ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.07.07 р.                                                                               Справа № 32/424пд

Суддя господарського суду Донецької області Донець О.Є.

розглянув увідкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом:   Товариства з обмеженою відповідальністю “АПС-індастрі”, м.Донецьк

до  відповідача-1:     Товариства з обмеженою відповідальністю “МВА”, м.Донецьк

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю “НОВІ ВІКНА”, м.Донецьк

про визнання правочину недійсним

за участю представників:

від позивача:      Ауксутіс Е.С. – дов.

від відповідача-1:  Момот О.В. – дов.

від відповідача-2:  Момот О.В. – дов.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Донецької області звернулося  Товариство з обмеженою відповідальністю “АПС-індастрі”, м.Донецьк, із позовом до  Товариства з обмеженою відповідальністю “МВА”, м.Донецьк, та до  Товариства з обмеженою відповідальністю “НОВІ ВІКНА”, м.Донецьк, про визнання недійсним   правочину (договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.12.06 р.), укладеного відповідачами.

У заяві б/н від 13.06.07 р. позивач просив суд визнати  недійсним  правочин (договір) купівлі-продажу будівель від 27.12.06 р., посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соловйовим О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 4032, та застосувати правові наслідки визнання правочинів  недійсними (реституцію).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що спірний договір укладено в період дії арешту, накладеного на майно відповідача-1; на укладення договору за участю пов’язаних осіб; на те, що договір спрямований не на реальне настання правових наслідків, а на виведення майна із майнової маси відповідача-1, який має істотну заборгованість на користь позивача; на ненадходження відповідачеві-1 грошових коштів за продане майно; на те, що відповідачем-1 за спірним договором відчужено майно без згоди загальних зборів засновників товариства, а також на приписи ст.ст. 98, 203, 215, 216, 234 Цивільного кодексу України, ст. 124 Конституції України та на надані суду документи.

Відповідачі позову не визнали, посилаючись на недоведеність та необгрунтованість позовних вимог.

Відповідачем-2 надані суд копії платіжних доручень та ухвали господарського суду Донецької області від 18.06.07 р. по справі № 5/60 Б.

У судовому засіданні  14.06.07 р. оголошувалися перерви  до 25.06.07 р., до 11.07.07 р., до 16.07.07 р.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

27 грудня 2006 р. відповідачем-1 (Продавець) та відповідачем-2 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу будівель (далі – Договір), відповідно до умов якого відповідач-1 продав, а відповідач-2 купив будівлі, розташовані за адресою: м.Донецьк, вул.Малова, 1, за 1000000,00грн., які Покупець має перерахувати на розрахунковий рахунок Продавця протягом 30 банківських днів з моменту нотаріального посвідчення Договору (п.п. 1, 3 Договору).

Договір посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соловйовим О.М. 27.12.06 р. та зареєстровано в реєстрі за № 4032.

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання Договору недійсним та просив суд застосувати правові наслідки визнання правочинів недійсними (реституцію).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що спірний договір відповідачами укладено в період дії арешту, накладеного на майно відповідача-1 ухвалою Будьонівського районного суду м.Донецька від 12.10.06 р.; на укладення договору за участю пов’язаних осіб; на те, що договір спрямований не на реальне настання правових наслідків, а на виведення майна із майнової маси відповідача-1, який має істотну заборгованість на користь позивача; на ненадходження відповідачеві-1 грошових коштів за продане майно; на те, що відповідачем-1 за спірним договором відчужено майно без згоди загальних зборів засновників товариства, а також на приписи ст.ст. 98, 203, 215, 216, 234 Цивільного кодексу України, ст. 124 Конституції України та на надані суду документи.

Відповідачі проти задоволення позову заперечили, посилаючись на недоведеність та необгрунтованість позовних вимог.

Відповідач-2 надав суд копії платіжних доручень від 16, 19, 21 лютого 2007 р. про перерахування Покупцем за спірним договором Продавцеві 1000000,00 грн. – суми кредиторської заборгованості за Договором, та ухвали господарського суду Донецької області від18.06.07 р. по справі № 5/60 Б.

Згідно із ст.4-2) Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.4-3) зазначеного кодексу, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Зазначеною статтею визначені способи такого захисту.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Дана стаття визначає й способи захисту цивільних прав та інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом даної статті під порушенням права слід розуміти такий стан суб’єктивного права, при якому воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб’єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов’язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В розумінні ст. 15 Цивільного кодексу України, невизнання права – це дії учасника цивільного правовідношення, який несе юридичний обов’язок перед уповноваженою особою, які спрямовані на заперечення в цілому або у певній частині суб’єктивного права іншого учасника цивільного правовідношення, внаслідок якого уповноважена особа позбавлена можливості реалізувати своє право.

За змістом зазначеної норми, оспорювання права – це такий стан цивільного правовідношення, при якому між учасниками існує спір з приводу наявності чи відсутності суб’єктивного права у сторін, а також приналежності такого права певній особі. При цьому, оспорене право ще не порушене, але виникає невизначеність у праві, зумовлена поведінкою другої сторони стосовно уповноваженого.

Інтересом, який охороняється законом, є не заборонене законом і таке, що не суперечить загальним засадам цивільно-правового регулювання прагнення особи щодо ефективної реалізації своїх повноважень, які не визначені як суб’єктивні права.

Згідно із ст. 21 Господарського процесуального кодексу України, позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Суду не надано доказів того, що позивач є засновником (учасником) відповідача-1, що відчужене за Договором майно є власністю позивача або знаходилося у нього  на праві користування тощо.

Відсутні також й належні докази наявності заборгованості відповідача-1 на користь позивача.

Відповідачем-1 спростовано ствердження позивача про ненадходження від відповідача-2 грошових коштів відповідачеві-1 за відчужене за Договором майно, а саме - суду надано копії платіжних доручень від 16, 19, 21 лютого 2007 р. про перерахування Покупцем за спірним договором Продавцеві 1000000,00 грн. – суми кредиторської заборгованості за Договором.

Отже, з матеріалів справи не вбачається, що укладенням спірного договору відповідачі безпосередньо порушили, оспорили чи не визнали будь-яке право чи охоронюваний законом інтерес позивача.

Таким чином, позивачем не доведено, що відповідачами порушено його право або охоронюваний законом інтерес.

За даних обставин, у задоволенні позовних вимог щодо визнання  укладеного відповідачами Договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину слід відмовити у зв”язку з тим, що у позивача відсутні  підстави для звернення до суду із даним позовом.

Судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4-2, 4-3, 21, 33, 43, 44, 49,  82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України, ст.ст.15, 16  Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог  Товариства з обмеженою відповідальністю “АПС-індастрі”, м.Донецьк, до Товариства з обмеженою відповідальністю “МВА”, м.Донецьк, та до Товариства з обмеженою відповідальністю “НОВІ ВІКНА”, м.Донецьк,   про  визнання  недійсним  правочину (договору) купівлі-продажу будівель від 27.12.06 р., посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соловйовим О.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 4032, та про застосування правових наслідків визнання правочинів  недійсними (реституції)  -  відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення оголошені 16.07.07 р.

Повний текст рішення  підписано 23.07.07 р.

Суддя

Надруковано 4 примірники:1- позивачеві; 2 – відповідачам; 1 – у справу