ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" травня 2007 р.
Справа № 14/2298

За позовом Прокурора Старосинявського району в інтересах держави в особі  Старосинявської селищної ради.

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Будторг –ВК”

про визнання недійсним договору купівлі-продажу

суддя Гладюк Ю.В.

представники :

від позивача : Мовчан М.М. селищний голова

від відповідача:   Коцюра В.М. –за дорученням від 08.05.2007р.

від прокуратури : Параскевич О.Г. - прокурор відділу обласної прокуратури

з перервою в судовому засіданні

Суть спору. Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Старосинівської селищної ради в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 14.11.2006р. укладений між Старосинявською селищною радою та ТОВ „Будторг”, за яким останнє придбало майно комунальної власності –будівлю лазні загальною площею 380,7 кв.м.  Обгрунтовуючи позовні вимоги прокурор посилається на те, що при продажу вказаного майна порушено норму Закону ( ст.15) „Про приватизацію державного майна”, яка передбачає, що приватизація в даному випадку здійснюється на конкурсних засадах.

В судовому засіданні представник позивача - Старосинявської селищної ради, від позову відмовився, повідомив, що за результатами розгляду протесту прокурора на п. 1 рішення селищної ради № 12 від 27.10.2006р.  „Про надання дозволу на продаж” винесла рішення про відхилення протесту прокурора та залишення без змін вказаного рішення. Крім того представником селищної ради –селищним головою в судовому засіданні пояснено, що рішення про продаж відповідачу приміщення лазні приймалось відкрито, виважено, з врахуванням всіх обставин. Це приміщення потребувало значних вкладень коштів та лише відповідач був згідний на ту умову, щоб після викупу привести приміщення у належний стан та використовувати як лазню.

Представник прокуратури в судовому засіданні позов підтримав, а тому суд вирішує спір по суті, керуючись ч.6 ст.29 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнає, вказує на наступне.

27.10.2006р. депутати   Старосиняскої селещної ради на сесії прийняли рішення про реалізацію будівлі лазні  вказавши її вартість. Товариство БУДТОРГ-ВК перерахувало встановлену вартість повністю, після чого уклало договір купівлі продажу. Отже договір купівлі продажу укладений правомірно, без порушень та посвідчений нотаріально. Тому товариство Будторг-ВК є добросовісним набувачем.

Право комунальної власності на нерухоме майно належить територіальним громадам (пункт 1 статті 60 закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). Вони згідно статті 143 Конституції України безпосередньо, або через утворені ними

органи місцевого самоврядування управляють майном, що є у комунальній власності Як передбачено пунктом 5 статі 60  закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"), зазначені органи від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користвання та розпорядження об’єктами права комунальної власності.

Представницькі органи місцевого самоврядування сільські, селищні та міські ради мають право приймати рішення про передачу управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення ( пункт 31 статті 26 цього закону). Зокрема до відання виконавчих органів цих Рад належить управління в межах, визначених Радою майном, що належить до комунальної власності.

Вищим органом управління селищною радою є сесія депутатів даної ради.

Спірний договір укладено на підставі рішення ради, яке не скасовано. Тому прокурор необґрунтовано посилається на незаконність рішення.

Крім того відповідно до статті 3 Закону України "Про приватизацію державного майна та статті 15 цього закону-будівля лазні до даних пунктів не відноситься, вона не є об’єктом незавершеного будівництва, вона працювала до моменту продажу, мала працівників, яким нараховувалась заробітна плата. На дане приміщення з моменту здачі в експлуатацію не зрозуміло, по якій причині, не нараховувалася амортизація приміщення. Дане приміщення не є підприємством (на ньому відсутній юридичний статус), що не може відноситися до інших пунктів підприємств торгівлі, громадського харчування, побутового обслуговування населення.

Зазначене приміщення відноситься до соціально-культурного призначення (так як лазня ), що дає змогу віднести під дію цього закону статті 3 пункту 2 ( дія цього закону не поширюється на приватизацію об’єктів державного земельного та житлового фондів, а також об’єктів соціально-культурного призначення.) Після купівлі даного приміщення підприємство вмонтувало басейн, провело підготовку згідно нормативів статусу лазні та в заяві на придбання зазначено, що дане приміщення не змінить основного призначення, що вкрай необхідне для даного району.

Відносно оцінки даного майна відповідач зазначає, що не скасована експертна оцінка, яка проведена експертом бюро технічної інвентаризації.

В рецензії на „Звіт про оцінку майна –будівлі лазні” є незрозумілі пункти. Так в пункті дата оцінки вказана 31.10.2006р.      Насправді оцінка згідно звіту проводилася в 2007р., без дня та місяця. В пункті Основні об’ємно планувальної характеристики об’єкта, рік будівництва відсутній. В пункті знос( знецінення) об’єкта оцінки зазначено, що середньозважений фізичний знос-32.1%. Отже незрозуміло як при відсутності дати будівництва вираховувався фізичний знос будинку.

Здійснено рецензія одного висновку оцінки, але не рецензованою залишено попередній висновок.

В звіті про оцінку майна, що провело ТОВ "НАЗАРЕТ" в 2007 р. без дати, в якій містяться фотознімки.   Однак з 14.11.2006 р. дане приміщення знаходиться на балансі відповідача, який не давав згоду на фотографування. Посторонні особи на територію приміщення на заходили.

Таким чином врахування інших висновків та неврахування висновоку зробленого Хмельницьким бюро технічної інвентаризації - державним експертом є безпідставне.

Також відповідач звертає увагу суду на необґрунтованість посилань прокурора на заподіяння шкоди бюджету селищної ради. Він стверджує, що держава збудувала дане приміщення для забезпечення соціальної програми Старосинявского

району, що вкрай необхідно для мешканців даного населеного пункту. Дане приміщення практично не працювало за призначенням, та не відповідає теперішнім нормативам. За час експлуатації не ремонтувалось, доведене до критичного стану, та потребує великих капіталовкладень. Для того, щоб провести торги, селищна рада мала оплатити послуги біржі (8-10%) . Кошти, які вкрай були необхідні для погашення податкових зобов’язань та виплати заробітної плати нами були перераховані на розподільчий рахунок. Тому депутати селищної ради та працівники діяли в першу чергу в інтересах своїх мешканців, яким потрібна лазня, та в інтересах держави, це підтверджується сплатою податків.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників прокуратури та відповідача, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позову виходячи з наступного.

Згідно ст. 60 Закону України „Про місцеве самоврядування” органи місцевого самоврядування від імені та  в  інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об'єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.

Прийняті радою, в межах її компетенції рішення, обов'язкові для виконання на території відповідної ради.

На час розгляду справи судом прокурор чи відповідач не наддав доказів скасування рішення селищної ради № 12 від 27.10.2006р.  „Про надання дозволу на продаж”. Таким чином,  укладений в даному випадку, на підставі законного рішення ради договір не може бути визнаний судом недійсним.

Судом також враховується і те, що підставою звернення в суд з позовом до конкретної особи є порушення цією особою законних прав чи інтересів позивача (ст.ст.1, 2 Господарського процесуального кодексу України). Проте, прокурором в позові не вказано, яким чином покупець за оскаржуваним договором порушив права позивача –продавця. Коли ж ставиться питання про укладення незаконного договору відповідачами у справі мають бути всі учасники такого договору.

Керуючись ст.ст.  82 –85  Господарського процесуального кодексу України,

в и р і ш и в :

В позові відмовити.

Суддя