ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

від "30" травня 2007 р.                                                       по справі  № 01/43-38

за позовом Любитівського споживчого товариства, с.Любитів, Ковельського району

до Ковельської райспоживспілки, Голобського споживчого товариства, Дубівського споживчого товариства

про стягнення 85617,95 грн.,

Суддя  Якушева І.О.

Представники:

від позивача: Лещенко В.В. (дов. № 4 від 14.03.2007р.), Пархонюк В.Ф. (дов. № 3 від 06.03.2007р.)

від Дубівського СТ: Стеблевець В.М. –голова правління Дубівського СТ ; Кондратюк В.В. (дов. № 54 від 10.05.2007р.),

від Ковельської райспоживспілки: Гуславська О.П. –голова правління Ковельської РСС; Гонта Г.О. (дов. №6/91 від 30.05.2007р.); Кондратюк В.В. (дов. № 39 від 10.05.2007р.),

від Голобського СТ: н/з

Суть спору: позивач з врахуванням заяви №5 від 26.03.2007р. просить стягнути з відповідачів 86599,60 грн., в тому числі: з Дубівського СТ –85617,95 грн., з них: 64660,15 грн. заборгованості, 20957,80 грн. збитків, завданих інфляцією; з Ковельської РСС- 981,65 грн. заборгованості.

Клопотанням від 25.04.2007р. позивач від позову до Голобського споживчого товариства про стягнення 8394,50 грн. відмовився.

Клопотанням від 29.05.2007р. позивач від позову до Ковельської РСС про стягнення 981,65 грн. відмовився.

Оскільки відмова позивача від позову в цій частині не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та інтересів відповідачів –Голобського СТ, Ковельської РСС відмову судом прийнято, наслідки її відповідно до ч.2 ст.80 ГПК України роз’яснено.

Представники відповідача в судовому засіданні позовних вимог не визнали, посилаючись на таке:

- Ковельська райспоживспілка, як і Голобське та Дубівське споживчі товариства є неналежними відповідачами по даній справі. Відповідно до ст.7 Закону України "Про власність" власник, а відповідно і засновник не несе відповідальності по зобов'язаннях створеного ним підприємства, а підприємство не несе відповідальності по зобов'язаннях свого власника (засновника). Відповідно до установчого договору спільного підприємства "Об'єднання підприємств громадського харчування" позивач та всі інші відповідачі були лише засновниками цього підприємства. Позивач фактично оспорює розподіл майна спільного підприємства "Об’єднання підприємств громадського харчування" задоволення вимог кредиторів в процесі ліквідації спільного підприємства. Такий розподіл проведено за рішенням Ради засновників - вищого органу підприємства від 05.03.2002 року, тобто фактично оспорюється рішення органу управління спільного підприємства щодо розподілу майна цього підприємства при його ліквідації, то відповідно і належним відповідачем по даному спору повинна була б виступати сама юридична особа - спільне підприємство;

- відповідно до роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із створенням та ліквідацією підприємств" №02-5/334 від 12.09.1996 року з послідуючим змінами та доповненнями (п.21) претензії та позовні заяви, не пред'явлені (не подані) до виключення підприємства з державного реєстру, хоча б по них не закінчився строк позовної давності, задоволенню не підлягають. Оскільки, в даному випадку, спільне підприємство на час пред'явлення позову ліквідовано без правонаступництва і воно виключено з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій (копія довідки від 05.08.2003 року), тому вимоги не можуть бути задоволені;

- покликання в позовній заяві на п. 13.3 Статуту спільного підприємства не є обґрунтованим, оскільки зазначений пункт статуту не визначає, в якому співвідношенні майно ліквідованого підприємства розподіляється між засновниками. Тому майно ліквідованого підприємства підлягало поділу у відповідності до рішення, прийнятого засновником;

- Любитівське споживче товариство не може претендувати на майно ліквідованого спільного підприємства "Об'єднання підприємств громадського харчування" ще і з тих підстав, що воно не приймало участі у створенні спільного підприємства жодними коштами і ніяких коштів не вносило в статутний фонд цього підприємства. До позовної заяви не додано жодного доказу, який би стверджував участь позивача в формуванні статутного фонду спільного підприємства. Розпорядженням Ковельської районної державної адміністрації №28-рр від 15.02.1995 року було лише перереєстровано статут раніше, у 1992 році створеного "Об'єднання підприємств громадського харчування" у зв'язку із зміною назви. За попередньо діючим статутом "Об’єднання підприємств громадського харчування" затвердженим виконкомом Ковельської районної ради 27 лютого 1992 року засновником цього підприємства є Ковельська райспоживспілка (п.1.1). Любитівське споживче товариство станом на 1992 рік не входило до складу засновників "Об'єднання підприємств громадського харчування" і відповідно після перейменування цього підприємства у Спільне підприємство "Об'єднання підприємств громадського харчування" у 1995 році Любитівське споживче товариство нічого не внесло до статутного фонду цього спільного підприємства, тому і не може вимагати виділу частки при ліквідації цього підприємства.

За організаційно-правовою формою СП "Об’єднання підприємств громадського харчування" фактично було дочірнім підприємством Ковельської РСС, яка була єдиним засновником Об'єднання підприємств громадського харчування, а після реорганізації це підприємство не змінило організаційно-правової форми;

- Любитівське споживче товариство не було власником майна СП "Об'єднання підприємств громадського харчування". Власником цього майна було саме СП, а засновнику, якщо він таким є, належить корпоративне право на управління цим підприємством. Після передачі засновником майна підприємству власником передано майна є підприємство. Тому, розподілом майна при ліквідації СП "Об'єднання підприємств громадського харчування" право власності Любитівського СТ не могли бути порушено. Відповідно покликання в позовній заяві на ст. 386 ЦК України є необґрунтованим. Крім того, ЦК України (2003 року) вступив в дію з 1 січня 2004 року і не регулює спірних правовідносин які виникли до 1 січня 2004 року;

- єдиним доводом позивача, про те що він має право на частку в майні ліквідованого підприємства є покликання на установчий договір СП "Об'єднання підприємств громадського харчування". Однак, відповідно до ст. 8 Закону України "Про підприємництво", чинного на час виникнення спірних правовідносин, установчі документи суб'єкта господарювання - юридичної особи підлягали державній реєстрації, при цьому для такої реєстрації подавався статут, а якщо засновниками були кілька осіб, то і установчий договір. Установчий договір СП "Об'єднання підприємств громадського харчування" не подавався для державної реєстрації і відповідно не реєструвався, що стверджується розпорядженням Ковельської районної державної адміністрації №20-рр від 15.02.1995 року, в якому йде мова лише про перереєстрацію статуту у зв'язку із зміною назви підприємства. Про реєстрацію установчого договору СП "Об'єднання підприємств громадського харчування" розпорядження не приймалось. Тому Любитівське споживче товариство називає себе засновником СП "Об’єднання підприємств громадського харчування" без будь-яких для цього підстав. Відповідно не може мати будь-яких підстав для того, щоб претендувати на майно ліквідованого спільного підприємства;

- постановою Ковельської райспоживспілки №59 від 24.12.1973 року організовано Дубівський комбінат громадського харчування на базі підприємств громадського харчування раніше об’єднаних Дубівського та Тойкутського споживчих товариств в Дубівське споживче товариство, якому від споживчого товариства передано об’єкти : ресторан "Берізка" с. Дубова, закусочну Брестська та закусочку Горка, закусочну с.Білин, закусочну при Заготконторі, закусочну с.Уховецьк, закусочну с.Скулин, шкільні їдальні сіл Мощена, Старі Кошари, Дубова, Білий, Скулин, кафе с.Доротище, закусочна с.Заріччя.

Зазначені основні засоби були передані на баланс Дубівського комбінату громадського харчування через статутний фонд (тобто були внесені інвестиції).

З 1 лютого 1979 року Мельницьке споживче товариство було об’єднано з Голобським споживчим товариством та на базі підприємств громадського харчування Голобського та Мельницького споживчих товариств створено Голобський комбінат громадського харчування.

Постановою правління Ковельської райспоживспілки №80/2 Дубівський комбінат громадського харчування об’єднано з Голобським комбінатом громадського харчування в комбінат громадського харчування Ковельської райспоживспілки. Рішенням виконавчого комітету Ковельської районної ради №16 від 27.02.1992 року комбінат громадського харчування Ковельської райспоживспілки фактично реорганізовано в "Об’єднання підприємств громадського харчування".

Розпорядженням Ковельської районної ради №28-рр від 15.02.1995 року "Об’єднання підприємств громадського харчування" реорганізовано в Спільне підприємство "Об’єднання підприємств громадського харчування".

Таким чином при ліквідації СП "Об’єднання підприємств громадського харчування" Голобському та Дубівському споживчим товариствам було повернуто те майно, яке ними було внесено у підприємство через відповідні комбінати громадського харчування. А Любитівським СТ не вносилося кошти та майно у комбінату громадського харчування, відповідно при ліквідації підприємства цьому товариству нічого і не виділено, таким рішенням права позивача не порушено;

- визначаючи розмір позовних вимог позивач включив до майна спільного підприємства кошти, перераховані СПОПГХ на погашення кредиторської заборгованості перед Ковельською райспоживспілкою, а саме:

25 квітня 2002 року СП ОПГХ сплатило Ковельській РСС 6000 гри. внутрігосподарських відрахувань згідно договору від 03.01.2002 року за 1 квартал 2002 року;

29.04.2002 року знову сплачено СП ОПГХ Ковельській райспоживспілці 10000 гри. внутрішньогосподарських відрахувань;

08.05.2002 року знову сплачено Ковельській РСС 10000 грн. внутрігосподарських відрахувань.

27.05.2002 року перераховано Ковельській РСС 7000 грн. внутрігосподарських відрахувань.

Всього СП ОПГХ перерахувало Ковельській РСС 33 000 грн. кредиторської заборгованості, які в любому випадку підлягали виключенню із майна ліквідованого підприємства.

У відзиві Ковельська райспоживспілка одночасно з постановленням рішення на підставі ст. 122 ГПК України просить також застосувати поворот виконання рішення суду та на повернення стягнутого з Ковельської райспоживспілки на користь Любитівського споживчого товариства по скасованій постанові Львівського апеляційного господарського суду від 29.06. 2005 року стягнути з Любитівського споживчого товариства на користь Ковельської райспоживспілки 991,73 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

в с т а н о в и в:

відповідно до постанови Ковельської райспоживспілки №59 від 24.12.1973р. організовано Дубівський комбінат громадського харчування на базі підприємств громадського харчування раніше об’єднаних Дубівського та Тойкутського споживчих товариств в Дубівське споживче товариство, якому від споживчого товариства передано об’єкти : ресторан "Берізка" с. Дубова, закусочну Брестська та закусочку Горка, закусочну с.Білин, закусочну при заготконторі, закусочну с.Уховецьк, закусочну с.Скулин, шкільні їдальні сіл Мощена, Старі Кошари, Дубова, Білий, Скулин, кафе с.Доротище, закусочна с.Заріччя.

З 1.02.1979р. Мельницьке споживче товариство було об’єднано з Голобським споживчим товариством та на базі підприємств громадського харчування Голобського та Мельницького споживчих товариств створено Голобський комбінат громадського харчування.

Постановою правління Ковельської райспоживспілки №80/2 від 28.09.1979р. Дубівський комбінат громадського харчування об’єднано з Голобським комбінатом громадського харчування і створено комбінат громадського харчування Ковельської райспоживспілки.

Любитівське СТ участі  у створенні цього комбінату у 1979 році не приймало, що підтверджується виписками Державного архіву Волинської області  з постанов правління Ковельської райспоживспілки № 59 від 24.12.1973р, № 13 від 30.01.1979 р,  № 80/2  від 28.09.1979р. ( а.с.117-119 т.1).

Рішенням виконавчого комітету Ковельської районної ради народних депутатів №16 від 27.02.1992р. №16 було зареєстровано Статут об’єднання підприємств громадського харчування  Ковельської  райспоживспілки.

13.01.1995р. між Ковельською райспоживспілкою, Дубівським споживчим товариством, Голобським споживчим товариством, Повурським споживчим товариством і Любитівським споживчим товариством було укладено установчий договір про створення спільного підприємства "Об"єднання підприємств громадського харчування", яким визначено розмір внесків засновників до статутного фонду створеного підприємства.

Розпорядженням Ковельської районної ради народних депутатів від 15.02.1995 р. №28-рр  у зв’язку зі зміною назви Статут спільного підприємства перереєстровано на спільне підприємство об’єднання  підприємств громадського харчування (надалі –СП ОПГХ).

Згідно із п.п.1.1., 1.2. Статуту СП ОПГХ це підприємство є спільним підприємством споживчих товариств і Ковельської райспоживспілки, є юридичною особою, яка у своїй діяльності керується, зокрема, Законом України "Про споживчу кооперацію".

Відповідно до рішення засновників  Об’єднання підприємств громадського харчування Ковельської РСС, оформленого протоколом від 5.03.2002р., СП ОПГХ постановлено ліквідувати.

Згідно з  довідкою Волинського обласного управління статистики №12-22/292  від 05.08.2003р. спільне підприємство ліквідовано без права правонаступництва і виключено з Єдиного державного реєстру підприємств, установ та організацій (а.с.33, т.1).

У  зв"язку з тим, що рішенням загальних зборів засновників СП ( протокол від 1 червня 2001р.) Любитівське СТ було виключено із складу засновників СП, воно не було залучено до розподілу майна СП.

Рішенням господарського суду Волинської області від 16.02.2004р. у справі  № 6/100-73 рішення зборів засновників Спільного підприємства ОПГХ та райкоопзаготпромторгу Ковельської РСС від 01.06.2001р., оформлене протоколом від 01.06.2001р., визнано недійсним.

Позивач - Любитівське споживче товариство звернулося з позовною заявою до господарського суду, в якій з врахуванням заяви №5 від 26.03.2007р., на підставі ч.1 ст.8,ч.4 ст.13, ч.1 та ч.4 ст.41, ч.4 ст.124 Конституції України, ст.ст.387, 625 Цивільного кодексу України просило стягнути з відповідачів 86599,60 грн., в тому числі: з Дубівського СТ –85617,95 грн., з них: 64660,15 грн. заборгованості, 20957,80 грн. збитків, завданих інфляцією; з Ковельської РСС- 981,65 грн. заборгованості, з Голобського СТ -8394,50 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачі позбавили його, як засновника, права на належну йому частку в майні  при ліквідації СП "Об'єднання підприємств громадського харчування", чим порушили його право власності, право розпоряджатися своїм майном. У зв’язку з цим згідно уточнення позовних вимог просить стягнути  з Дубівського СТ - 64660,15 грн., що фактично складає вартість частки позивача в майні ліквідованого підприємства.

Заявлений Любитівським споживчим товариством позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до п.2 ст.5 Закону України №2265-ХІІ від 10.04.1992р. „Про споживчу кооперацію”основним документом, що регулює діяльність споживчого товариства, є статут. У ньому  визначається порядок вступу до товариства і виходу з нього, права та обов’язки членів товариства, його органи управління, контролю та їх компетенція, порядок утворення майна товариства і розподілу прибутку, умови реорганізації і ліквідації товариства та інші положення, що не суперечать законодавчим актам України.

Згідно з п.5, п.п.5.1. Статуту СП ОПГХ, зареєстрованого рішенням Ковельської районної Ради народних депутатів № 28-рр від 16.02.1995р., п.2.3.,2.4.Установчого договору майно спільного підприємства складається з основних фондів, оборотних коштів, а також інших цінностей, вартість яких відображається на самостійному балансі підприємства.

Джерелами формування майна підприємства є: грошові та матеріальні внески засновників; доходи, одержані від реалізації продукції, а також від інших видів господарської діяльності; доходи від цінних паперів; кредити банків та інших кредиторів; придбання майна іншого підприємства, організації; безоплатні або благодійні внески, пожертвування організацій, підприємств і громадян; інші джерела, не заборонені законодавчими актами України.

У відповідності із ст.9 Закону України "Про споживчу кооперацію" власність споживчої кооперації є однією з форм колективної власності. Вона складається з власності споживчих товариств, спілок, підпорядкованих їм підприємств і організацій та їх спільної власності. Кожний член споживчого товариства має свою частку в його майні, яка визначається розмірами обов"зкового пайового та інших внесків, а також нарахованих на них дивідендів.

Відповідно до п.4 ст.10 Закону України "Про підприємства" джерелами формування майна підприємства, зокрема, є грошові та матеріальні внески засновників.

Заявляючи вимогу про стягнення з відповідачів  85617,95 грн., позивач посилається на те, що незаконним розподілом майна СП  порушено право власності Любитівського СТ, проте, враховуючи те, що Любитівське СТ не вносило грошових чи майнових вкладів до статутного фонду спільного підприємства, з такими доводами погодитись не можна.

За організаційно-правовою формою  СП ОПГХ  було підприємством споживчої кооперації, а тому при його ліквідації мали бути застосовані відповідні норми Закону України "Про підприємства".

Як було визначено п.1 ст.34 Закону України "Про підприємства" ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства, зокрема, за рішенням власника.

5.03.2002р. засновниками спільного підприємства було прийнято рішення про ліквідацію СП ОПГХ.

Рішення  засновників від 5.03.2002р. Любитівським СТ не оспорювалось.

Доказів на підтвердження визнання його недійсним у встановленому законом порядку не подано.

Згідно з п.13.3. Статуту СП ОПГХ при ліквідації спільного підприємства його майно після проведення розрахунків по оплаті праці, виконання обов’язків перед бюджетом, банками та іншими кредиторами, виплати членам трудового колективу коштів, нагромаджених на особистих рахунках, розподіляється між засновниками, що створили це підприємство і використовується за їх вказівкою.

Приймаючи рішення про ліквідацію спільного підприємства, засновниками одночасно було повернуто Голобському та Дубівському  споживчим товариствам те майно, яке ввійшло у спільне підприємство через відповідні комбінати громадського харчування. Отже, при ліквідації підприємства, в дійсності майно поверталося.  Оскільки Любитівське СТ вкладів у вигляді коштів чи майна до статутного фонду спільного підприємства не вносило, йому не було виділено частки в майні.

На обгрунтування доводів про те, що основні засоби неодноразово передавались з балансу на баланс споживчим товариствам та Ковельській РСС, позивач доказів не навів.

Відповідно до ст.86 ЦК УРСР, який діяв на час створення спільного підприємства, відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Відповідно до ст.ст.21, 22 Закону України "Про власність" підставами виникнення права колективної власності є: добровільне  об'єднання  майна  громадян і юридичних  осіб для створення кооперативів, акціонерних товариств, інших господарських товариств і об'єднань;  передача державних підприємств в оренду; викуп колективами трудящих державного майна;  перетворення державних підприємств в акціонерні та інші товариства; безоплатна передачі  майна  державного  підприємства  у власність трудового колективу, державних субсидій; пожертвування організацій і громадян, інші цивільно-правові угоди. Об'єктами  права  власності  колективу  орендарів є вироблена продукція, одержані доходи та інше майно, придбане  на  підставах, не заборонених законом.

У власності колективного  підприємства  є  вироблена продукція, одержані  доходи, а  також  інше  майно,  придбане  на підставах, не заборонених законом.

У майні колективного підприємства визначаються вклади його працівників.   Розмір   вкладу  працівника  у  майні  колективного підприємства визначається  залежно  від  його  трудової  участі  в діяльності державного або орендного підприємства, а також участі у збільшенні майна колективного підприємства після його створення.

Відповідно до ст.33 ГПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів, які б свідчили про внесення позивачем майна при створенні СП ОПГХ, доказів на підтвердження участі у здійсненні  спільної діяльності підприємства, Любитівське споживче товариство суду не надало.

Отже, позивачем у встановленому законом порядку не доведено, що він брав участь у формуванні статутного фонду підприємства, що він набув права власності  на майно спільного підприємства.

При таких обставинах посилання позивача на ст.387 Цивільного кодексу України, згідно з якою власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, необгрунтоване.

Крім цього, оскільки фактично позивач вимагає стягнути з відповідачів його частку в майні, то його вимога необгрунтована також з огляду на те, що у 1995р. відбулась перереєстрація Статуту спільного підприємства. За попередньо діючим Статутом "Об’єднання підприємств громадського харчування" (п.1.1.), затвердженим виконкомом Ковельської районної ради 27.02.1992р., засновником цього підприємства є Ковельська райспоживспілка.

Установчий договір про створення СП ОПГХ , на який посилається позивач, вказуючи, що він має право на частку майна ліквідованого підприємства, не було зареєстровано відповідно до вимог ст.8 Закону України "Про підприємництво".

Разом з цим, сам по собі той факт, що в п.2.1. Установчого договору вказано, що вклад Любитівського СТ складає 15%, при тому, що споживче товариство не вносило коштів та майна у спільне підприємство, не може бути підставою для висновку про виникнення  у позивача права власності на майно спільного підприємства та підставою для стягнення сум, що фактично складають вартість частки в майні ліквідованого підприємства.

Позивач не подав доказів на підтвердження участі у здійсненні  спільної діяльності  СП ОПГХ, а тому судом не взято до уваги  посилання позивача  як на підставу для  стягнення частки в статутному фонді СП на дані за  ліквідаційним балансом, обчислені виходячи із  вартості переданого майна та перерахованих СП прибутків, внутрігосподарських відрахувань,  коштів отриманих від продажу майна спільного підприємства.

В процесі судового розгляду позивач від позову до Ковельської РСС про стягнення 981,65 грн., Голобського споживчого товариства про стягнення 8394,50 грн. відмовився.

У зв"язку з тим, що відмова позивача від позову в цій частині не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та інтересів відповідачів –Ковельської РСС, Голобського СТ, відмову судом прийнято, наслідки її відповідно до ч.2 ст.80 ГПК України роз’яснено, а тому провадження у справі про стягнення з Ковельської РСС 981,65 грн., з Голобського споживчого товариства - 8394,50 грн. підлягає припиненню на підставі п.4 ст.80 ГПК України .

У відповідності із ч.ч.1, 2 ст.122 ГПК України якщо виконані рішення або постанова змінені чи скасовані і прийнято нове рішення про повну або часткову відмову в позові, або провадження у справі припинено, або позов залишено без розгляду, боржникові повертається все те, що з нього стягнуто на користь стягувача за зміненими чи скасованими у відповідній частині рішенням, постановою.

Видача наказу про повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості провадиться господарським судом за заявою боржника, до якої додається довідка, підписана керівником чи заступником керівника і головним (старшим) бухгалтером, про те, що суму, стягнуту за раніше прийняти рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним виконавцем.

З огляду на викладене Ковельська райспоживспілка вправі в порядку, встановленому ст.122 ГПК України, звернутися до господарського суду про повернення стягнутих з неї грошових сум..

Керуючись п.2 ст.5, ст.9 Закону України „Про споживчу кооперацію”, ст.ст.21, 22 Закону України "Про власність", ст.387 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 33, 44, 49, п.4 ст.80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України,   господарський  суд

вирішив :

1. Провадження у справі за позовом Любитівського споживчого товариства до Ковельської райспоживспілки про стягнення 981 грн.65 коп. припинити.

2. Провадження у справі за позовом Любитівського споживчого товариства до Голобського споживчого товариства про стягнення 8394,50 грн. припинити.

3. В позові Любитівського споживчого товариства до Дубівського споживчого товариства про стягнення 85617 грн. 95 коп. відмовити.

Суддя                                                                                                                        І.О.Якушева

Дата виготовлення повного тексту рішення: 4.06.2007р.