ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

"03" липня 2007 р.                                                                   Справа № 11/21-АП-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Чернявського В.В. при секретарі Борхаленко О.А. за участю представників сторін:

відпозивача:  Білецького О.В.- уповн. предст., дов. від 22.12.2006р.

від  відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Селянського (фермерського) господарства "Вікторія", Високопільський р-н, с. Миколаївка

до Нововоронцовської міжрайонної державної податкової інспекції, смт. Високопілля

про   визнання нечинним податкового повідомлення-рішення

Провадження у справі відкрито за позовом про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення № /0 від 11.12.2006р., яким контролюючий орган визначив платнику податку на додану вартість (ПДВ) 64870,79 грн. ПДВ та 32435,40грн. штрафу.

Відповідач позов не визнав, надав письмові заперечення проти позову.

Спірним є питання про те, в якій з податкових декларацій з ПДВ - загальній чи спеціальній - позивач-платник ПДВ мав декларувати зобов'язання з ПДВ за операціями продажу у березні, квітні, червні 2006р. 500  тонн пшениці на користь ТОВ "Експотрейд".

В загальних рисах позиції сторін у спорі такі.

Позивач стверджує, що продавав продукцію власного виробництва, оскільки крім пшениці, позиченої у приватного підприємця Фінаєвої Л.Ф., мав в обороті пшеницю, кількість якої первинно отримана з врожаю 2004р. з угідь, які використовував за незареєстрованими договорами оренди землі, а облік цього врожаю вів з порушенням бухгалтерського обліку. Поряд з цим, враховуючи певну нелегітимність отримання врожаю за незареєстрованими договорами оренди землі, позивач акцентує увагу на тому, що повернення позики Фінаєвій Л.Ф. відбувалося з власного врожаю пшениці 2006р., а позиченою пшеницею у Фінаєвої Л.Ф. фактично поновлювалась обігова кількість пшениці СФГ "Вікторія". Оскільки повернено власну пшеницю (а не, наприклад, куплену), то використання запозиченого (на продаж) у вирішенні питання про те, чи власного, чи не власного виробництва це пшениця, слід оцінювати з врахуванням джерела повернення позики: повернуто продукцію власного виробництва, тому й щодо операції продажу позиченого товару слід вважати про продаж товару власного виробництва. Відповідно, позивач вважає, що правильно декларував податкові зобов'язання з ПДВ у спеціальній (сільськогосподарській) податковій декларації з ПДВ та використовував задекларований таким чином податок на певні передбачені законом цілі.

Представник позивача стверджує про наявність конфлікту інтересів у спорі у розумінні п.п.4.4.1ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Відповідач вказує і на нелегітимність отримання платником  ПДВ доходів за незареєстрованими органом влади договорами оренди землі, і на докази щодо спростування використання такої землі у певний період і орендатором і особою, яка передала землю в оренду.

Відповідач зауважує, що за бухгалтерським обліком позивач продав ТОВ "Експотрейд" саме пшеницю, позичену у приватного підприємця Фінаєвої Л.Ф., тобто пшеницю не власного виробництва, податкові зобов'язання щодо цієї операції мали декларуватися не у порядку п.п.11.29 ст.11 Закону України "Про податок на додану вартість".

Відповідач наводить обґрунтування невідповідності нормативним вимогам бухгалтерського обліку позивачем врожаю пшениці за незареєстрованими договорами оренди землі.

Відповідно, Нововоронцовська МДПІ вважає, що певні суми спірного ПДВ позивачем мали бути задекларованими у загальній, а не спеціальній податковій декларації з ПДВ, та сплаченими до бюджету, а не використаними на потреби позивача.

С у д     в с т а н о в и в:

Податковим повідомленням-рішення № /0 від 11.12.2006р. Нововоронцовська МДПІ визначила селянському (фермерському) господарству "Вікторія" 64870,79грн. податкового зобов'язання з податку на додану вартість та 32435,40грн. штрафу.

Це податкове повідомлення-рішення мотивоване посиланням на обставини, встановлені за актом перевірки № 55-23/25651508 від 30.11.2006р., та застосуванням п.11.29 ст.11 Закону України "Про податок на додану вартість" (Закон про ПДВ), п.п."б", п.п.4.2.2 ст.4, п.п.17.1.3 ст.17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (Закон № 2181).

Позов за заявленим предметом і підставами підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

У вказаному акті перевірки контролюючий орган  наступним чином виклав встановлені під час перевірки обставини та їх кваліфікацію в якості порушень, що привели до визначення оспорюваних податкових зобов'язань і штрафу: "Перевіркою правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість за період з 01.07.2005р. по 30.09.2006р. встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет, в сумі 64870,79грн., в тому числі:

- за березень 2006р. у розмірі 17320,39грн.;

- за квітні 2006р. у розмірі 29475,40грн.;

- за червень 2006р. у розмірі 18075, 00 грн...

... Перевіркою встановлено, що на порушення п.11.29 ст.11 Закону про ПДВ березні, квітні та червні 2006 року ФГ "Вікторія" допустило неправомірне користування пільгою та занизило податкові зобов'язання по податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, у розмірі 64870,79 грн., а саме: у березні 2006 року згідно звіту про рух товарно-матеріальних цінностей по рахунку 26 "Готова продукція" за березень 2006 року залишок пшениці власного виробництва станом на 01.03.2006 року складав 16,710тонн також у березні 2006р. до Фермерською господарства "Вікторія" надійшло 500тонн пшениці від ПП Фінаєвої Л.Ф. як товарний кредит (договір позики товарного кредиту від 01.03.2006р., накладна № 1 від 01.03.2006р.), тобто у ФГ "Вікторія" на момент продажу продукції був залишок пшениці у розмірі 516,71тонн, в тому числі власної продукції - 16,710тонн пшениці та не власного виробництва (придбаної в рамках отримання товарного кредиту ) - 500тонн пшениці. Як свідчать дані звітів про рух товарно-матеріальних цінностей по рахунку № 26 "Готова продукція" за березень, квітень та червень 2006 року - продукція власного виробництва (пшениця), крім 12,3 тонн у червні 2006 року від переробки, не надходила. ФГ "Вікторія" у березні, квітні та червні 2006 р. здійснює поставки пшениці ТОВ "Експотрейд" у розмірі 529,01тонн на загальну суму 411734,25 грн., в тому числі ПДВ 68622,37 грн.  і відображає ці поставки у скороченій декларації по податку на додану вартість, по якій ФГ "Вікторія" згідно п.11.29 ст.11 Закону про ПДВ та "Порядку акумуляції та використання     коштів,     які     нараховуються     сільськогосподарськими товаровиробниками  - платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію ( крім підакцизних товарів) виготовлену  на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1999 р. № 271 зі змінами та доповненнями внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 488 від 11.04.2002р.; користується пільгою, тобто відображає поставки продукції власного виробництва, а податок   на    додану   вартість   не   сплачує  до    бюджету,   а  використовує  на придбання матеріально-технічних ресурсів. Але ж із загальної кількості реалізованої продукції ТОВ "Експотрейд" лише 29,01тонн пшениці була продукцією  власного виробництва, інша реалізована продукція у розмірі 500тонн є продукцією не власного виробництва, тобто на її поставки пільга не поширюється,  а податок на додану вартість сплачується в загальному порядку".

В акті перевірки також відображені задекларовані платником показники податкових декларацій з ПДВ за названі податкові періоди: березень, квітень, червень 2006р., а саме:  за спеціальною декларацією - у березні податкове зобов'язання 22532грн., податковий кредит 14752грн., відповідно-різниця до зарахування на спецрахунок та для використання платником на певні цілі - 7780грн., у квітні податкове зобов'язання 32321грн., податковий кредит 9138грн., різниця 23183грн., у червні податкове зобов'язання 30658грн., податковий кредит 3866грн., різниця 26792грн.; за загальною податковою декларацією з ПДВ - у березні і квітні податкові зобов'язання, податковий кредит та різниця - 0, у червні 2006р. - податкове зобов'язання 2104грн., податковий кредит 1201грн., різниця 903грн. (таблиця з цими даними в копії акта перевірки на а.с.27, 28 т.1).

Контролюючий орган визначив платнику податку податкове зобов'язання з ПДВ з операцій продажу у березні, квітні, червні 2006р. пшениці товариству "Експотрейд", вважаючи, що СФГ "Вікторія" незаконно декларувало зобов'язання за цими операціями у спеціальній сільськогосподарській податковій декларації, оскільки реалізовувало не власну продукцію, а позичену у приватного підприємця Фінаєвої Л.Ф.

В редакції  Закону України № 2987 від 18.10.2005р. до 01.01.2007р. зупинено дію пункту 7.7 ст.7, пунктів 10.1 і 10.2 ст.10 Закону про ПДВ в частині сплати до бюджету податку на додану вартість щодо операцій з поставки товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, за винятком операцій з поставки переробним підприємствам молока та м'яса живою вагою, що здійснюються сільськогосподарськими товаровиробниками незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, в яких сума, одержана від поставки сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік, становить не менше 50% загальної суми валового доходу підприємства. Зазначені кошти залишаються в розпорядженні сільськогосподарських  товаровиробників і використовуються ними на придбання матеріально-технічних ресурсів виробничого призначення. Порядок акумуляції та використання зазначених коштів визначається Кабінетом Міністрів України. Станом на час вирішення спору п.7.7.ст.7 та п.10.1, 10.2 ст.10 Закону про ПДВ зупинені до 01.01.2008р.

"Порядок заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість" затверджено наказом ДПА України № 166 від 30.05.1997р. Відповідно до цього Порядку платники податку, у яких згідно з чинним законодавством  суми податку на додану вартість повністю залишаються у розпорядженні цих платників податку для цільового використання, подають податкову декларацію з податку на додану вартість (скорочену). До такої податкової декларації включаються лише ті операції, що стосуються спеціальних режимів, установлених законом.

Зі змісту пункта 4 "Порядку акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками - платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) - власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини" (затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 271 від 26.02.1999р.) слідує, що за спеціальною декларацією при визначенні об'єкта оподаткування платник податку, що підпадає під дію п.11.29 ст.11 Закону про ПДВ, декларує як податкове зобов'язання так і податковий кредит з ПДВ.

Розподіл даних за податковими зобов'язаннями та податковим кредитом між загальною  та спеціальною  податковими деклараціями з ПДВ має відбуватися за ознакою пов'язаності певних господарських операцій з сільськогосподарським товаровиробництвом - цей висновок слідує зі змісту наведеного п.11.29 ст.11 Закону про ПДВ.

Вказаний спеціальний  режим оподаткування за п.11.29 ст.11 Закону про ПДВ полягає в тому, що суми ПДВ, отримані з операцій з продажу продукції власного виробництва, що здійснюються сільгосптоваровиробниками, залишаються в розпорядженні таких сільгосптоваровиробників і перераховуються ними з поточного рахунку на окремий рахунок у терміни, передбачені для перерахування суми ПДВ з правом використання коштів на придбання матеріально-технічних ресурсів виробничого призначення. Ці суми ПДВ, що не підлягають сплаті до бюджету, але нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками та залишаються у їх розпорядженні з зарахуванням на окремий рахунок з правом використання на вказані цілі, не можуть вважатися податковими зобов'язаннями, відповідно не можуть визначатися контролюючими органами як податкові зобов'язання в податкових повідомленнях-рішеннях при недекларуванні їх платником податків. Такі висновки робить і ДПА України в листі № 611/7/19-2117 від 14.11.2002р.

В чинному законодавстві стосовно оподаткування ПДВ визначення терміну "продукція власного виробництва" не існує. Орієнтований перелік доходів від реалізації продукції власного виробництва наведено у п.4 Постанови КМ України № 658 від 23.04.1999р., якою затверджено "Положення про порядок справляння та обліку фіксованого сільськогосподарського податку". За цим пунктом Положення "сума, отримана платником податку від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки (крім підакцизних товарів), включає доходи, отримані від:

- реалізації продукції рослинництва і тваринництва, що вироблена (вирощена) на угіддях, які належать сільськогосподарському товаровиробнику на праві власності,  або надані йому в користування, та продуктів її переробки на власних підприємствах;

- реалізації продукції рибницьких, рибальських та риболовецьких господарств, які займаються розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) і продуктів її переробки на власних підприємствах;

- реалізації продукції, що вироблена із сировини власного виробництва на давальницьких умовах, незалежно від територіального розміщення переробного підприємства".

Перелік доходів від реалізації продукції власного виробництва за п.4 названого положення не є виключним, тим більше не можна обмежувати цим переліком продукцію власного виробництва суб'єкта господарювання при вирішенні спору щодо оподаткування доходів податком на додану вартість, а не площ угідь фіксованим сільськогосподарським податком.

За оцінкою суду у вирішенні спору є визначальним специфіка природи позики, її повернення, визначеність пшениці - об'єкта набуття за позикою й реалізації - родовими ознаками.

Відповідно до п.п.3.1.1 ст.3 Закону про ПДВ об'єктом оподаткування є операції платників податків з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться  на митній території України, в тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу (орендарю). Під поставкою товарів у цьому Законі за п.1.4 ст.1 розуміються будь-які операції, що здійснюються згідно  з  договорами  купівлі-продажу,  міни,  поставки та іншими цивільно-правовими  договорами,  які  передбачають  передачу  прав власності на такі товари  за  компенсацію незалежно від строків її поставки,  а  також  операції  з  безоплатної  поставки товарів та операції  з  передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу)   або   поставки   майна   згідно  з  будь-якими  іншими договорами,   умови   яких  передбачають  відстрочення  оплати  та передачу  права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

За Законом про ПДВ оподатковується податком на додану вартість саме додана вартість.

Встановивши при перевірці продаж позивачем на користь ТОВ "Експотрейд" 500 тонн позиченої у ПП Фінаєвої Л.Ф. пшениці та кваліфікувавши цю поставку пшениці як об'єкт оподаткування для визначення податкового зобов'язання за загальною, а не спеціальною податковою декларацією, Нововоронцовська МДПІ не врахувала природи позики, визначеності предмета продажу родовими ознаками та факту повернення СФГ "Вікторія" приватному підприємцю Фінаєвій Л.Ф. вже безпосередньо власновирощеної фермерським господарством пшениці.

За договором позики від 01.03.2006р. приватний підприємець Фінаєва Л.Ф., як позикодавець зобов'язалась надати фермерському господарству "Вікторія" (позичальнику) 500 тонн пшениці, а позичальник зобов'язався повернути цю кількість пшениці до 31.08.2006р. Фермерським господарством "Вікторія" отримано від приватного підприємця Фінаєвої Л.Ф. 500 тонн пшениці за накладною від 01.03.2006р. (копія на а.с. 82 т.1), повернуто підприємцю 500 тонн пшениці за накладною від 31.07.2006р. (копія на а.с.83 т.1). Копії цих накладних, в тому числі й щодо повернення пшениці, суду надано Нововоронцовською МДПІ. Зі звіту СФГ "Вікторія"  про рух товарно-матеріальних цінностей по бухгалтерському рахунку № 26 "Готова продукція" (копія якого суду також надана Нововоронцовською МДПІ) слідує, що цим фермерським господарством повернуто 31.08.2006р. приватному підприємцю Фінаєвій Л.Ф. 500 тонн пшениці з числа власно вирощеної фермерським господарством. Повернення саме власно вирощеної продукції не є спірним за позиціями сторін у справі.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За ч.2 ст.1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. У оцінюваних відносинах учасники позики окремо за текстом договору зазначили, що позика є безпроцентною, безоплатною, тобто не породжує доданої власності.

Враховуючи природу позики, визначеність предмета продажу родовими ознаками, повернення позивачем позикодавцю вже власно вирощеної пшениці, суд дійшов висновку, що податкові зобов'язання з продажу позивачем позиченої у іншого суб'єкта пшениці при поверненні позикодавцю власно вирощеної пшениці слід кваліфікувати як продаж товару власного виробництва. Позиченою пшеницею у Фінаєвої Л.Ф. позивачем фактично поновлювалась обігова кількість пшениці СФГ "Вікторія". Оскільки повернено пшеницю власно вирощену (власного виробництва), а не, наприклад, куплену, то використання  позиченого - на продаж - у вирішенні питання про те, чи власного, чи не власного виробництва це пшениця слід здійснювати з врахуванням джерела повернення позики: повернуто продукцію власного виробництва, тому й щодо операції продажу позиченого слід вважати про продаж товару власного виробництва.   Результат вирішення спору міг би бути іншим і у випадку, якби позивач реалізовував товариству "Експотрейд" не позичену, а наприклад, куплену у іншої особи пшеницю, і у випадку повернення позики пшеницею, набутою з іншого джерела, ніж безпосередньо власне вирощування пшениці (купленою і т.і.).

Суд приймає до уваги, що основними напрямками діяльності СФГ "Вікторія" за його статутом (копія на а.с.7-11) є  вирощування, виробництво сільськогосподарської продукції рослинного та тваринного походження, рослинництво, тваринництво, переробка сільськогосподарської продукції.

Задовольняючи позов, суд відносить судові витрати у справі (судовий збір) на Державний бюджет України.

Керуючись ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення № /0 від 11.12.2006р. щодо визначення Нововоронцовською МДПІ селянському (фермерському) господарству "Вікторія" 64870грн. 79коп. податкового зобов'язання з податку на додану вартість та 32435грн. 40 коп. штрафу.

3. Стягнути з Державного бюджету України (Уповноважений територіальний орган –Головне управління Державного казначейства України у Херсонській області, м. Херсон, вул. Комсомольська, буд. 21, ) на користь Селянського (фермерського) господарства "Вікторія" , Херсонська обл., Високопільський район, с. Миколаївка) 3грн. 40коп. витрат зі сплати судового збору.

Виконавчий лист видати за зверненням позивача після набрання постановою законної сили.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня  складення постанови у повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви на апеляційне оскарження, якщо такої заяви не буде подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження буде подано, але апеляційної скарги у визначений строк подано не буде, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя                                                                  В.В. Чернявський