ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02.07.07р.

Справа № 12/262

За позовом  Українсько-кіпрського товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями „Торговий дом „Босфор” м. Дніпропетровськ

до  Відкритого акціонерного товариства „Південний гірничо-збагачувальний комбінат”, м. Кривий Ріг

за участю  відділу Державної виконавчої служби  Головного управління юстиції у Дніпропетровській області  в особі підрозділу примусового виконанні рішень відділу державної виконавчої служби

про стягнення 436983 грн. 16 коп., розгляд скарги на бездіяльність органу ДВС.

Суддя Жукова Л.В.

при секретарі Балтакса І.В.

Представники сторін:

Від позивача  (стягувача) не з’явився

Від відповідача (боржника) Матвєєва Т.В. довіреність № 32-16/106 від 26.12.2006р.

Від ДВС  Антонов Є.М. довіреність № 92 від 10.04.2007р.

СУТЬ СПОРУ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2002р. у справі № 12/262 стягнено з відповідача на користь позивача  98816,55 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції, а також стягнено державне мито в сумі 988 грн. 16 коп. та  судові витрати  в сумі 69 грн. про що 28.01.2002р. було видано накази  за № 12/262.

23.05.2007р.  позивач (стягувач) звернувся зі скаргою на бездіяльність органу  державної виконавчої служби в якій просить зобов’язати ДВС зупинити виконавче провадження по виконанню наказу господарського суду у справі № 12/262 від 28.01.2002р. до розгляду даної скарги по суті з метою запобігання закінчення виконавчого провадження та порушення цим законних прав і інтересів стягувача; визнати незаконною бездіяльність Головного управління юстиції в особі підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС при виконанні зазначеного вище наказу; зобов’язати Головне управління юстиції в особі підрозділу примусового виконання рішень  відділу ДВС вжити в повному обсязі всі необхідні та передбачені Законом України про виконавче провадження” заходи примусового стягнення, направлені на виконання наказу господарського суду у справі № 12/262 від 28.01.2002р.

У скарзі свої посилання скаржник обгрунтовує тим, що  згідно постанови ДВС в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу було відкрито виконавче провадження по виконання наказу господарського суду № 12/262 від 28.01.2002р. та у відповідності до ст. 49 Закону України „Про виконавче провадження” зазначений вище наказ суду було приєднано до складу зведеного виконавчого провадження. Протягом 2000 –2006р.р. зведене виконавче провадження було зупинено  згідно п.8 ст. 34 Закону України „Про виконавче провадження” у зв’язку з періодичним порушенням господарським судом проваджень у справах про банкрутство ВАТ „Південний ГЗК” та введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів. Ухвалою суду від 16.11.2006р. провадження у справі про банкрутство  ВАТ „Південий ГЗК” припинено. 27.03.2007р. підрозділом примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Дніпропетровській області  прийнято постанову про прийняття виконавчого провадження  з примусового виконання наказу № 12/262 від 28.01.2002р. Як зазначає позивач в скарзі в період з 12.07.2001р. ні ДВС Інгулецького районного управління юстиції, ні підрозділом з примусового виконання рішення Головного управління юстиції не було вжито жодних заходів для примусового виконання наказу   суду № 12/262 від 28.01.2002р. передбачених ст. 5 Закону України „Про виконавче провадження, порушені строки виконання рішення суду  передбачені ст. 25  згаданого  вище Закону. Крім того, скаржнику стало відомо про існування ухвали суду від 28.02.2007р. у справі № Б29/21/05 про роз’яснення ухвали суду від 10.08.2006р. за справою № Б29/21/05 за змістом якої видно, що  відповідно до ст. 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” вимоги кредиторів, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство і не були заявлені у межах справи про банкрутство вважаються погашеними. Скаржник в скарзі зазначає, що дана ухвала є незаконною, так як порушує права  скаржника, оскільки згідно ст. 124 Конституції України, ст. 115 ГПК України судові рішення є обов’язковими для виконання на всій території  України і  виконуються в порядку визначеному Законом України „Про виконавче провадження”.  Скаржник вказує на те, що цим законом не передбачено припинення виконавчого провадження з підстав, вказаних в ст. 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Представник   відповідача (боржника) у судовому засіданні та у наданих суду запереченнях  на скаргу проти скарги заперечує, просить відмовити у її задоволенні посилаючись на те,  що  постановою від 27.03.2007р. прийнято виконавче провадження до примусового виконання відносно боржника ВАТ „Південний ГЗК”, наказ господарського суду № 12/262 знаходиться на  виконанні у ДВС та на виконання зазначеного наказу ДВС Головного управління юстиції 30.03.2007р. надіслано запит на адресу „Південний ГЗК” про надання інформації; 05.04.2007р. винесена постанова про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження; 07.05.2007р., 16.05.2007р., 17.05.2007р. ДВС прийнято постанови про арешт коштів боржника. За викладених обставин боржник вважає, що скарга стягувача є не обгрунтованою та не відповідає обставинам справи, а посилання скаржника на бездіяльність ДВС є такими, що спростовуються наведеними вище фактами  та діями проведеними ДВС щодо виконання наказу господарського суду № 12/262 від 28.01.2002р.

Представник ДВС проти скарги стягувача заперечує, у судовому засіданні та у наданому суду відзиві зазначає, що  підрозділом примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції. 27.03.2007р. було прийнято до виконання зведене виконавче провадження відносно примусового стягнення з ВАТ „Південний ГЗК”  заборгованості по 26 виконавчими документами, в т.ч. і за наказом господарського суду № 12/262 від 28.01.2002р. 29.03.2007р. державним виконавцем були  направлені вимоги  про надання інформації до МРЕВ ДАІ м. Кривого Рогу, до інспекції державного технічного нагляду Дніпропетровської обласної державної адміністрації, до територіального управління Держпромгірнагляду, до ДП „Придніпровська залізниця” та до інших установ щодо виявлення майна та грошових коштів боржника. 05.04.2007р., 06.04.2007р., 07.05.2007р.   державним виконавцем було накладено арешт на  всі кошти боржника та заборонено боржнику здійснювати відвантаження готової продукції. У зв’язку з вищевикладеним представник  ДВС вважає, що скарга стягувача на бездіяльність ДВС  в ході  примусового виконання наказу господарського суду № 12/262 є безпідставною та державним виконавцем ДВС прийняті всі заходи щодо примусового виконання зазначеного наказу, які передбачені Законом України „Про виконавче провадження”.

Скаржник (стягувач) в судове засідання 02.07.2007р. не з’явився, причину неявки суду не повідомив, з клопотанням не звернувся, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу ДВС в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, господарський суд –

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2002р. у справі № 12/262 стягнено з відповідача на користь позивача  98816,55 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції, а також стягнено державне мито в сумі 988 грн. 16 коп. та  судові витрати  в сумі 69 грн. про що 28.01.2002р. було видано накази  за № 12/262.

Ухвалою суду від 08.02.2007р. за заявою ДВС в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу було видано  дублікат наказу господарського суду № 12/262 від 28.01.2002р. на підставі ст. 120 ГПК України.

Державною виконавчою службою Інгулецького районного управління юстиції  на підставі зазначеного вище наказу було  прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження  щодо стягнення з боржника зазначеної вище суми.

В ході розгляду скарги судом встановлено, що протягом 2000 –2006р.р. зведене виконавче провадження було зупинено  згідно п.8 ст. 34 Закону України „Про виконавче провадження” у зв’язку з періодичним порушенням господарським судом проваджень у справах про банкрутство ВАТ „Південний ГЗК” та введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою суду від 16.11.2006р. провадження у справі про банкрутство  ВАТ „Південний ГЗК” припинено.

Як вбачається з наданих матеріалів справи 16.11.2006р.  ухвалою господарського суду провадження у справі про банкрутство ВАТ „Південний ГЗК” припинено, однак Державною виконавчою службою виконавчі дії стали проводились лише в березні 2007 року, що є порушенням ст.ст. 5,  25, 36 Закону України „Про виконавче провадження”, а отже посилання  відповідача (боржника) та ДВС на безпідставність скарги стягувача  не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки Державною виконавчою службою в перідо з 16.11.2006р. по  27.03.2007р. не проводились виконавчі дії   щодо примусового виконанні наказу господарського суду № 12/262 від 28.01.2002р. і доказів провадення  виконавчих дій в зазначений період боржником  та представником ДВС не надано.

Статтею 36 Закону України „Про виконавче провадження” передбачено, що після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець зобов’язаний своєю постановою поновити виконавче провадження за власною ініціативою, або за заявою стягувача, і вжити всі необхідні заходи  примусового стягнення за виконавчим документом.

Відповідно до вимог ст. 5 Закону України „Про виконавче провадження” державний виконавець зобов’язаний вжити всі заходи примусового виконання рішень, встановлених Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Статтею 25 Закону України „Про виконавче провадження” встановлено, що державний виконавець зобов’язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що починаючи з 16.11.2006р. по 27.03.2007р.  ні ДВС Інгулецького районного управління юстиції, ні відділом примусового виконання рішень ДВС Головного управління юстиції у Дніпропетровській області не було вжито належних заходів для примусового виконання наказу господарського суду  № 12/262 від 28.01.2002р., що підтверджується і заявою ДВС в Інгулецькому районі про видачу дублікату наказу № 12/262, оскільки ДВС його було втрачено.

Лише 27.03.2007р.  постановою підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції було прийнято до виконання зведене виконавче провадження відносно примусового стягнення з ВАТ „Південний ГЗК”  заборгованості по 26 виконавчими документами, в т.ч. і за наказом господарського суду № 12/262 від 28.01.2002р.

29.03.2007р. державним виконавцем були  направлені вимоги  про надання інформації до МРЕВ ДАІ м. Кривого Рогу, до інспекції державного технічного нагляду Дніпропетровської обласної державної адміністрації, до територіального управління Держпромгірнагляду, до ДП „Придніпровська залізниця” та до інших установ щодо виявлення майна та грошових коштів боржника. 05.04.2007р., 06.04.2007р., 07.05.2007р.   державним виконавцем було накладено арешт на  всі кошти боржника та заборонено боржнику здійснювати відвантаження готової продукції.

Також, скаржник у скарзі просить зупинити виконавче провадження по виконанню наказу господарського суду № 12/262 від 28.01.2002р. до розгляду даної скарги по суті з метою запобігання закінчення виконавчого провадження та порушення цим законних прав та інтересів позивача (стягувача). Дані вимоги не можуть бути задоволені судом, виходячи з того, що  ст. 121-2 ГПК України не передбачає зупинення господарським судом виконавчого провадження на стадії виконання судового рішення.

Що ж стосується ухвали господарського суду від 28.02.2007р. по справі № Б29/21/05 про роз’яснення ухвали суду від 10.08.2006р. якою  встановлено, що  відповідно до ст. 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” вимоги кредиторів, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство і не були заявлені у межах справи про банкрутство вважаються погашеними, то дана ухвала не може бути прийнята судом до уваги, оскільки відповідно до  ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження” виконавче провадження підлягає закінченню у випадках: визнання відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником про закінчення виконавчого провадження; ліквідації юридичної особи –сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов’язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника при виконанні рішення про передачу їх стягувачеві, або знищення речі, яка мала бути передана стягувачеві в натурі; закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення; передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника –юридичної особи або арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом; фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, або на письмову вимогу стягувача; направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, у випадку, передбаченому частиною третьою ст. 76 цього  Закону; якщо рішення фактично виконане, відповідно до пункту 8 частини першої цієї статті, під час виконання рішення Європейського суду з прав людини.

Отже, вищенаведені норми статті 37 Закону України „Про виконавче провадження”  не  передбачають  закінчення виконавчого провадження з  підстав  визначених ст. 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Приймаючи до уваги викладене,  суд находить підстави достатніми для задоволення  скарги  позивача (стягувача) частково.

Керуючись  ст.ст. 5, 25, 36, 37 Закону України „Про виконавче провадження”, ст.ст.86,   121-2   Господарського  процесуального  кодексу України, суд –

УХВАЛИВ:

Скаргу   позивача (стягувача)  на бездіяльність органу    Державної виконавчої служби задовольнити частково.

1. Визнати незаконною бездіяльність Головного управління юстиції в особі підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС при виконанні наказу господарського суду Дніпропетровської області по справі № 12/262 від 28.01.2002р.

2. Зобов’язати  Головного управління юстиції в особі підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС вжити в повному обсязі всі  необхідні та передбачені Законом України „Про виконавче провадження заходи примусового стягнення направлені на виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області по справі № 12/262 від 28.01.2002р.

3. В частині зупинення виконавчого провадження по виконанню наказу господарського суду № 12/262 від 28.01.2002р. до розгляду даної скарги по суті з метою запобігання закінчення виконавчого провадження та порушення цим законних прав та інтересів позивача (стягувача) відмовити.

Суддя

Л.В. Жукова