СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07.08.07                                                                                 Справа № 9/344н-ад.

Суддя Ворожцов А.Г., розглянувши матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Тітан ЛТД»м. Лисичанськ Луганської області

до Державної податкової інспекції у м. Лисичанську

про скасування рішення

в присутності представників:

від позивача - Мухаметчинов А.Т., дов. № 132 від 26.06.07,  Мельникова А.Ф., дов. № 75 від 01.02.06,

від відповідача –Татаренко О.Ю. - держ. подат. інсп., дов. № 7822/10 від 21.06.07.

Суть спору: позивачем заявлена вимога про скасування рішення ДПІ у м. Лисичанську від 20.06.2007р. № 0 про застосування до ТОВ "Тітан ЛТД" штрафних (фінансових) санкцій у сумі 150 грн.

Відповідач у письмових запереченнях на позовну заяву від 19.07.07р. за № 9312/10 з позовними вимогами не погоджується з наступних підстав.

Перевірка щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій проводиться з метою контролю за використанням РРО, розрахункових книжок, вона не пов’язана з питанням своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків і зборів та проводиться в порядку, передбаченому ст. 15 Закону України від 01.06.2000 р. № 1776-ІІІ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»(далі –Закон про РРО).

Відповідач в обгрунтування своїх доводів посилається на ст.ст. 2, 3 Закону про РРО, постанову КМУ від 07.06.06р. № 803 «Про внесення зміни у додаток до постанови КМУ від 07.02.01р. № 121 та постанову КМУ від 27.04.06р. № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов’язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави».

В обгрунтування позову позивач виклав таке.

ТОВ «Тітан ЛТД»зареєстрований в якості суб’єкта господарювання виконкомом Лисичанської міської ради 07.06.94р. за № 1000582, та перебуває як платник податків в Лисичанській ДПІ.

Одним з видів діяльності товариства є здійснення операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу.

Відповідач прийняв спірне рішення про застосування штрафних санкцій від 20.06.07р. № 0 у розмірі 150 грн. за порушення п. 1 ст. 3 Закону про РРО, яке було вручено позивачу 20.06.07р., на підставі акту перевірки щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу від 14.05.07р. № 20403186/2340.

Перевірка здійснювалась в залі гральних автоматів, що розташований за адресою: Харківська обл., смт. Безлюдівка, вул. Зміївська, 63, працівниками ДПА у Харківській області.

В акті перевірки зазначено, що позивачем було проведено розрахункову операцію у гральному закладі на суму 30 грн. без застосування зареєстрованого у встановленому порядку РРО та без видачі відповідних роздрукованих документів.

Позивач не згоден з прийнятим рішенням з наступних підстав.

ТОВ «Тітан ЛТД»при здійсненні операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу застосовує автомати моделі «ФТИА», які за своєю технічною характеристикою є монетними, тобто ігровий автомат приймає банкноти та монети, а також видає виграші гравцю самостійно, без участі оператора або іншої фізичної особи.

Відповідно до ст. 2 Закону про РРО автомат з продажу товарів (послуг) –це реєстратор розрахункових операцій, який в автоматичному режимі здійснює видачу (надання) за готівкові кошти або із застосуванням платіжних карток, жетонів тощо товарів (послуг) і забезпечує відповідний облік їх кількості та вартості.

Фіскалізація гральних автоматів постановою КМУ «Про терміни переведення суб’єктів підприємницької діяльності на облік розрахункових операцій у готівковій та безготівковій формі із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій»від 07.02.2001р. № 121 передбачена з 31.12.06р.

Відповідно до п. 2 Постанови 121 Міністерство промислової політики України зобов’язано забезпечити до 01.02.03р. організацію розроблення автоматів з продажу товарів (послуг), які відповідатимуть зазначеним вимогам а також запам’ятовуючих пристроїв (фіскальної пам’яті) для оснащення автоматів, що вже діють.

Міністерство економіки України зобов’язано забезпечити до 01.07.01р. розроблення технічних вимог до автоматів з продажу товарів (послуг) в межах видатків, передбачених йому у Державному бюджеті України для прикладних наукових та науково-технічних розробок з пріоритетних напрямів.

Мінекономіки України у листі-відповіді від 16.03.07р. № 91-28/79 на запит щодо виконання вищеназваної постанови КМУ зазначило, що відповідно до Протокольного рішення Держкомісії з питань впровадження електронних систем і засобів контролю та управління товарним і грошовим обігом при КМУ від 27.06.02р. № 13 були затверджені та введені в дію з 01.07.03р. вимоги щодо реалізації фіскальних функцій автоматами з продажу товарів та гральними автоматами.

Проте дія цих вимог поширюється на гральні автомати в частині виконання фіскальних функцій і обліку кількості жетонів або їх замінників –кредитів, які використовуються у грі на цьому автоматі.

Мінпромполітики України у листі-відповіді від 05.03.07р. № 10/7-2-338 на запит щодо виконання вищеназваної постанови КМУ зазначило, що на виконання доручення КМУ від 27.05.04р. № 22300/0/1-04 було розглянуто лист Української асоціації діячів грального бізнесу від 18.05.04р. № 74 з цього питання та опрацьовано питання розробки універсального РРО для гральних апаратів.

Проте було встановлено, що розробити такий універсальний пристрій для більш ніж 30-ти типів гральних апаратів, які використовуються в Україні, практично неможливо.

Таким чином, вимоги КМУ на цей час не виконані двома міністерствами, а, отже, підприємці також позбавлені можливості виконати вимоги постанови КМУ № 121.

Крім того, позивач вважає, що перевірка була проведена податківцями в порушення ст. 11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»та Інструкції про порядок застосування та стягнення сум штрафних (фінансових) санкцій органами ДПС, затв. наказом ДПА України від 17.03.01р. № 110.

Оцінивши доводи позивача, відповідача і надані докази, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій»суди при здійсненні правосуддя повинні забезпечувати на засадах верховенства права захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Суд погоджується з доводами відповідача щодо правомірності проведення перевірки позивача, оскільки докази, які містяться у матеріалах справи, свідчать про те, що податківці не порушили порядок проведення цієї перевірки згідно із Законом про РРО.

При здійсненні операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу застосовує ігрові автомати моделі «ФТИА», які за своєю технічною характеристикою є такими, при користуванні якими операції з розрахунків у готівковій формі не здійснюються, а саме: ігровий автомат приймає банкноти та монети, а також видає виграші гравцю самостійно, без участі оператора або іншої фізичної особи.

Постановою КМУ Про терміни переведення суб’єктів підприємницької діяльності на облік розрахункових операцій у готівковій та безготівковій формі із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій від 07.02.01р. № 121 (далі –Постанова 121) встановлено термін фіскалізації гральних автоматів з 31.12.06р.

Відповідно до п. 2 Постанови 121 Міністерство промислової політики України зобов’язано забезпечити до 01.02.03р. організацію розроблення автоматів з продажу товарів (послуг), які відповідатимуть зазначеним вимогам а також запам’ятовуючих пристроїв (фіскальної пам’яті) для оснащення автоматів, що вже діють.

Міністерство економіки України зобов’язано забезпечити до 01.07.01р. розроблення технічних вимог до автоматів з продажу товарів (послуг) в межах видатків, передбачених йому у Державному бюджеті України для прикладних наукових та науково-технічних розробок з пріоритетних напрямів.

Спірні правовідносини виникли й у зв’язку з тим, що ігрові автомати, які використовує позивач, розробляються на підставі державних стандартів за відсутності фіскальних блоків, призначених для встановлення у ці автомати; вимога п. 2 Постанови 121 щодо Міністерства промислової політики не виконана. Натомість держава дозволяє суб’єктам господарювання використовувати автомати ігрові «ФТИА» типів 100, 101, 102, що підтверджується, зокрема, відповідними сертифікатами відповідності № 359371, наданим ТОВ «Тітан ЛТД», терміном дії з 13.10.05р. до 12.10.06р., який міститься у матеріалах справи.

Очевидно, розуміючи зазначену проблему, ДПА України у листі від 07.02.05р. № 13302/7/23-2317 повідомила, що до нормативного врегулювання цього питання податківці не будуть здійснювати контроль за застосуванням фіскальних пристроїв у гральних автоматах, оскільки ці автомати за технічними умовами не відповідають вимогам законодавства, а саме не мають запам’ятовуючі пристрої, не забезпечують відповідний облік готівкових коштів.

Щодо можливості ведення книг обліку розрахункових операцій (КОРО), то вони, за своїм змістом не пристосовані для обліку у цій сфері діяльності, оскільки згідно з п. 7.4 Порядку реєстрації та ведення КОРО і розрахункових книжок, затв. наказом ДПА України 01.12.2000р. № 614 із змінами та доповненнями, передбачено:

·          здійснення записів про реквізити розрахункових квитанцій до початку використання розрахункової книжки та безпосередньо після закінчення її використання у межах робочого дня чи зміни,

·          щоденне використання записів про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців та дані за сумами, виданими покупцям, записуються окремо.

Інструкції чи правила з веденню КОРО при застосуванні ігрових автоматів, що використовують готівку, на час розгляду справи відсутні, а КОРО у існуючому вигляді не пристосовані для цього.

Таким чином позивач позбавлений можливості додержуватися вимог Закону 1776, згідно з якими суб’єкти господарювання повинні при незастосуванні РРО здійснювати розрахунки з використанням КОРО та розрахункових книжок з додержанням встановленого порядку їх ведення.

Щодо вимоги позивача покласти на відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 1000,0 грн., суд вважає наступне.

Суд не приймає посилання відповідача на постанову КМУ від 27.04.06р. № 590 Про граничні розміри компенсації витрат, пов’язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави з наступних підстав.

Вказана постанова була прийнята відповідно до  ст.ст. 84-88 і пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення»Цивільного процесуального кодексу України

та ст.ст. 90-95 і п. 2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України»і у п. 1 ч. 1 цієї постанови зазначено, що якщо компенсація відповідно до закону сплачується суб’єктом владних повноважень, то граничний розмір не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що особі, яка надає правову допомогу виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи (на час розгляду справи мінімальна заробітна плата складає 440 грн.).

Позивач надав до матеріалів справи завірену копію договору про надання юридичних послуг, укладеного між позивачем та СПД Мельниковою А.Ф., яка за умовами цієї угоди надавала за справою, що розглядається, усні та письмові консультації, складала проекти необхідних процесуальних документів тощо, та копію платіжного доручення про сплату 1000 грн. на рахунок підприємця.

Задовольняючи вимогу позивача щодо покладання на відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 1000,0 грн. суд виходив не лише із суми застосованих фінансових санкцій суб’єктом владних повноважень, а і зі складності спору, який виник внаслідок складних правовідносин щодо предмету спору.

Крім того, суд враховує, що здійснення аналізу нормативних актів, що є чинними з предмету позову та надання правильного висновку з цього питання приватним підприємцем Мельниковою А.Ф. потребувало значно більше часу, ніж 1 (одна година).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що спірне рішення податкового органу від 20.06.2007р. № 0  прийняте відповідачем на підставі акту перевірки від 14.05.06р. необґрунтовано та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ст. 94 КАС України з Державного бюджету України стягується державне мито на користь позивача.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом 5-денного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд

п о с т а н о в и в:

1.  Позов задовольнити.

2. Скасувати рішення ДПІ у м. Лисичанську від 20.06.2007р. № 0 про застосування до ТОВ «Тітан ЛТД»штрафних (фінансових) санкцій у сумі 150 грн.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Тітан ЛТД», , 93100, Луганська обл., м. Лисичанськ, вул. Чекістів, 3, кв. 17, судові витрати у розмірі 3 грн. 40 коп.

4. Стягнути з відповідача, ДПІ у м. Лисичанську Луганської області, 93113, м. Лисичанськ, вул. Свердлова, 347, код 21764026, витрати на правову допомогу у розмірі 1000,0 грн.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 13.08.2007р.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                               А.Г.Ворожцов