ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

29.05.07                                                                                           Справа  № 3-11-16/186

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

Головуючого –судді –                                                            Мельник Г.І.

Суддів             -                                                             Новосад Д.Ф.

-                                                             Михалюк О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Закарпатського державного університету №877/01-21 від 23.11.06р.

на рішення господарського суду Закарпатської області від 15.11.2006р.

у справі №3-11-16/186

за позовом Закарпатського державного університету

до Тячівської міської ради

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Дитячий дошкільний заклад ясла-садок №5, м. Тячів

про стягнення 1197960,71 матеріальної та моральної шкоди

та за зустрічним позовом Тячівської міської ради

до Закарпатського державного університету

про визнання договору оренди нежилого приміщення неукладеним

За участю:

Від позивача: Попова А.М., Дзендзелюк В.О.

Від відповідача: Клебан І.Я.

Від третьої особи: не з’явився;

В ході судового засідання представникам сторін права та обов’язки, передбачені ст. 22 ГПК України роз’яснено, заперечення щодо складу суду не поступило.

Встановив: рішенням господарського суду Закарпатської області (суддя Журавчак Л.С.) від 15.11.2006р. у справі №3-11-16/186 в задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено.

Позивач з постановленим рішенням не погоджується, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким первісний позов задоволити, з огляду на те, що судом не враховано того, що утримуючи приміщення, позивач поніс витрати на його утримання, провівши ремонтні роботи. Враховуючи те, що повернення затрат на його утримання в натурі є неможливим відповідач зобов’язаний відшкодувати понесені позивачем витрати на покращення об’єкта.

Відповідач за первісним позовом у запереченні на апеляційну скаргу зазначає, позивач не довів того, що його дії були спрямовані на збереження майна, оскільки здійснені покращення були спрямовні для забезпечення навчального процесу. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення господарського суду без змін.

За клопотанням відповідача справа слуханням відкладалася з 17.04.07р. на 29.05.07р.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Закарпатської області від 15.11.2006 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

При цьому колегія виходила з наступного:

Розпорядженням Тячівської РДА "Про безкоштовну передачу ясел-садка №5, що належить заводу "Зеніт" на баланс Тячівської міської ради депутатів трудящих" було передано на баланс Тячівської міської ради згідно акту прийому-передачі від 02.09.1993 року ясла-садок №5 у м. Тячеві.

Рішенням Тячівської міської ради від 10.09.1999 №23 передано 1/2 частини ясел–садка №5 у місті Тячеві у довгострокове користування на умовах оренди Тячівському відділенню Ужгородського державного інституту Інформатики, економіки і права (правонаступник - Закарпатський державний університет) строком до 2050 року.

01.10.1999 року між Тячівською міською Радою та Ужгородським державним інститутом інформатики, економіки і права укладено договір оренди №1 нежилого приміщення, згідно з яким позивач отримав у користування за актом прийому-передачі частину приміщень ясел-садка №5 у м. Тячів на вул. Комсомольській, б/н, площею 575,8 м2.

Листом від 25.06.2002р. №02-15/165 відповідач повідомив позивача про розірвання договору оренди у зв'язку з невиконанням останнім договірних зобов'язань (п/п "а", "б", "в" п. 4.2 договору), на який позивач відповів листом від 11.07.2002р. №357/01-21, що не заперечує проти розірвання договору оренди за умови відшкодування коштів у сумі 170050 грн.

31.07.2002 року Тячівська міська Рада прийняла рішення №49 «Про відміну рішення №23 «Про передачу 1/2 частини ясел-садка №5 у м. Тячів, вул. Комсомольська, б/н у довгострокове користування на умовах оренди Тячівському відділенню УДІІЕП. Цим же рішенням дано доручення комісії з питань будівництва житлово-комунального господарства і благоустрою до 15.08.2002р. доопрацювати та підготувати проект рішення. Рішення мотивовано тим, що п. 2 рішення №23 виконаний частково, допущено порушення умов договору, зроблено поліпшення без згоди орендодавця, не укладено угоди на отримання комунальних послуг, не дотримуються санітарні норми щодо відокремлення входу до орендованого приміщення, не дотримується нормативна температура приміщення. В рішенні зазначено, що умова про відшкодування витрат УжДІІЕП в розмірі 170050 грн. є неприйнятною.

Позивач в ході судового процесу змінив підставу позовних вимог і просить суд стягнути на його користь 1197960,71 грн., в т.ч. 121600 грн. вартості безпідставно отриманого і збереженого майна внаслідок проведення ремонту приміщення, іншої матеріальної шкоди в розмірі 976 360,71 і моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Тячівською міською Радою пред'явлено зустрічний позов про визнання неукладеним договору оренди нежилого приміщення від 01.10.1999 року.

Справа господарськими судами України розглядалась неодноразово, господарським судом Закарпатської області розглянута з урахуванням вказівок Вищого господарського суду України та зміни підстав позовних вимог.

Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Організаційні та майнові відносини з приводу оренди комунального майна регулюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна", стаття 10 якого містить перелік істотних умов договору оренди.

Проаналізувавши договір оренди від 01.10.1999 року №1 господарський суд дійшов висновку, що є підстави вважати його неукладеним через відсутність факту погодження сторонами всіх передбачених згаданим законом істотних умов, зокрема, щодо об'єкта оренди, розміру орендної плати, умов щодо страхування орендарем взятого ним в оренду майна та обов'язків сторін щодо забезпечення пожежної безпеки.

При цьому, дослідивши докази у справі та перевіривши доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що заявлена в зустрічному позові Тячівської міської Ради вимога про визнання неукладеним договору оренди нежитлового приміщення від 01.10.1999 року №1 не відповідає способам захисту цивільних прав, визначеним в ст. 6 Цивільного кодексу Української РСР, а тому у задоволенні зустрічного позову господарський суд відмовив підставно.

У виконання вказівок попередніх судових інстанцій, господарським судом досліджувалось питання наявності підстав для задоволення вимог за первісним позовом на підставі ст. 440 та 440-1 ЦК УРСР.

Відповідно до ч. 3 ст. 440 ЦК УРСР шкода, заподіяна правомірними діями, підлягає відшкодуванню лише у випадках, передбачених законом. З’ясуванням доказів у справі встановлено, що прийняття Тячівською міською радою рішення №49 від 31.07.2002 року було викликано необхідністю приведення договірних відносин у відповідність до чинного законодавства. А тому, відшкодування шкоди в такому випадку не передбачено.

Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 440-1 Цивільного кодексу Української РСР, то в задоволенні такої судом відмовлено підставно, оскільки доказами у справі встановлено, що відповідач не вчиняв дій, які б впливали на оцінку ділової репутації та престижу позивача, не поширював відомостей про спірні відносини, шляхом їх опублікування у пресі, передачі по радіо, телебаченні, з використанням інших засобів масової інформації, оприлюднення в іншій формі, у т.ч. в заявах, оголошеннях та ін.

Щодо вимоги позивача про стягнення 121600 грн. вартості безпідставно отриманого і збереженого майна, внаслідок проведення ремонту приміщення колегія вважає, що господарським судом обгрунтовано відмовлено у задоволенні цієї вимоги, оскільки з поданих позивачем доказів не можливо встановити  об’єктивну вартість понесених ним витрат на ремонт, вартість покращень з врахуванням зносу при передачі об’єкта оренди відповідачу затрачених ним власне з метою збереження об’єкта оренди. Не подавалися дані докази й у суд апеляційної інстанції. При цьому, матеріалами справи підтверджується, що зроблені відповідачем покращення були спрямовані не для збереження майна, а для забезпечення навчального процесу.

Отже, з огляду на вище викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Закарпатської області відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, зазначені в апеляційних скаргах інші доводи скаржників не відповідають матеріалам справи, документально необґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення .

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 91, 99, 101, 103, 105 ГПК України , суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення господарського суду Закарпатської області від 15.11.2006 року по справі за №3-11-16/186 залишити без змін.

2.В задоволенні апеляційної скарги відмовити.

3.Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4.Матеріали справи скеровуються в господарський суд Закарпатської області.

Головуючий–суддя                   Мельник Г.І.

Судді                              Новосад Д.Ф.

Михалюк О.В.