ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.07.07                                                                                           Справа № 21/164

За позовом:              ТзОВ „Лагран Плюс”, м.Львів

до відповідача:  Спільного українсько-німецького підприємства „Фірма Тристалко”, м.Жовква

про стягнення 32721,88 грн.

Суддя Масловська Л.З.

Представники:

від позивача -    Трусь І.Л. - представник

від відповідача - н/з

Представнику позивача роз'яснено його права та обов'язки відповідно до ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору:

Позовні вимоги заявлено ТзОВ „Лагран Плюс” до Спільного українсько-німецького підприємства „Фірма Тристалко” про стягнення  32721,88 грн.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, відзиву на позов не подав, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення №1844727 (в матеріалах справи). Подав клопотання №03/07 від 04.07.2007 року про відкладення розгляду справи, проти позову заперечив.

Відповідно до ст. 75 ГПК України суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин справи і вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив.

01.08.2006 року між ТзОВ „Лагран Плюс” та Спільним українсько-німецьким підприємством „Фірма Тристалко” укладено договір №14.

Відповідно до ст.ст. 638, 639 Цивільного Кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо інше не встановлено законом, у даному випадку сторони уклали договір у письмовій формі. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог закону (ст. 627 ЦК України).

У відповідності до п.1.1. договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов’язання виконувати бурові роботи по улаштуванню технологічних отворів на об’єкті замовника.

Пунктом 2.2. визначено, що вартість робіт за договором складає 25000 грн.

Відповідно до п.2.3. оплата проводиться замовником у термін 3-х місяців після підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт.

Позивач свої зобов'язання по договору виконав в повному обсязі, що підтверджується двостороннім актом приймання-передачі виконаних робіт №2. Даним актом засвідчено виконання передбачених договором робіт на суму 25000 грн. та додаткові роботи на суму 1535 грн. (на вимогу та за погодженням відповідача).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач умов договору щодо оплати виконаних робіт не виконав, тому сума боргу складає 26535 грн.

Для досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача претензію №6/05 від 30.05.2007 року з вимогою сплати заборгованість, яку останній залишив без відповіді.

Відповідно до п.4.4. договору у разі порушення встановлених договором термінів виконання робіт та термінів оплати , сторона винна в порушенні платить другій стороні за кожний прострочений день пеню у розмірі 0,05% вартості робіт за договором, але не більше його вартості, а також штраф у розмірі 20% вартості робіт за договором, позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 875 грн. та штраф у розмірі 5000 грн.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підстві наведної норми закону відповідачу нараховано інфляційні втрати в розмірі 159,21 грн. та 3% річних в сумі 152,67 грн.

Загальна сума заборгованості складає 32721,88 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Враховуючи наведене, суд  дійшов висновку, що позовні вимоги обгрунтовані поданими доказами, і підлягають до задоволення.

Судові витрати покласти на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.193 ГК України, ст.ст. 526, 627, 638, 639 ЦК України, ст.ст. 43, 49, 82, 84, 85 ,121 ГПК України,   суд -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задоволити повністю.

2.          Стягнути з Спільного Україсько-Німецького підприємства "Фірма Тристалко", Львівська обл., м.Жовква, вул.Дорошенка,17 (р/р 3400 в ВАТ „Електронбанк”, МФО 325213, ) на користь ТзОВ „Лагран Плюс”, м.Львів, вул. Шевченка,317 (р/р 0043 у ЗГРУ КБ „Приватбанк” м.Львів, МФО 325321, ) - 26535 грн. –основного боргу, 875 грн. –пені, 5000 грн. - штрафу, 159,21 грн. інфляційних втрат, 152,67 грн. 3% річних, 327,21 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ видати.

Суддя