донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

03.07.2007 р.                                                                            справа №3/5пд

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Діброви  Г.І.

суддів
Гези  Т.Д. , Стойка  О.В.

за участю представників сторін:

від позивача:
Старовецький В.І. – за дов. б/н від 22.03.07 р.,

від відповідача-1:
від відповідача-2:
від відповідача-3:
від відповідача-4:
Приходько В.В. – за дов. б/н від 02.03.06 р.,
не з"явився
не з"явився
Дрига О.В. -  за дов. № 01/3141 від 20.09.06 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Компанії "Lauffer S.A.", м. Женева  Швейцарія

на рішення господарського суду

Донецької області

від
10.01.2006 року

по справі
№3/5пд (головуючий суддя Будко Н.В., судді Гринько С.Ю., Радіонова О.О.)

за позовом
Компанії "Lauffer S.A.", м. Женева  Швейцарія

до відповідача-1:

до відповідача-2:

до відповідача-3:

до відповідача-4:
Товариства з обмеженою відповідальністю "Азовська продовольча компанія", м. Донецьк
Товариства з обмеженою відповідальністю
«Агропромислова інвестиційна компанія»,                  м. Київ;
Колективного підприємства «Білоцерківхлібопродукт», м. Біла Церква;
Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерноторгівельна компанія», м. Київ

про
Визнання недійсним договору № 20/08/2 від 20.08.04 р., правочину про передачу 2900 т. пшениці 3 класу, здійсненого 23-27 вересня 2004 р., правочину про передачу 135,3 т. пшениці 3 класу, здійсненого 22-24 вересня 2004 р.

ВСТАНОВИВ:

У 2005 році позивач, Компанія «LAUFFER S.A.», м. Женева Швейцарія, в порядку ст. 123 ГПК України, звернувся з позовною заявою до господарського суду Донецької області до відповідачів –1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовська продовольча компанія», м. Донецьк;  2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова інвестиційна компанія», м. Київ; 3. Колективного підприємства «Білоцерківхлібопродукт», м. Біла Церква та 4. Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерноторгівельна компанія», м. Київ про визнання недійсним договору № 20/08/2 від 20.08.04 р., укладеного між ТОВ «Азовська продовольча компанія»і ТОВ «Агропромислова інвестиційна компанія»; правочину про передачу від ТОВ «Агропромислова інвестиційна компанія»2900 т. пшениці 3 класу на користь ТОВ «Зерноторгівельна компанія», здійсненого 23-27 вересня 2004 р.; правочину про передачу від ТОВ «Агропромислова інвестиційна компанія»135,3 т. пшениці 3 класу на користь КП «Білоцерківхлібопродукт», здійсненого   22-24 вересня 2004 р.

11.03.05 р. позивач, Компанія «LAUFFER S.A.», м. Женева Швейцарія, уточнив позовні вимоги та просив господарський суд Донецької області визнати недійсним договір № 20/08/2, укладений 20.08.04 р.  між ТОВ «Азовська продовольча компанія»та ТОВ «Агропромислова інвестиційна компанія»; визнати недійсним правочин щодо передачі від ТОВ «Агропромислова інвестиційна компанія»2900 тон пшениці 3-го класу на користь ТОВ «Зерноторгівельна компанія», укладений     23-27 вересня 2004 р. та визнати недійсним правочин щодо передачі ТОВ «Агропромислова інвестиційна компанія»586,2 тон пшениці 3-го класу на переробку КП «Білоцерківхлібопродукт», укладений у вересні 2004 р.

10.01.06 р. позивач, Компанія «LAUFFER S.A.», м. Женева Швейцарія, вдруге уточнив позовні вимоги в частині визнання  недійсним правочину про передачу від ТОВ «Агропромислова інвестиційна компанія»на користь ТОВ «Зерноторгівельна  компанія»2900т. пшениці 3 класу, укладеного 23-27 вересня 2004 р. та просив суд визнати недійсною угоду № 01-23/451 від 21.09.04 р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 29.03.05 р. по справі           № 3/5пд було призначено судово-бухгалтерську експертизу, проведення якої було доручено Лабораторії судово-економічних досліджень Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз.

Донецьким науково-дослідним інститутом  судових експертиз 06.12.05 р. було надано повідомлення № 505/1487/83 від 15.11.05 р.  про неможливість дати висновок.

Рішенням від 10.01.2006 року господарським судом Донецької області у задоволенні позовних вимог Компанії «LAUFFER S.A.», м. Женева Швейцарія   відмовлено. Судове рішення мотивоване тим, що позивач згідно ст. 33 ГПК України не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а тому у суду не має правових підстав для визнання угод недійсними.

Позивач, Компанія «LAUFFER S.A.», м. Женева Швейцарія,  з рішенням господарського суду Донецької області не згоден, а тому звернувся до Донецького апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 10.01.2006р. по справі № 3/5пд –скасувати, а позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог скаржник посилається на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, таким що суперечить фактичним обставинам справи, прийняте судом з порушенням норм процесуального і матеріального права України.

Представник відповідача-2, ТОВ «Агропромислова інвестиційна компанія»,         м. Київ відзив на апеляційну скаргу не надав, до судового засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив,  про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджено повідомленням про вручення 16.06.2007р. поштового відправлення.

Представник відповідача-3, КП «Білоцерківхлібопродукт»м. Біла Церква також до судового засідання апеляційної інстанції не з»явився, про причину неявки суд не повідомив,  про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджено повідомленням про вручення 15.06.2007р. поштового відправлення. На адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу,  яким відповідач-3  зазначив, що рішення господарського суду Донецької області від 10.01.06р.  є правомірним і не підлягає скасуванню.

Відповідач-4, ТОВ «Зерноторгівельна компанія», м. Київ надав відзив на апеляційну скаргу, яким зазначив, що позивач згідно ст. 33 ГПК України не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому господарський суд Донецької області повністю з»ясувавши обставини, які мали значення для справи, не знайшов правових підстав для визнання угод недійсними і правомірно відмовив позивачу у задоволені його вимог. Враховуючи наведене, відповідач-4 просить Донецький апеляційний господарський суд залишити рішення місцевого господарського суду від 10.01.06 р. без змін, а скаргу –без задоволення.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 20.02.06 р.  провадження по справі № 3/5пд було зупинено та направлено матеріали справи № 3/5пд в частині, що стосується укладення та виконання договорів купівлі-продажу № 20/08/2 від 20.08.04 р., між Товариством з обмеженою відповідальністю «Азовська продовольча компанія»та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромислова інвестиційна компанія», № 01-23/451 від 21.09.04 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Зерноторгівельна компанія»та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромислова інвестиційна компанія»прокурору Донецької області для перевірки та прийняття рішення в порядку, передбаченому  ст. 97 Кримінально-процесуального кодексу України.

23.03.06 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерноторгівельна компанія»надійшла касаційна скарга на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 20.02.06 р. Постановою Вищого господарського суду України від 26.04.06 р. касаційну скаргу залишено без задоволення, ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від  20.02.06 р. по справі № 3/5пд залишено без змін.

Листом № 7/1-14-27-1-05 від 15.03.06 р. прокуратура Донецької області повідомила про направлення копій матеріалів справи № 3/5пд за належністю до Прокуратури м. Києва.

Прокуратура м. Києва направила матеріали прокурору Подільського району           м. Києва для проведення додаткової перевірки.

За результатами перевірки прокуратурою Подільського району м. Києва прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи, у зв»язку з відсутністю ознак складу злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України та ст. 97, п. 2 ст. 6 Кримінально-процесуального кодексу України.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 20.06.06 р. провадження по справі № 3/5пд поновлено.

Листом № 05/1-2455-06 від 26.06.06 р. прокуратурою м. Києва повідомлено Донецький апеляційний господарський суд про те, що постанова прокуратури Подільського району м. Києва від 29.05.06 р. скасована і матеріали  направлені для організації додаткової перевірки, у зв»язку з чим ухвалою від 04.07.06 р. провадження по справі № 3/5пд було зупинено до прийняття відповідного рішення, а у разі порушення кримінальної справи –до завершення досудового слідства.

26.04.07 р. Донецьким апеляційним господарським судом зроблено запит до Прокуратури м. Києва щодо надання інформації про  результати додаткової перевірки.

Листом  № 06/3-9774-07 від 28.05.07 р. прокуратура м. Києва повідомила, що прокуратурою Подільського району м. Києва 18.08.06 р. прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи відносно службових осіб ТОВ «Зерноторгівельна компанія»при укладенні та виконанні ними контрактів                     № 1030 від 25.11.03 р., № 1036 від 02.12.03 р., № 01-24/192 від 14.06.04 р., № 01-23/451 від 21.09.04 р. та № 01-23/507 за ознаками злочинів, передбачених ст. ст. 364, 191 КК України на підставі п. 2 ст. 6 КПК України. Крім того, 05.10.06 р. Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи відносно службових осіб ТОВ «АІК»за ст. 191 КК України на підставі  п. 2 ст. 6  КПК України.

Після усунення обставин, що зумовили зупинення провадження, Донецький апеляційний господарський суд ухвалою від 13.06.07 р. поновив провадження у справі № 3/5пд.

Представником позивача, Компанії «LAUFFER S.A.», м. Женева Швейцарія,  26.06.07 р. до Донецького апеляційного господарського суду надано клопотання щодо залучення до матеріалів справи № 3/5пд завіреної копії рішення Апеляційного суду м. Києва по справі № 22-8052, яким скасовано рішення Дарницького районного в м. Києві суду від 03.03.05 р., оскільки останнє стало однією з підстав прийняття рішення господарським судом Донецької області.

Надане клопотання розглянуто судовою колегією та у його задоволенні відмовлено, оскільки рішення Апеляційного суду м. Києва по справі № 22-8052 прийнято  27.04.07 р.,  тобто після винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення і не може бути доказом по цій справі на момент прийняття судом першої інстанції оскарженого рішення від 10.01.06 р. в розумінні вимог ст. 33 ГПК України.

Відповідачем –1, ТОВ «Азовська продовольча компанія», м. Донецьк, 20.06.07 р. через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду надано клопотання щодо зупинення провадження по справі № 3/5пд до закінчення розслідування кримінальної справи № 06-5746  відносно посадових осіб ТОВ «Зерноторгівельна компанія»та ТОВ «Агропромислова інвестиційна компанія», яка порушена Печерським РУ ГУМВС України в  м. Києві за ч. 4                                          ст. 190 КК України (лист № 34вх4425 від 25.05.07 р.).

Судовою колегією розглянуто надане клопотання та відмовлено у його задоволенні, оскільки відповідно до приписів ст. 79 ГПК України,  не передбачена можливість зупинення провадження по справі до закінчення розслідування кримінальної справи. Крім того, відповідачем не надано належним чином засвідченої копії постанови про порушення кримінальної справи.

Відповідач -4, ТОВ «Зерноторгівельна компанія», м. Київ  повідомив суд апеляційної інстанції про те, що 18.06.07 р. до Верховного суду України подана касаційна скарга на рішення Апеляційного суду м. Києва по справі                                № 22-8052 від 27.04.07 р., яким було скасовано рішення Дарницького районного в        м. Києві суду від 03.03.05 р. по справі № 2-1870/05, у зв»язку з чим, просить Донецький апеляційний господарський суд зупинити провадження по справі до вирішення Верховним судом України поданої касаційної скарги. Також відповідач-4 надав клопотання про зупинення провадження по справі, в зв»язку з неможливістю розгляду даної справи, оскільки, як стало відомо відповідачу-4, ТОВ «Агропромислова інвестиційна компанія» визнана банкрутом.

Колегія судів розглянула вищенаведені клопотання ТОВ «Зерноторгівельна компанія», м. Київ  та відмовила в їх  задоволенні, у зв»язку з тим, що ст. 79 ГПК України не передбачено можливості зупинення провадження у справі саме за таких підстав, які вказані у клопотаннях. Крім того, відповідачем-4 не надано копії ухвали Верховного Суду України про прийняття касаційної скарги до провадження.

Разом з тим, відповідач -4, ТОВ «Зерноторгівельна компанія», м. Київ, надав клопотання, яким просить суд апеляційної інстанції скасувати заходи забезпечення позову і звільнити з-під арешту 3502 тонни 910 кг. пшениці третього класу, що належать ТОВ «Зерноторгівельна компанія», м. Київ та направити Першій Донецькій нотаріальній конторі заяву про зняття арешту, накладеного на  3502 тонни 910 кг. пшениці третього класу згідно з ухвалами господарського суду Донецької області від 31.12.04 р., 24.01.05 р., 25.01.05р., 26.01.05 р.

Судовою колегією розглянуто надане клопотання та відмовлено у його задоволенні,  в зв»язку з недоцільністю. Крім того, по справі № 3/5пд відсутній будь-який процесуальний документ, яким би було накладено арешт на конкретні  3502 тонни 910 кг. пшениці третього класу, що належать ТОВ «Зерноторгівельна компанія»,  м. Київ в якості заходів забезпечення позову. Посилання на ухвали, винесені судом по іншій справі № 3/2, що скасовані касаційною інстанцією, не є застосуванням таких заходів в розумінні вимог  ст. ст. 66, 67 ГПК України.

В судовому засіданні представники позивача та відповідача-4 підтримали свої позиції щодо апеляційної скарги.

Відповідач-1 в судовому засіданні апеляційної інстанції усно висловив своє відношення до сутті спору, в якому підтримав  вимоги апеляційної скарги позивача.

Донецьким апеляційним господарським судом повідомлено юридичну особу позивача, Компанію «LAUFFER S.A.», м. Женева Швейцарія про час та місце розгляду справи, про що є повідомлення про вручення 20.06.07 р.  ухвали суду.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне та можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представників відповідачів-2,3, оскільки для з’ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в матеріалах справи № 3/5пд, та наданих позивачем та відповідачами-1,4 пояснень, явка представників сторін до судового засідання в ухвалі Донецького апеляційного господарського суду про поновлення провадження по справі від 13.06.2007р. не була визнана обов'язковою.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну “Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи,  висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до пп. 2,3,4 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у  доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 4-2 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів-1,4, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 19.08.04 р. між позивачем, Компанією «LAUFFER S.A.», м. Женева Швейцарія та відповідачем-1,ТОВ “Азовська продовольча компанія” м. Донецьк укладено угоду про  вчинення правочину за дорученням комітента. У відповідності до зазначеної угоди Товариство з обмеженою відповідальністю „Азовська продовольча компанія”, м. Донецьк повинно було від свого імені,  але за рахунок іноземної компанії укласти договір купівлі-продажу товару –3 500т. продовольчої пшениці 3 класу українського походження, а одержані від продажу пшениці кошти, але не менше 2 625 000 грн. проконвертувати на міжбанківській валютній біржі в американські долари та перерахувати власникові сільхозпродукції -  Компанії „Lauffer S.A.”,м. Женева Швейцарія.

Відповідно до п. 3.2 зазначеної угоди, ТОВ “Азовська продовольча компанія” зобов”язується здійснити  продаж  всього обсягу зерна пшениці за ціною не нижче 750грн. за одну тонну, включаючи ПДВ.

Пунктом п.4.1 цієї угоди зазначено, що  після продажу пшениці ТОВ “Азовська продовольча компанія”,  повинно не пізніше наступного дня від дня конвертування коштів, що виручені від продажу пшениці, у валюту, перерахувати  всю суму цієї валюти на рахунок позивача за вирахуванням витрат на конвертацію і сплати передбачених діючим законодавством податків.

У пункті 4.3 вищенаведеної  угоди зазначено про те, що позивач у семиденний строк від дня одержання коштів, виручених від продажу пшениці і прийняття звіту від ТОВ “Азовська продовольча компанія”, сплачує йому на рахунок винагороду у розмірі 2% від вартості проданої пшениці.

На виконання умов цієї угоди, 20.08.2004р. між ТОВ “Азовська продовольча компанія” м.Донецьк  та ТОВ “Агропромислова інвестиційна компанія”  м. Київ було укладено договір №20/08/2, відповідно до умов якого, ТОВ “Азовська продовольча компанія” зобов”язалось передати у власність, а ТОВ “Агропромислова інвестиційна компанія”  зобов”язалось прийняти та оплатити  продовольчу пшеницю 3 класу врожаю 2004р. у кількості 2000т. на суму 1 500 000грн.

Відповідно до п. 3.1 договору №20/08/2 від 20.08.04 р. передбачено, що вантажоотримувачем товару є КП “Білоцерківхлібопродукт”, на якому є склад ТОВ “Агропромислова інвестиційна компанія”.

Пунктом 3.2 вищенаведеного договору передбачено, що товар повинен бути поставлений у строк до 01.10.2004р.

Згідно з п.5.1 договору №20/08/2 від 20.08.04 р., ТОВ “Агропромислова інвестиційна компанія” зобов”язалось оплатити товар протягом 30 календарних днів з моменту поставки товару.

ТОВ “Азовська продовольча компанія” 29.09.2004р., у відповідності до умов договору №20/08/2 від 20.08.2004р. передало на умовах СРТ –                                     КП “Білоцерківхлібопродукт”, а ТОВ Агропромислова інвестиційна компанія” прийняло у власність зерно пшениці 3 класу у кількості 3 486,200  метричних тон, що підтверджено актом приймання-передачі  від 29.09.2004р., підписаним обома сторонами, видатковою накладною №09/29-0001 від 29.09.2004р. та довіреністю ЯИЗ №220314 від 29.09.2004р.

Між ТОВ “Азовська продовольча компанія” та ТОВ “Агропромислова інвестиційна компанія” 15.11.2004р. було укладено додаткову угоду №2 до договору №20/08/2 від 20.08.2004р., якою зазначено, що ТОВ “Агропромислова інвестиційна компанія” зобов”язується оплатити ТОВ “Азовська продовольча компанія” поставлену у відповідності до умов договору  №20/08/2  від 20.08.2004р. та додаткової угоди №1 від 29.10.2004р. продовольчу пшеницю 3 класу у повному обсязі, включаючи штрафні санкції, обумовлені договором. Оплата повинна була бути здійснена не пізніше 19.11.2004р. на поточний рахунок ТОВ “Азовська продовольча компанія”.  У разі невиконання таких умов, ТОВ “Агропромислова інвестиційна компанія” зобов”язалось сплатити ТОВ “Азовська продовольча компанія” у строк до 26.12.2004р. штраф у розмірі 100000грн.

ТОВ “Агропромислова інвестиційна компанія” до теперішнього  часу свої  зобов”язання перед ТОВ “Азовська продовольча компанія” за договором №20/08/2 від 20.08.2004р. щодо оплати пшениці  у повному обсязі  не виконало.

Як повідомив представник відповідача-1 в судовому засіданні апеляційної інстанції, є рішення господарського суду м. Києва про стягнення з             відповідача-2 грошових сум за неналежне виконання ним його договірних зобов»язань по спірному договору, яке набрало законної сили. Крім того, відповідач-1 є кредитором по відношенню до відповідача-2 у справі про банкрутство відповідача-2.

Частиною 1 ст. 230 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо одна із сторін  правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають суттєве значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує  їх існування. Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації, що уклала правочин, шляхом повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мають істотне значення для  правочину. Обманні дії з суб”єктивної сторони характеризуються умислом. Наявність умислу у сторін правочину означає, що вони, виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати  те, що неправдиві чи приховувані обставини могли перешкодити вчиненню правочину, якби інша особа дізналась про їх існування.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що позивачем, Компанією «LAUFFER S.A.», м. Женева Швейцарія не доведено факту того, що ТОВ “Агропромислова інвестиційна компанія”  при укладенні договору №20/08/2 від 20.08.2004р. мало умисел ввести ТОВ “Азовська продовольча компанія” в оману  стосовно обставин, що мали б суттєве значення.

Судова колегія також погоджується і з висновком місцевого господарського суду про те, що факт невиконання ТОВ “Агропромислова інвестиційна компанія” своїх зобов”язань перед ТОВ “Азовська продовольча компанія” за договором              № 20/08/2 від 20.08.2004р. не може бути підставою для визнання зазначеного договору недійсним, у зв»язку з тим, що невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним.

Між ТОВ “Зерноторгівельна компанія” та ТОВ “Агропромислова інвестиційна компанія” 21.09.2004р.  було укладено контракт №01-23/451, відповідно до умов якого ТОВ “Агропромислова інвестиційна компанія” зобов”язалось  передати у власність ТОВ “Зерноторгівельна компанія” пшеницю 3 класу врожаю 2003р., а останній зобов”язався прийняти та оплатити прийнятий товар.

Згідно п.5.1 цього контракту, оплата товару здійснюється протягом трьох банківських днів з дати останньої з подій зазначених нижче:

-поставка товару;

-визначення його якості та залікової ваги;

-пред”явлення рахунку;

-передача документів, зазначених у п.6.1 та 6.2 контракту.

У відповідності до вимог  контракту №01-23/451 від 21.09.2004р.    ТОВ “Агропромислова інвестиційна компанія” передало ТОВ “Зерноторгівельна компанія” пшеницю 3 класу у кількості 2900т. на суму 2 175 000грн., що підтверджується  видатковою накладною №РН-0000178 від 29.09.2004р.

ТОВ “Зерноторгівельна компанія” та ТОВ “Агропромислова інвестиційна компанія”, 29.09.2004р. уклали договір №01-23/507 про проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, у тому числі і за контрактом № 01-23/451 від 21.09.2004р.

Пунктом 1.5.1 зазначеного договору передбачено, що зобов”язання ТОВ “Зерноторгівельна компанія” щодо оплати товару за контрактом №01-23/451 в сумі 2175000грн. перед ТОВ “Агропромислова інвестиційна компанія”  припиняються.

Передача ТОВ “Зерноторгівельна компанія” пшениці у кількості 2900т. була здійснена  на підставі контракту №01-23/451, який рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 03.03.2005р. по справі №2-1870/05 визнано дійсним, а також визнано за ТОВ “Зерноторгівельна компанія” право власності на зерно  пшениці третього класу у кількості 2900т.

Статтею 35 ГПК  України зазначено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов”язковим для господарського  суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення  для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, у суду першої інстанції, на момент прийняття оскарженого рішення, не було правових підстав для  визнання  контракту                №01-23/451 від 21.09.04 р., укладеного між ТОВ “Агропромислова інвестиційна компанія”  та ТОВ “Зерноторгівельна  компанія”  недійсним.

Посилання позивача та відповідача-1 на рішення Апеляційного суду                       м. Києва від 27.04.07 р. по справі № 22-8052, яким скасовано рішення Дарницького районного в м. Києві суду від 03.03.05 р., судовою колегією розглянуто та до уваги не може бути прийнято, оскільки зміна обставин після прийняття оскарженого рішення, які були однією з підстав такого прийняття, не є підставою для скасування рішення відповідно до вимог ст. 104 ГПК України, а може бути підставою для перегляду цього рішення за нововиявленими обставинами  в розумінні вимог ст. ст. 112-114 ГПК України. Крім того, з наданих судовій колегії документів не вбачається, що рішення Дарницького районного в м. Києві суду від 03.03.05 р. станом на січень 2006 р. не набуло законної сили.

ТОВ “Зерноторгівельна компанія” передало на відповідальне зберігання КП “Білоцерківхлібопродукт” отримане від ТОВ “Агропромислова інвестиційна компанія” зерно пшениці у відповідності до укладеного між ними договору № 520 від 28.09.2004р.

17.09.2004р. ТОВ “Агропромислова інвестиційна компанія” було перероблено 500т. зерна пшениці 3 класу відповідно до умов договору №170 від 19.08.2004р., що підтверджено формою №13 від 20.09.2004р. та формою №117 від 17.09.2004р. Залишок  у кількості 86,200т. перероблено 25.10.2004р., що підтверджено формою №13 від 25.10.2004р. та формою №117 від 25.10.2004р.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з  банківських виписок від 21.09.2004р., 23.09.2004р., 26.10.2004р. ТОВ “Агропромислова інвестиційна компанія” перерахувало КП “Білоцерківхлібопродукт”  помольну плату в сумі       60254 грн. 98 коп.

Продукти переробки КП “Білоцерківхлібопродукт” передало ТОВ “Агропромислова інвестиційна компанія” за товарно-транспортними накладними №№130626, 130638, 130646, 130616, 130615, 130695, 130725, 130741, 130738, 130777, 130889, 130899, 130924, 029548, 029629, 029656, 029711, 029745, 029821, 029913, 029987, 380002, 380018, 380022, 380112, 380156, 178702, 223340, 380115, 380101, 980114, 301567, 223015, 223018, 223014, 3380499, 380500, 100313, 100316, 100315.

Враховуючи вищевикладене, з 3486,2т. зерна пшениці, що надійшли до КП “Білоцерківхлібопродукт” у період з 06.09.2004р. по 24.09.2004р. для ТОВ “Агропромилова інвестиційна компанія”,  2900т. було переведено на користь ТОВ “Зерноторгівельна компанія”  та  586,2т. перероблено.

Правочин має належну юридичну силу, якщо він відповідає  умовам дійсності правочину, що передбачені  ст.203 Цивільного  кодексу України, а саме:  зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним принципам суспільства; особа, яка  вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг  цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.  Недодержання в момент вчинення правочину сторонами цих  вимог, відповідно до  ч.1  ст.215 Цивільного  кодексу  України,  є підставою для визнання угоди недійсною.

Судом першої інстанції, при розгляді  справи № 3/5пд, правомірно зазначено, що будь-яких обставин, які б порушували  вільне  волевиявлення та внутрішню волю учасників правочину та доказів того, що оспорювані правочини не були направлені на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, немає.

Оскільки позивачем, Компанією «LAUFFER S.A.», м. Женева Швейцарія, відповідно до приписів ст.33 ГПК  України не доведено обставин, на які він  посилається, як на підставу своїх вимог, то правових підстав для визнання угод та правочинів недійсними немає, отже суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення. Посилання позивача та відповідача-1 на наявність оману, умислу та т. і. у діях відповідачів при укладанні спірних правочинів є тільки їх припущеннями, оскільки відсутні вирок суду по кримінальній справі відносно винних посадових осіб підприємств або рішення суду,  що могло б бути визнано встановленими  фактами в розумінні вимог ст. 35 ГПК України.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України  рішення господарського суду Донецької області від 10.01.2006 року у справі № 3/5пд ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита за апеляційною  скаргою покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Компанії «LAUFFER S.A.», м. Женева Швейцарія на рішення господарського суду Донецької області від 10.01.2006 року у справі                           № 3/5пд залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від  10.01.2006 року у справі № 3/5пд   –без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в п»ятиденний строк  та може бути оскаржена  до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд у місячний строк.

Головуючий          Г.І.  Діброва

Судді:          Т.Д.  Геза

О.В.  Стойка

Надр. 9 прим:

1 –у справу;

2,3 –позивачу;

4,5,6,7 –відповідачам;

8 –ДАГС;

9 –ГС Дон. обл.;

Ложка Н.Л.