СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.07                                                                                 Справа № 16/332.

Суддя  Шеліхіна Р.М., розглянувши матеріали справи за позовом Державного підприємства "Шахта "Голубівська", м.Кіровськ Луганської області

до  Державного підприємства "Шахта ім. С.М. Кірова", м.Кіровськ Луганської області

Державного підприємства "Луганськвуглебудреструктуризація", м.Луганськ

про  стягнення 240979 грн. 89 коп.

при секретарі судового засідання Агафоновій С.В.

за участю представників сторін:

від позивача –Берт М.С., дов. від 04.01.07. №6,

від 1 відповідача –Борисов Д.Г., дов. від 03.01.07. №1,

від 2 відповідача –не прибув,

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: заявлена вимога про стягнення боргу в сумі 240979,89грн. за договором від 20.12.2000 року про відпуск та споживання електроенергії.

Заявою від 08.06.07. позивач відмовився від позову по відношенню до другого відповідача.

З правовими наслідками відмови від позову позивач ознайомлений.

Суд приймає відмову від позову по відношенню до другого відповідача, оскільки така відмова не порушує прав та законних інтересів осіб.

Таким чином, позовними вимогами по справі є вимога до першого відповідача про стягнення боргу в сумі 240979,89грн. за договором від 20.12.2000 року про відпуск та споживання електроенергії.

Перший відповідач проти позову заперечив з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Між сторонами у справі укладеного договір про відпуск та споживання електроенергії на межі балансової приналежності, на підставі якого позивач зобов’язався безперебійно відпускати електроенергію субабоненту (відповідачу), а відповідач зобов’язався оплачувати позивачу відпуск електроенергії згідно з показниками електролічильників та на підставі пред’явленого позивачем рахунку протягом 5 банківських днів з дня пред’явлення рахунку способом, встановленим у договорі.

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення боргу в сумі 240979,89грн. за відпущену та спожиту відповідачем електроенергію за період лютий – березень 2002 року.

Відповідач надав суду відзив від 05.06.07. №489, яким проти позову заперечив з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об’єктивно дослідивши матеріали та обставини справи,  вислухав представників сторін, оцінивши надані сторонами докази своїх вимог до суті спору, їх  належність, допустимість, достовірність кожного  окремо і у сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відповідно до норми ст.55 Конституції України особа має право на звернення до суду у зв’язку з порушенням її прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до правил ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень до суті спору. Згідно з вимогами ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказами.

Таким чином, позивач повинен був довести суду обставини щодо порушення свого права відповідачем на суму 240979,89грн. та пред’явлення відповідачу рахунків на оплату спожитої електроенергії на суму позову.

Представник позивача у судовому засіданні не доповів суду про причини пропуску строку позовної давності і повідомив, що докази пред’явлення відповідачу рахунків на сплату вартості спожитої електроенергії і копії самих рахунків, у позивача (на підприємстві) відсутні. До матеріалів справи доказів того, що позивач пред’являв рахунки відповідачу, не надано. Листи керівника підприємства-позивача, довідки про розходи електроенергії і розшифровки розходу електроенергії, складені та підписані робітниками Державного підприємства "Шахта "Голубівська", не можуть бути належним доказами виконання позивачем умов укладеного з відповідачем договору від 20.12.2000 року про відпуск та споживання електроенергії. Стаття 193 ГК України і стаття 629 ЦК України зобов’язують позивача виконувати умови укладеного договору належним чином і у відповідності до умов договору.

Таким чином, відсутні докази для встановлення факту порушеного права позивача відповідачем на суму 240979,89грн.

Крім того, правилом ст.257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з вимогами ст.267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої подано заяву стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи і з позовної заяви вбачається, що позивач просить суд стягнути борг з поставлену ним та спожиту відповідачем електроенергію за період лютий –березень 2002 року. Згідно умов договору від 20.12.2000 року про відпуск та споживання електроенергії відповідач зобов’язувався сплачувати спожиту електроенергію протягом 5 банківських днів з дня пред’явлення рахунку (пункт 3.1 вказаного договору). Позивач звернувся з даним позов до суду 17 травня 2007 року, тобто, після спливу 5 років з періоду наданої електроенергії і за відсутності доказів пред’явлення рахунків на оплату електроенергії. Таким чином, підстави для стягнення з відповідача боргу в сумі 240979,89грн. за договором від 20.12.2000 року за відпуск та споживання електроенергії відсутні.

Акт звірення взаємних розрахунків з вказаним «сальдо»на 01.02.05. в розмірі 240979,89грн. і не підписаний посадовими особами підприємств –керівником і головним бухгалтером - у встановленому законом порядку з вказанням прізвища та посади не може доводити факт того, що відповідач вчинив дію, яка б свідчила про визнання ним боргу.

За таких підстав, у позові слід відмовити.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, ст.55 Конституції України, ст.193 ГК України, ст.ст.257,267,629 ЦК України, керуючись ст.ст.22,33,34,38,43,49,82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.          Відмовити у позові.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

Рішення підписане 13.06.07.

Суддя                                                                    Р.М. Шеліхіна