ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2007 р.
№ 22/104-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:
Ходаківська І.П.

судді
Данилова Т.Б., Савенко Г.В.

за участю представників сторін
позивача -

відповідача 1-

відповідача 2-

відповідача 3 -

розглянувши  матеріали касаційної скарги

пр. Переяславська М.В. –дов. №4-4016 від 29.01.07р.
юр. Селяков О.В. –дов. №785 від 20.07.07р.
юр. Шляєв І.В. - -дов. №74 від 01.01.07р.
не з'явився

не з'явився

відкритого акціонерного товариства "Дніпрококс"

у справі
господарського суду Дніпропетровської області

на постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.05.2007р.

за позовом
відкритого акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів"

до
1) державного підприємства "Придніпровська залізниця"
2) товариство з обмеженою відповідальністю "Технологія"
3) відкритого акціонерного товариства "Дніпрококс"

про
стягнення 1 026,00грн.

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2007 року відкрите акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до державного підприємства "Придніпровська залізниця", товариства з обмеженою відповідальністю "Технологія" та відкритого акціонерного товариства "Дніпрококс" про стягнення з належного відповідача на користь позивача вартості майнової шкоди в сумі 1 026,00грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2007р. (суддя Пуппо Л.Д.) залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.05.2007р. (судді Лисенко О.М., Виноградник О.М., Джихур О.В.) стягнуто з відкритого акціонерного товариства "Дніпрококс" на користь відкритого акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" 972,20грн. основної суми, 97,35грн. державного мита, 112,62грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, у решті позовних вимог і в позові до решти відповідачів відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що внаслідок невірного визначення  відповідачем-3 маси вантажу у накладній, позивачу заподіяно шкоду, яка підлягає відшкодуванню. В позові до залізниці відмовлено, оскільки вантаж до одержувача прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, при відсутності ознак втрати вантажу під час перевезення. Відповідач-2 не є вантажовідправником, а отже і особою, відповідальною за достовірність даних, зазначених у накладній, оскільки позов заявлено щодо недостачі вантажу, переданого для перевезення, а не у зв'язку з виконанням договірних зобов'язань, у яких перебувають позивач та відповідач-2, а тому неможливо застосування до останнього відповідальності за заподіяння шкоди позивачу.

У касаційній скарзі відкрите акціонерне товариство "Дніпрококс" просить рішення та постанову господарських судів скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимоги ВАТ "Нікопольський завод феросплавів" відмовити у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування господарськими судами норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи касаційної скарги, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення, виходячи із наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, а це підтверджується наявними у справі матеріалами, що відкрите акціонерне товариство "Дніпрококс", м. Дніпропетровськ відвантажило на адресу відкритого акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь по залізничній накладній №45874055 коксовий горішок .

Вантаж отриманий позивачем за договором поставки від 05.01.2006р. №1/08-2006/56, укладеним ним з посередником - товариством з обмеженою відповідальністю Компанією "Технологія".

Видача вантажу здійснювалась залізницею відповідно до п.52 Статуту залізниць України з перевіркою маси вантажу. При цьому виявлена недостача вантажу, про що складено комерційний акт від 07.06.2006р. БН №746630/111.

Позивачем були надані докази оплати продукції, а розрахунок позову здійснено ним відповідно до платіжного доручення, яким оплачена отримана продукція.

Відповідно до частин 1, 2 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Частинами 1, 2, 3 статті 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу, одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довіреній їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частинами 1, 2 статті 924 Цивільного кодексу України, а також пунктом 1 статті 314 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталося внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажів у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти, сталося не з його вини.

Згідно з пунктом 2 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457 Статут залізниць України (далі Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Пунктом 6 Статуту встановлено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони-одержувача.

Відповідно до частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з пунктом 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складаються станціями залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення обставин, в тому числі невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до пункту 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, коли вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрат, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Як встановлено судами попередніх інстанцій і це вбачається з матеріалів справи, в комерційному акті від 07.06.2006р. БН №746630/111, який складений згідно із Правилами складання актів (пункт 129 Статуту), затверджених наказом Мінтрансу України 28.05.2002р. №334, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002р. за №567/6855, навантаження у вагонах правильне, рівномірне вище рівня бортів "з шапкою 25 см."( як і зазначено в залізничній накладній). Слідів втрати вантажу не виявлено. Люки та двері щільно зачинені, течі вантажу не виявлено. Маркування відсутнє.

Пунктом 5 Інструкції П-6 встановлено, що в усіх випадках, коли при прийманні вантажу від органів транспорту встановлюється пошкодження чи псування вантажу, невідповідність найменування, чи ваги вантажу та кількості місць, зазначених у транспортному документі, а також у всіх інших випадках, коли це передбачено правилами, які діють на транспорті, вантажоодержувач зобов'язаний витребувати від органу транспорту складання комерційного акту, а у разі неправомірної відмови органу транспорту від складання комерційного акту вантажоодержувач зобов'язаний відповідно до діючих на транспорті правил оскаржити цю відмову та здійснити приймання продукції у порядку, передбаченому даною інструкцією.

Оскільки, відповідно до п.5 Інструкції П-6, комерційний акт складено перевізником, складання акта відповідно до вимог Інструкції П6 не обов'язкове.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей (зазначених у накладних вантажовідправником), а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Отже, залізниця вправі перевіряти дані, зазначені відправником у залізничній накладній, але не зобов'язана перевіряти масу усіх вантажів, які вона приймає до перевезення.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 п. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

Отже, відповідальність за недостачу обґрунтовано покладена на вантажовідправника, який неправильно вказав масу вантажу в залізничній накладній.

Статтею 1117 ГПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин та враховуючи, що господарськими судами досліджені всі наявні у справі матеріали, їм дана належна правова оцінка, судова колегія не вбачає підстав для скасування постановлених у справі рішень господарськими судами та відмови в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Дніпрококс" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2007р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.05.2007р. залишити без змін.

Головуючий          І. Ходаківська

Судді          Т. Данилова

Г. Савенко