ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2007 р.
№ 44/117пн

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді:
суддів:
Добролюбової Т.В.,
Гоголь Т.Г.,
Продаєвич Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу
Виконавчого комітету Донецької міської ради

на рішення
господарського суду Донецької області від 30.01.2007

у справі
№ 44/117пн

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю ?Ресторан ?Золота рибка?, м. Донецьк

до
Виконавчого комітету Донецької міської ради

про
про визнання права власності

за участю представників сторін:

від позивача:
не з'явилися

від відповідача:
не з'явилися

Відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу належним чином повідомлені про час і місце засідання суду (ухвала Вищого господарського суду України від 03.04.2007, надіслана сторонам у справі 03.04.2007 року), проте сторони не скористалися правом, наданим їм статею 22 Господарського процесуального кодексу України щодо участі у засіданні суду касаційної інстанції.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2006 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ресторан "Золота рибка" звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до виконкому Донецької міської ради про визнання права власності на прибудови до ресторану під літерою А1 –1 площею 36,9 кв.м., приміщення І –тамбур площею 0,7кв. м, Іа –коридор площею 2,2 кв. м, ІІ –кладова    площею   8,1 кв.м.,    ІІІ –кладова  площею 3,4   кв.м.,   ІV –щитова

Доповідач: Продаєвич Л.В.

площею 3,1 кв.м., V - підсобна площею 5,9 кв.м, VI –підсобна площею 7,5 кв.м., VII –тамбур площею 2,7 кв.м, які розташовані на прибудинковій території житлового будинку №27 по вул. Університетській у м. Донецьку.

Рішенням господарського суду Донецької області від 13.04.2006 (суддя: Мєзєнцев Є.І.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25.05.2006 (судді: Волков Р.В. –головуючий, Запорощенко М.Д., Москальова І.В.) –позов задоволений. Визнано право власності ТОВ "Ресторан "Золота рибка" на прибудову до ресторану "Золота рибка" під літерою А1- площею 36,9 кв.м, приміщення І –тамбур площею 0,7 кв.м, Іа – коридор площею 2,2 кв. м, ІІ –кладова площею 8,1 кв.м, ІІІ –кладова площею 3,4 кв. м, ІV –щитова площею 3,1 кв.м, V –підсобна площею 5,9 кв.м, VI –підсобна площею 7,5 кв.м, VII –тамбур площею 2,7 кв.м .

Вищим господарським судом України за касаційною скаргою Виконавчого комітету Донецької міської ради здійснено касаційний перегляд прийнятих у цій справі судових актів, за результатами якого постановою від 19.10.2006 останні скасовані з направленням справи на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

При новому розгляді справи рішенням господарського суду Донецької області від 30.01.2007 (суддя: Сковородіна О.М.) –позовні вимоги ТОВ "Ресторан "Золота рибка" задоволені. Визнано право власності за ТОВ "Ресторан "Золота рибка" на об'єкти нерухомості, а саме: прибудову до ресторану "Золота рибка" під літерою А1- площею 36,9 кв.м, приміщення І –тамбур площею 0,7 кв.м, Іа – коридор площею 2,2 кв. м, ІІ –кладова площею 8,1 кв.м, ІІІ –кладова площею 3,4 кв. м, ІV –щитова площею 3,1 кв.м, V –підсобна площею 5,9 кв.м, VI –підсобна площею 7,5 кв.м, VII –тамбур площею 2,7 кв.м.

Судове рішення вмотивоване доведеністю позовних вимог та тим, що укладеною між сторонами додатковою угодою до договору оренди виконком погодився з тим, що товариство має певні речові права щодо об'єкту самочинного будівництва і визнає право оренди землі останнього.

В поданій до Вищого господарського суду України касаційній скарзі, Виконавчий комітет Донецької міської ради просить скасувати прийнятий у справі судовий акт, з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позову відмовити з огляду на порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права.

Скаржник у касаційній скарзі наводить зміст статті 376 Цивільного кодексу України, статей 148, 151, 290 Господарського кодексу України, статей 116, 123, 125, 126 Земельного кодексу України та робить висновок, що укладена додаткова угода до договору оренди землі не може вважатися документом, що посвідчує право позивача на земельну ділянку під самовільною прибудовою до ресторану, оскільки земельна ділянка в натурі позивачеві не виділялася.

Посилаючись на приписи статей 42, 43, 34 Господарського процесуального кодексу України скаржник зазначає, що позивачем не доведено у судових засіданнях, що ним у встановленому порядку набуто право користування земельною ділянкою.

Крім того, виконком Донецької міської ради посилається на те, що він взагалі не може виступати відповідачем у справі, оскільки ніяким чином не порушує прав власності позивача.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, перевіривши матеріали справи на предмет повноти встановлення обставин справи, правильності застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на таке:

В силу статті 11112 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи. Місцевий господарський суд зобов'язаний діяти згідно з цими вказівками і не має права ухилятися від їх виконання.

Господарський суд Донецької області, у порушення положення зазначеної норми, під час нового розгляду справи не прийняв до уваги вказівки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 19.10.2006 року.

Як встановлено господарським судом і вбачається із матеріалів справи, ТОВ "Ресторан "Золота рибка" за договором купівлі - продажу нерухомості від 26.01.2001 придбало на біржових торгах Київської універсальної біржі приміщення будинку №27 по вул. Університетській у м. Донецьку, загальною площею 366,7кв.м.

Судом також встановлено, що між виконкомом Донецької міської ради (орендодавець) та ТОВ "Ресторан "Золота рибка" (орендар) 03.08.2004 укладено договір оренди земельної ділянки №494б №Ю-10789/2003, за умовами якого орендодавець надав у строкове платне користування без виділення в натурі (на місцевості) земельну ділянку площею 323,46 кв.м., що знаходиться на території Ворошиловського району м. Донецька по вул. Університетській, 27 із прибудинкової території будівлі.

Згідно з пунктом 1.2 вказаного договору площа земельної ділянки визначена пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться у користуванні або власності орендаря. Вказаний договір оренди зареєстрований у передбаченому законом порядку.

Судом під час розгляду справи встановлено, що позивачем здійснено самочинне будівництво приміщення до придбаної за договором купівлі –продажу нерухомості від 26.01.2001 року будівлі з метою розташування в приміщенні закусочної "Бістро".

Саме на ці приміщення добудови позивач просить визнати право власності на підставі статей 376, 392 Цивільного кодексу України.

Підставою для направлення справи на новий розгляд судом касаційної інстанції було визначено недотримання позивачем порядку здійснення будівництва на земельній ділянці, яка не була виділена для цієї мети; не усунення протиріч у твердженнях товариства та не надання доводам виконкому про не оспорення ним прав власності позивача належної оцінки.

Натомість, задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності за ТОВ "Ресторан "Золота Рибка" на об'єкти нерухомості місцевий господарський суд виходив із того, що після проведення товариством самочинного будівництва, між ним та виконавчим комітетом Донецької міської ради укладена додаткова угода від 21.11.2006 до договору оренди землі від 03.08.2004, з якої вбачається, що орендодавець, здійснюючи розрахунок орендної плати за землю врахував площу частини будівлі, яка знаходиться у користуванні або власності орендаря - 423,3кв.м., що в свою чергу свідчить про зарахування виконавчим комітетом Донецької міської ради площ здійснених позивачем прибудов до ресторану, а саме: тамбуру, коридору, кладових тощо.

Додаткова угода до договору оренди зареєстрована 21.12.2006 за №В/2-2103 в Донецькому міському управлінні земельних ресурсів.

Колегія суддів, не погоджуючись із судовим рішенням, відзначає, що відповідно до приписів статті 120 Земельного кодексу України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування –на підставі договору оренди.

Порядок використання орендованої земельної ділянки врегульований статею 124 Земельного кодексу України та статтями 14, 15 Закону України "Про оренду землі".

Орендарі набувають право на оренду земельної ділянки на підставах і у порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі".

Особа, яка бажає одержати земельну ділянку в оренду подає до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування заяву (клопотання). Розгляд заяви і надання земельної ділянки в оренду проводяться у порядку, визначеному статею 122 Земельного кодексу України.

Згідно з пунктами 2,3,4 статті 15 Закону України "Про оренду землі" у разі згоди орендодавця між ним і орендарем укладається письмовий договір оренди.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР (з наступними змінами) територіальним громадам міст належить право комунальної власності на землю.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Відповідно до частин 1, 3 статті 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд, при прийнятті рішення дійшов передчасного висновку про наявність підстав для визнання за товариством права власності на самочинно збудовані об'єкти нерухомості.

Враховуючи викладене, ухвалене у справі рішення підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції, при якому необхідно повно встановити обставини справи та вирішити спір відповідно до закону.

Керуючись ст. ст. 43, 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Донецької області від 30.01.2007 у справі №44/117пн –скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Донецької міської ради –задовольнити частково.

Головуючий, суддя

Т. Добролюбова

Суддя

Т. Гоголь

Суддя

Л. Продаєвич