ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2007 р.
№ 6-27-31/584-05-10924

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Кравчука Г.А.,

суддів:
Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Управління екологічної безпеки Одеської міської ради

на постанову
Одеського апеляційного господарського суду від 08.02.2007 р.

у справі
№ 6-27-31/584-05-10924

господарського суду
Одеської області

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “Бласт ЛТД”

до
Управління екологічної безпеки Одеської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:
Комунальне підприємство “Міськзелентрест”

про
стягнення 3 349 758,20 грн.

в судовому засіданні взяли участь  представники:

позивача:
Гусаров О.Л., дов. № 18/вхс від 01.06.2007 р.;

відповідача:
Маркевич С.К., дов. № 729/01-14/1 від 04.06.2007 р.;

третьої особи:
— не з’явились;

В С Т А Н О В И В:

У  грудні 2005 р. Товариство з обмеженою відповідальністю “Бласт ЛТД” (далі –Товариство) звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою, у якій спросило стягнути з Управління екологічної безпеки Одеської міської ради (далі –Управління) заборгованість у загальному розмірі 3 330 445,40 грн.

Позовні вимоги Товариство обґрунтовувало тим, що воно виконало роботи за договором будівельного генпідряду № 82а від 22.06.2004 р. (далі –Договір № 82а), проте Управління їх не оплатило, внаслідок чого має відповідну заборгованість у розмірі 3 330 445,40 грн., яка підлягає стягненню на підставі норм ЦК України.

Заявою б/н б/д (т 1, а. с. 35) Товариство уточнило позовні вимоги та просило господарський суд Одеської області стягнути з Управління заборгованість у розмірі 3 349 758,20 грн. Вимоги, викладені у Заяві, Товариство обґрунтовувало тим, що при розрахунку заборгованості Управління у позовній заяві була допущена помилка.

Рішенням господарського суду Одеської області від 19.12.2005 р. позовні вимоги Товариства задоволено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.02.2006 р. рішення господарського суду Одеської області від 19.12.2005 р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.06.2006 р. постанова Одеського апеляційного господарського суду від 14.02.2006 р. та рішення господарського суду Одеської області від 19.12.2005 р. скасовані, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Ухвалою господарського суду Одеської області до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Комунальне підприємство “Міськзелентрест” (далі –Підприємство).

Рішенням господарського суду Одеської області від 26.10.2006 р. (суддя Демешин О.А.) позовні вимоги Товариства задоволено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.02.2007 р. (колегія суддів: Єрмілов Г.А., Воронюк О.Л., Лашин В.В.) рішення господарського суду Одеської області від 26.10.2006 р. залишено без змін.

Вказані судові акти мотивовані тим, що наданими Товариством доказами підтверджується правомірність його позовних вимог, а тому вони підлягають задоволенню на підставі норм ЦК України та ГК України,

Управління звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить постанову Одеського апеляційного господарського суду від 08.02.2007 р. скасувати та направити справу на новий розгляд. Вимоги, викладені у касаційній скарзі, Управління обґрунтовує тим, що апеляційним господарським судом при вирішенні спору було надано неправильну оцінку окремим доказам по справі та порушено норми Закону України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти”, Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, ст. ст. 38, 11110 ГПК України.

Товариство та Підприємство не скористались правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та відзив на касаційну скаргу Управління не надіслали, що не перешкоджає касаційному перегляду постанови апеляційного господарського суду, яка оскаржується.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Управління не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджується, що:

– Управління (Замовник) та Товариство (Генпідрядник) уклали Договір № 82а, згідно якого Генпідрядник зобов’язувався збудувати та здати Замовнику об’єкт, а саме –реконструювати ставки парку Перемоги з водопостачанням та водовідведенням (далі –Об’єкт), відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації в обумовлений цим договором строк, а Замовник зобов’язувався надати Генпідряднику будівельний майданчик, передати затверджену проектно-кошторисну документацію, забезпечити своєчасне фінансування будівництва, прийняти закінчений Об’єкт та повністю сплатити вартість виконаних робіт, матеріалів, устаткування;

– Договором № 82а передбачено, що загальна вартість робіт з урахуванням матеріалів, устаткування тощо складає 5 997 000,00 грн., вказана договірна ціна є динамічною і залежить від рівня цін на матеріальні ресурси, при цьому її можливі зміни підлягають узгодженню з Замовником;

– строк дії Договору № 82а –до 31.12.2004 р;

– на виконання умов Договору № 82а Управління перерахувало Товариству 5 969 962,20 грн. згідно актів виконаних робіт № 6 від 31.08.2004 р., №№ 1 –7 від 01.10.2004 р., №№ 1 –14 від 30.11.2004 р., №№ 1 –6 від 21.12.2004 р., № 1 від 04.02.2005 р., що підтверджується платіжними дорученнями № 19 від 02.08.2004 р., № 25 від 20.09.2004 р., № 31 від 09.11.2004 р., № 37 від 20.12.2004 р., № 42 від 23.12.2004 р., № 43 від 24.12.2004 р., № 1 від 24.12.2004 р., № 2 від 24.12.2004 р., № 1 від 10.03.2005 р.;

– 30.03.2005 р. та 14.09.2005 р. Управління та Товариство уклали додаткові угоди до Договору № 82а, якими встановили нові строки завершення робіт – 30.09.2005р. та 31.12.2005 р. відповідно;

– у додатковій угоді від 14.09.2005 р. Управління та Товариство домовились провести перерахунок зведеного кошторису у зв’язку із подорожчанням матеріалів станом на 2005 р.;

– 25.10.2005р., на виконання умов додаткової угоди від 14.09.2005 р., Управління та Товариство затвердили зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва станом на 01.08.2005 р., яким загальна сума коштів, що підлягає сплаті Управлінням, визначена у розмірі 9 402 368,00 грн.

– акти виконаних робіт №№ 1 –5 за квітень 2005 р., №№ 1, 1/1, 2, 2/2, 3, 3/3, 4 –7 за листопад 2005р. та довідки про вартість виконаних підрядних робіт складені Управлінням та Товариством з дотриманням та у відповідності до норм цивільного законодавства, підписані їх уповноваженими представниками та скріплені печатками;

– загальна вартість виконаних Товариством підрядних робіт складає 9 319 720,40 грн., і є меншою, ніж було передбачено у збільшеному кошторисі (9 402 368,00 грн.), тобто Товариство не вийшло за межі погодженої з  Управлінням вартості робіт.

Відповідно до частини першої ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов’язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов’язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з частинами першою та третьою ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення, ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Частина перша ст. 844 ЦК України встановлює, що ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі; якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.

Абзац другий частини п’ятої ст. 844 ЦК України визначає, що у разі істотного зростання після укладення договору вартості матеріалу, устаткування, які мали бути надані підрядником, а також вартості послуг, що надавалися йому іншими особами, підрядник має право вимагати збільшення кошторису.

Враховуючи викладені обставини справи та наведені вище норми ЦК України, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарського судів про те, що Товариство у відповідності до норм ЦК України виконало усі дії, покладені на нього Договором № 82а  та додатковими угодами до нього, проте Управління не в повному обсязі виконало свої зобов’язання щодо оплати виконаних Товариством за вказаним договором робіт.

Відповідно до частини першої ст. 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 525 та 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, висновки господарських судів першої та другої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Товариства до Управління є такими, що відповідають законодавству України.

Посилання Управління у касаційній скарзі на те, що господарські суди попередніх інстанцій  надали неправильну оцінку окремим доказам по справі не можуть бути взяті Вищим господарськім судом України до уваги, оскільки, виходячи із наданих господарському суду касаційної інстанцій ст. ст. 1115 та 1117 ГПК України повноважень, він не може давати оцінку доказам, а повинен на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевірити застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Твердження Управління, наведене у касаційній скарзі, про необхідність залучення до участі у справі Одеської міської ради є необґрунтованим, оскільки вказаний орган не є стороною Договору № 82а.

Також є безпідставним посилання Управління на порушення норм Закону України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти”, так як незалежно від наявності або відсутності таких порушень Управління не звільняється від обов’язку виконати свої зобов’язання за чинними Договором № 82а та додатковими угодами до нього.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України постанова Одеського апеляційного господарського суду від 08.02.2007 р. ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги Управління  не спростовують висновку апеляційного господарського суду, у зв’язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління екологічної безпеки Одеської міської ради залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 08.02.2007 р. у справі № 6-27-31/584-05-10924 господарського суду Одеської області –без змін.

Головуючий суддя                                                       Г.А. Кравчук

Суддя                                                                          Г.М. Мачульський

Суддя                                                                          В.І. Шаргало