлення статусу платника єдиного податку та набуття
статусу платника податків на загальних підставах.

У випадку отримання свідоцтва
платника податків на підставі положень п. 4 Указу з початку календарного року
таке не виявляється можливим, оскільки станом на 01 січня року суб'єкт
господарювання не має статусу платника єдиного податку (такий статус закінчився
у зв'язку із закінченням терміну дії свідоцтва 31 грудня року).

Що ж до отримання статусу платника єдиного
податку, то таке отримання відбувається на підставі п. 4 Указу у загальному
порядку і ніяким чином не пов'язане з вимогами ст. 5 Указу.

Таким чином суд спростовує висновки
відповідача про те, що позивач порушив вимоги ст. 5 Указу. Указ не містить заборон
суб'єктам господарювання переходити на спрощену систему оподаткування з початку
календарного року у разі дотримання вимог встановлених ст. 4 Указу.

Щодо втрати позивачем права на
застосування спрощеної системи оподаткування з 01.01.2005р. та “автоматичного”,
за твердженням відповідача, виникнення обов'язку у 2005 році застосовувати
загальну систему оподаткування, у зв'язку з перевищенням у 2004 році розміру
виручки за рік, то такі твердження не приймаються судом до уваги.

По-перше, стаття 1 Указу містить
посилання на обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг),
яка не повинна перевищувати 500 тис. гривень за рік, при цьому не встановлює,
що це є рік, який передує року, у якому суб'єкт підприємництва бажає
застосувати спрощену систему оподаткування. Не встановлює таке ні будь-які інші
положення Указу, ні положення постанови КМУ № 507 від 16.03.2000 р, якою
роз'яснено термін “рік”, наведений у ст. 1 Указу. До того ж, аналіз судом
положень Указу в цілому, дозволяє зробити висновок, що максимальний розмір
виручки (як і інші обмеження, наприклад, щодо кількості осіб, які перебувають у
трудових відносинах з підприємцем)
стосується не попереднього, наступного, будь-якого іншого, а саме
поточного року, у даному випадку - 2004.

По-друге, Указ не містить положень
про те, що особа яка не дотримала у поточному році вимог ст. 1 позбавляється
права прийняти рішення про застосування спрощеної системи оподаткування у
наступному році (до речі, календарному - з 01.01 по 31.12 - згідно роз'яснень
постанови КМУ № 507 від 16.03.2000 р) та отримати свідоцтво платника єдиного
податку в порядку ст. 4 Указу.

Не містить Указ і положень щодо
того, що особа яка не дотримала у поточному році вимог ст. 1 вважається такою,
що не є платником єдиного податку або відбувається будь-яке “автоматичне”
позбавлення такої особи статусу платника єдиного податку.

Таким чином, у суду відсутні
підстави вважати, що позивач з 01.01.2005 року втратив право на застосування
спрощеної системи оподаткування. Діюче законодавство не передбачає таких
наслідків не дотримання вимог ст. 1 Указу.

Відповідно до ст. 6 Указу, суб'єкт
малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів
податків і зборів (обов'язкових платежів), зокрема, податку на додану вартість,
крім випадку, коли юридична особа обрала спосіб оподаткування доходів за єдиним
податком за ставкою 6 відсотків; податку на доходи фізичних осіб (для фізичних
осіб - суб'єктів малого підприємництва).

Як зазначалось, позивач у 2005 році
мав свідоцтво платника єдиного податку, та сплачував єдиний податок, а тому,
відповідно до наведених положень Указу, він не є платником податку на додану
вартість та податку на доходи фізичних осіб. При цьому, як встановлено судом,
законодавство не передбачає ні позбавлення позивача статусу платника єдиного
податку, ні встановлення його відповідальності на рівні платників податків у
випадку порушення будь-яких вимог Указу.

Посилання відповідача на положення
п. 9.4. ст. 9 Закону України „Про податок на додану вартість”, як на підставу
встановлення такої відповідальності суд до уваги не приймає з огляду на
наступне.

Відповідно до наведеного
пункту  9.4., якщо особа, на яку не
поширюється дія пункту 2.3 статті 2 цього Закону, як платник податку, вважає за
доцільне добровільно зареєструватися платником податку і відповідає вимогам
підпункту 2.2 статті 2 цього Закону, така реєстрація провадиться за її заявою.

Якщо обсяг оподатковуваних операцій
особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену
підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази,
така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію
протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим
періодом.

Якщо особа укладає одну чи більше
цивільно-правових угод (договорів), унаслідок виконання яких планується
здійснення оподатковуваних операцій, обсяг яких перевищуватиме протягом
звітного податкового періоду у два чи більше разів суму, визначену підпунктом
2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, то така особа зобов'язана
зареєструватися як платник цього податку до кінця такого звітного податкового
періоду.

Особа, що не надсилає таку заяву у
таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за ненарахування або
несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування
податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

При цьому, податковим періодом з
податку на додану вартість є місяць та квартал (п. 7.8.1. ст.7 Закону України
„Про податок на додану вартість”), сума визначена пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 цього
Закону складає 300000 грн.

Тобто, закон встановлює
відповідальність осіб - неплатників податку на рівні платників податку у
випадку, якщо протягом будь-якого місяця або кварталу обсяг оподатковуваних
операцій особи перевищує 300000 грн. Для інших випадків відповідальність за
ненарахування або несплату податку на додану вартість законодавством не
передбачена.

Як вбачається з акту перевірки, в
ході перевірки не встановлено, що позивач протягом будь-якого з податкових періодів
(місяця або кварталу) перевищив обсяг оподатковуваних операцій у сумі 300000
грн., а тому посилання відповідача на положення наведеної норми є
безпідставними.

З огляду на викладені обставини,
відповідач дійшов помилкових висновків про те, що позивач у 2005 році був
платником податку на додану вартість та податку з доходів фізичних осіб та
особою, зобов'язаною нараховувати, сплачувати ці податки, а тому здійснені ним
спірними податковими повідомленнями-рішеннями нарахування податку на додану
вартість та податку з доходів фізичних осіб є безпідставними.

Враховуючи наведене, вимоги
позивача про скасування податкових повідомлень-рішень НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в
оспореній частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 5, 6 Указу
Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва”, ст. ст. 2, 9 Закону України  „Про податок на додану вартість”, ст.ст. 1, 4
Закону України “Про порядок погашення зобов'язань перед бюджетами та державними
цільовими фондами“, ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59, 69-71, 79,
86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163,
167, 185-186, пунктами 6,7 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у м. Авдіївці Донецької області про визнання протиправними
та скасування податкових повідомлень-рішень НОМЕР_1 в частині нарахування за
основним платежем у розмірі 49938 грн., за штрафними санкціями в розмірі 26329
грн. та НОМЕР_2 в частині донарахування 24559,47 грн. - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Авдіївці
Донецької області НОМЕР_1 в загальній сумі 76267 грн., в тому числі за основним
платежем у розмірі 49938 грн., за штрафними санкціями у розмірі 26329 грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Авдіївці
Донецької області НОМЕР_2 в частині донарахування 24559,47 грн.

Присудити ОСОБА_1 з Державного
бюджету України судовий збір у сумі 3,40 грн.

Постанова набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку на подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про
апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення постанови.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя