ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24.07.07р.

Справа № 32/153

За позовом: Регіонального відділення фонду державного майна України по Кіровоградськфій області, м. Кіровоград;

До: Товариства з обмеженою відповідальністю індустріально - виробничої компанії " Експлерент " , м.Дніпропетровськ;

Третя особа без самостійних позовних вимог на стороні позивача: Державна холдингова компанія "Олександрівугілля " , м. Олександрія.

За участю: Прокуратури Кіровоградської області, м. Кіровоград;

Про:стягнення заборгованості, розірвання договору оренди та т.і. ( розгляд скарги на дії ДВС)

Суддя  Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: Дзюзюра О.Л. ( дов. від 09.07.07 р. );

Від відповідача: не з’явився;

Від третьої особи: не з’явився;

Від прокурора: не з’явився;

Від ДВС Кіровоградської області:  не з’явився

СУТЬ СПОРУ:

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.10.06 р. скасоване рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.06 р. у справі № 32/153; частково задоволені позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України  по Кіровоградській області: розірвано  договір № 73-59  оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства структурного підрозділу підприємства від 20.09.04 р., укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України  по Кіровоградській області  та Товариством з обмеженою відповідальністю індустріально-виробнича об’єднана компанія „Експлерент”. Зобов’язано відповідача –Товариство з обмеженою відповідальністю індустріально-виробнича об’єднана компанія „Експлерент”                    повернути Регіональному відділенню Фонду державного майна України  по Кіровоградській області  державне майно –цілісний майновий комплекс структурного підрозділу державної холдінгової компанії „Олександрівугілля” –Розріз „Морозівський”, шляхом передачі зазначеного майна  на баланс Державній холдінговій компанії «Олександріявугілля».                                Стягнуто з  Товариства з обмеженою відповідальністю індустріально-виробничої об’єднаної компанії „Експлерент” на користь  Регіонального відділення Фонду державного майна України  по Кіровоградській області:  398 190,55 грн. –заборгованості з орендної плати  з урахуванням інфляції і   3 % річних;  на користь держбюджету : 4 066,91 грн. – держмита ; на користь ДП „Судовий інформаційний центр ”: 118, 00 грн. витрат на інформаційно –технічне забезпечення  судового процесу .В іншій частині позовних вимог –відмовлено. На виконання вищезазначеної постанови ДАГС господарським судом видано відповідні накази.

25.01.07 р. до канцелярії суду від відповідача надійшла скарга від 19.01.07 р. № 19/01-2 на дії Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Кіровоградської області під час примусового виконання вищезазначеної постанови ДАГС ,в якій він просить суд  зупинити до розгляду по суті даної скарги зведене виконавче провадження по виконанню наказів № 32/152 та № 32/153 , виданих господарським судом Дніпропетровської області 25.10.06 р.;  витребувати від органу ДВС матеріали вищезазначеного зведеного виконавчого провадження; визнати неправомірними дії державного виконавця по виконанню наказу суду; визнати недійсним «Акт вилучення у боржника предметів, зазначених у  рішенні суду та передачі їх стягувачу»від 18.01.07 р., з додатками, складений державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Кіровоградської області Хрусталенко І.П.

31.01.07 р. до канцелярії суду від відповідача надійшла скарга від 30.01.07 р. № 30/01-9 на дії Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Кіровоградської області під час примусового виконання вищезазначеної постанови ДАГС , в якій скаржник уточнює свої доводи, викладені ним в попередній скарзі від 19.01.07 р. № 19/01-2, та просить суд: заборонити Державній виконавчій службі Кіровоградської області здійснювати дії по виконанню зведеного виконавчого провадження, зупинити до розгляду по суті даної скарги зведене виконавче провадження по виконанню наказів № 32/152 та № 32/153 , виданих господарським судом Дніпропетровської області 25.10.06 р.; витребувати від органу ДВС матеріали вищезазначеного зведеного виконавчого провадження ; визнати неправомірними дії державного виконавця по виконанню наказу суду; визнати недійсними Акти , складені посадовою особою  Державної виконавчої служби Кіровоградської області в період з 19.01.07 р.  по виконанню зведеного виконавчого провадження по виконанню наказів № 32/152 та  № 32/153, виданих господарським судом Дніпропетровської області 25.10.06 р . Скарга обґрунтована посиланням відповідача на ту обставину, що посадовими особами Державній виконавчій службі Кіровоградської області проводяться дії, які не відповідають вимогам Наказу ФДМУ №  847 від 07.08.97 р. «Про затвердження Порядку повернення орендованих цілісних комплексів державних підприємств після припинення  або розірвання  договору оренди» та Постанови КМУ від 02.03.93 р. № 158 «Про затвердження Положення про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються, а також майна державних підприємств та організацій, яке передається в оренду  ( повертається після закінчення строку дії договору оренди або його розірвання) », а саме –не створена інвентаризаційна комісія, не розмежоване майно орендодавця та орендаря .Окрім того 18.01.07 р. державним виконавцем без створення інвентаризаційної комісії складено «Акт вилучення у боржника предметів, зазначених у  рішенні суду та передачі їх стягувачу», відповідно до якого ( за твердженням скаржника ) у нього було неправомірно вилучене як державне майно ( яке не конкретизоване та не визначене в рішенні суду ), так і майно, яке належить боржнику ( відповідачу ). Вказане майно без достатніх правових підстав передано представникам іншої особи, яка відповідно до рішення суду  не наділена правом прийняття орендованого майна на баланс. Крім того, незважаючи на ту обставину, що ТОВ ІВОК «Експлерент»подано позов про виключення майна із опису, ДВС в Кіровоградській області не зупинила виконавче провадження з примусового виконання вищезазначених рішень суду .

Дослідивши матеріали зведеного виконавчого провадження з примусового виконання вищезазначених судових рішень, надані на вимогу суду Державною виконавчою службою Кіровоградської області; заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку, що дії посадових осіб державної виконавчої служби під час примусового виконання наказів господарського суду по справам № 32/152 та № 32/153  відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження»; натомість судові рішення не виконуються з вини відповідача ( скаржника ). А тому відсутні правові підстави для задоволення скарги відповідача. На підставі вищезазначеного, керуючись вимогами ст.ст.86,1212 ГПК України, господарський суд ухвалою від 13.03.07 р. відмовив відповідачу в задоволенні скарги в повному обсязі. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.06.07 р. вищезазначена ухвала господарського суду від 13.03.07 р.  залишена без змін.

10.05.07р. до канцелярії господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю індустріально-виробнича об’єднана компанія „Експлерент” надійшла чергова скарга на дії  ДВС, в якій скаржник просить суд скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Кіровоградської області від 15.03.07 р.  про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу № 32/153, виданого 25.10.06 р. господарським судом Дніпропетровської області. Скарга обґрунтована посиланням на ту обставину, що ТОВ «Експлерент», скориставшись своїм правом як сторони виконавчого провадження ( передбаченим ст.28 Закону України «Про виконавче провадження»), 21.03.07 р. звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із заявою про роз’яснення порядку виконання рішення у справі № 32/153. Але Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Кіровоградської області 15.03.07 р. прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання у зв’язку із фактичним повним виконанням судового рішення. На думку скаржника орган ДВС не мав права до часу отримання відповідного роз’яснення суду приймати вищезазначену постанову .

Відповідно до статті 124 Конституції України: правосуддя  в  Україні  здійснюється   виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно із ст.115 ГПК України : рішення, ухвали,  постанови  господарського суду,  що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 382 КК України передбачена кримінальна відповідальність за умисне невиконання службовою особою вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню .

Відповідно до положень  „Конвенції про захист прав людини та основних свобод”                         (Рим, 4.XI.1950) ( ратифіковано Законом України N 475/97-ВР ( 475/97-ВР ) від 17.07.97 ): Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом ( стаття 6(1).Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правого захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи ( Стаття 13 (1) .Ніщо в цій Конвенції не може тлумачитися як таке, що надає будь-якій державі, групі або особі будь-яке право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, що викладені в цій Конвенції, або  на їх обмеження в більшому обсязі, ніж передбачено в Конвенції ( Стаття 17 (1)

Відповідно до Першого Протоколу до „Конвенції про захист прав і основних свобод людини” ( який ратифіковано Законом України  N 475/97-ВР ( 475/97-ВР ) від 17.07.97 ): кожна фізична або юридична особа  має  право  мирно  володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права ( ст.1 ).

Європейський Суд з прав людини неодноразово в низці своїх рішень за заявами громадян проти України зазначав, що в Україні заявники на протязі значного терміну часу не можуть домогтися виконання судових рішень, винесених на їх користь. Так у рішенні по Справі "Войтенко проти України" (Заява N 18966/02,Страсбург, 29 червня 2004 року) суд знову повторює,  що „...ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок (див. "Іммобільяре Саффі проти Італії", заява N 22774/93) . Суд нагадує свою практику,  що неможливість для  заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу N 1 (див. серед інших джерел, "Бурдов проти Росії" , заява N 59498/00; "Ясіуньєне проти Латвії", заява N 41510/98,  6 березня 2003 року).Тому у цій справі Суд вважає, що неможливість заявника домогтися виконання його рішення протягом чотирьох років становить втручання у його право на мирне володіння майном у сенсі пункту першого статті 1 Протоколу N 1 ...”

Відповідно до приписів ст.37 Закону України «Про виконавче провадження»виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно  з  виконавчим документом.  Про закінчення виконавчого провадження  державний  виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий  документ.

Статтею 34 вищезазначеного Закону передбачені випадки, коли виконавче провадження  підлягає  обов'язковому  зупиненню, а саме:   1) смерті стягувача або боржника, оголошення померлим чи визнання безвісно відсутнім стягувача або боржника, або припинення існування сторони - юридичної особи, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво; 2) визнання стягувача або боржника недієздатним; 3) проходження боржником строкової військової служби у Збройних Силах України, передбачених законом інших військових формуваннях, якщо за умовами служби провадження виконавчих дій неможливе, чи на прохання стягувача, який проходить строкову військову службу в Збройних Силах України або інших військових формуваннях; 4) зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа; 5) прийняття судом до розгляду скарги на дії органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення; 6) зупинення виконання відповідного рішення або виконавчого провадження посадовою особою, якій законом надано таке право; 7) подання до суду позову про виключення майна з акта опису й арешту; 8) порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, введеного господарським судом, крім випадків знаходження виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника);  9) сплати боржником або іншим гарантом у порядку, передбаченому законодавством (у тому числі за договорами про відшкодування ядерної шкоди), коштів на відшкодування ядерної шкоди, що дорівнюють або перевищують встановлену законом межу відповідальності оператора ядерної установки. Для обчислення сплачені кошти підлягають перерахуванню у Спеціальні права запозичення, що встановлюються Міжнародним валютним фондом, за офіційним курсом Національного банку України на день сплати; 10) внесення касаційного подання прокурора на рішення суду; 11) звернення до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною четвертою статті 11 цього Закону; 13) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення;  14) наявності коштів боржника на депозитних, вкладних та інших подібних рахунках боржника, з яких боржник не вправі вимагати видачі чи списання коштів до спливу певного строку, в разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення; 15) внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу"; 16) призначення тимчасової державної допомоги відповідно до частини п'ятої статті 181 Сімейного кодексу України . Виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 7 частини першої цієї статті, зупиняється лише в частині звернення стягнення на майно, щодо якого до суду подано позовну заяву про виключення його з опису.

Статтею 35 цього Закону передбачені випадки , коли виконавче провадження може бути зупинено, а саме -  у разі:  1) звернення державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, що підлягає виконанню, про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання; 2) прохання боржника, який проходить строкову службу у складі Збройних Сил України чи інших передбачених законом військових формувань; 3) перебування боржника у тривалому службовому відрядженні; 4) знаходження боржника на лікуванні у стаціонарному лікувальному закладі; 5) прийняття скарги на дії державного виконавця або відмову в його відводі;  6) оголошення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; 7) знаходження боржника або стягувача у відпустці за межами населеного пункту, де вони проживають; 8) призначення експертизи; 9) надання сторонам строку для запрошення перекладача.

Тобто Законом не передбачено зупинення виконавчого провадження у зв’язку із зверненням сторони виконавчого провадження до суду із заявою про роз’яснення порядку виконання судового рішення.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає що  орган ДВС діяв в межах наданих йому Законом України «Про виконавче провадження» повноважень, а тому скарга ТОВ «Експлерент»не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, та  задоволенню не підлягає .

На підставі вищезазначеного, керуючись вимогами Законом України «Про виконавче провадження»; ст.ст. 86,1212 ГПК України, господарський суд , -

УХВАЛИВ :

Відмовити відповідачу в задоволенні скарги .

Суддя

О.Ю.Васильєв