ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2007 р.

12 год. 20 хвил.              Справа № АС-27/154-07

вх. № 4736/1-27

Суддя господарського суду Харківської області

за участю секретаря судового засідання

представників сторін :

позивача - Єрьоменко А.В., Літвінцева О.О. - представники (за дорученням)

відповідача -  Корольова В.Є., Золочевська Л.П. - представники (за дорученням)

по справі за позовом  ПФ "Орнатус", м. Харків

до  Спеціалізована ДПІ по роботі з великими платниками податків м. Харків

про визнаня нечинними повідомлень

ВСТАНОВИВ:

Позивач – ПФ „Орнатус” звернувся до суду з позовом, в якому (після уточнення позовних вимог) просить суд визнати нечинними рішення Спеціалізованої Державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові №/1 від 27.01.2007р., №/1 від 27.01.2007р., №/1 від 27.01.2007р., №/2 від 13.04.2007р., №/2 від 13.04.2007р., №/2 від 13.04.2007р. - як такі, що не відповідають вимогам законодавства.

Відповідач – Спеціалізована Державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові  з позовними вимогами не згоден, просить у позові відмовити. Свої заперечення обґрунтовує тим, що перевірку проведено в повній відповідності з вимогами чинного законодавства, її висновки ґрунтуються на фактичних  даних та підтверджені належними доказами.

Дана справа розглядалася на підставі процесуальних норм Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що 19.12.2006р. представниками ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова було проведено перевірку позивача щодо дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.07.2005р. по 30.06.2006р.

По результатам перевірки був складений акт перевірки від 19.12.2006р. №1489/23/24136224.

На підставі вказаного акту, після переходу позивача на облік в установу відповідача та після здійснення процедури адміністративного оскарження - відповідачем були ухвалені рішення:

- №/1 від 27.01.2007р. та №/2 від 13.04.2007р., якими позивачу визначено суму завищення бюджетного відшкодування ПДВ за лютий-березень 2006р. в сумі 908104 грн.;

- №/1 від 27.01.2007р. та №/2 від 13.04.2007р., якими позивачу донараховано податкові зобов’язання з ПДВ в сумі 17595433 грн. (основний платіж), та 897716,50 грн. - фінансові санкції з цього виду податку;

- №/1 від 27.01.2007р. та №/2 від 13.04.2007р., якими позивачу донараховано податок на прибуток в сумі 38700 грн. та застосовані штрафні санкції в сумі 8511,20 грн.

Як випливає з матеріалів перевірки, у зв'язку з невірним застосуванням норм ст.11.5 Закону України «Про податок на додану вартість» для погашення податкових векселів (формування стр.19.2 Декларації), підприємством позивача завищена сума податкового зобов'язання за грудень 2005 року на 4 533 271,00 грн. і за січень 2006 року - на 2 091 053,00 грн.

Оскільки ці дані в наступному податковому періоді формують суму податкового кредиту (стр.12.2), відмічене відповідне завищення останнього в січні на 4 533 271,00 грн. та в лютому на 2 091 053,00 грн.

Позивач стверджує, що вказані суми були відображені в деклараціях про прибуток у періоді, що перевірявся, у повній відповідності з вимогами абз.7 ст.11.5 Закону України «Про податок на додану вартість» (далі Закон про ПДВ), оскільки заповнення рядка 19.2 є фактичним погашенням податкових векселів, виданих платником податків в звітному періоді і відповідних критеріям вказаної норми закону.

Норми абз.7 п.11.5 ст.11 Закону про ПДВ встановлюють безумовне право платника податків включити суму зобов'язань по податковому векселю до складу податкових зобов'язань за звітний період, в якому відбулося його поставка органу митного контролю, якщо такий платник податків на дату поставки такого податкового векселя має підтверджену податковим органом суму бюджетного відшкодування, яка дорівнює або більша ніж сума зобов'язання по такому векселю. При цьому такий податковий вексель вважається погашеним.

При оформленні позивачем податкових векселів за період, що

перевірявся, сума по кожному з них знаходилася в межах суми

задекларованого бюджетного відшкодування (переплати по особовому

рахунку ПФ «Орнатус»), порядок погашення векселів такої категорії

врегульований абз.7 п.11.5 ст.11 Закону про ПДВ.

В акті перевірки перевіряючим зроблений висновок про порушення п.11.5 Закону про ПДВ, фактично у зв'язку з тим, що підприємство не подавало до ДПІ заяви про погашення податкових векселів в рахунок зменшення сум бюджетного відшкодування, а погашало податкові векселя включенням їх сум до складу податкових зобов'язань звітного періоду.

Слід відзначити, що згідно абз.4 п.11.5 ст.11 Закону про ПДВ, платник

податків може по самостійному рішенню достроково погасити вексель

шляхом перерахування грошових коштів до бюджету або шляхом заліку сум бюджетного відшкодування, підтвердженого податковим органом.

При цьому п.19 Порядку випуску, обігу та погашення векселів, які видаються на суму податку на додану вартість при імпорті товарів на митну територію України, встановлено, що платник податків у разі ухвалення рішення достроково погасити податковий вексель подає до податкового органу письмову заяву про дострокове погашення векселя за рахунок суми бюджетного відшкодування.

Отже, погашення податкового векселя за рахунок суми підтвердженого бюджетного відшкодування є одним з варіантів дострокового погашення такого векселя, яке приймається платником податків добровільно.

Таким чином, керуючись нормами Закону про ПДВ, підприємство позивача правомірно для погашення податкового векселя відображало його суму у складі податкових зобов'язань в декларації по ПДВ у місяці погашення.

З 28.07.2005р. набули чинності зміни, внесені Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законів України» від 07.07.05р. № 2771-IV в Закон України «Про податок на додану вартість» № 168/97-ВР від 03.04.97р., у зв'язку з чим, зокрема, змінений порядок погашення податкових векселів.

Нові правила видачі податкового векселя за Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» і деякі інших законів України» N 2505-ІУ набрав чинності з 31.03.05р., а нові правила їх погашення - з 28 липня 2005 року за Законом України К2771-ІУ від 07.07.05р.

В липні та в серпні 2005 року підприємство здійснювало імпорт товарів на митну територію України і використовувало своє право видавати митним органам податкові векселі на суму ввізного ПДР. Оскільки ПФ «Орнатус» мала підтверджену за наслідками перевірок суму бюджетного відшкодування, погашення таких векселів проводилося шляхом включення сум виданих податкових векселів до складу податкових зобов'язань за відповідний період.

Як вказано вище, новий порядок погашення податкового векселя вступив в силу фактично в серпні 2005 р. Перші роз'яснення і рекомендації щодо відображення в декларації сум погашених векселів згідно нового порядку ДПА України опублікувала тільки в січні 2006 року.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач не заповнював в ці періоди рядок 12.2 на суми погашених в попередніх періодах векселів, хоча у підприємства і було таке

право. Ця помилка була самостійно виправлена ПФ «Орнатус» в декларації за

грудень 2005 року по рядку 16.3 на загальну суму З 533 266,26 грн.

(3000197,00 грн. за серпень 2005 року та 533069,00 грн. за вересень 2005 року

- частково).

Таке корегування, згідно п.5.1 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», визначено як право платника податку на самостійне виправлення помилок в раніше поданих декларацій.

Слід зазначити, що оскільки коректувався податковий кредит, а не зобов'язання, то обмеження, встановлені абз.2 п.4.4 наказу ДПА України від 30.05.97р. № 166 «Про затвердження форми податкової декларації і порядку її заповнення» відносно коректувань даних, що містяться тільки в одній раніше поданій декларації, не відповідають жодній із законодавчо встановлених норм.

Під час перевірки перевіряючими було зазначено про заниження позивачем суми податкового зобов'язання по податку на прибуток на 38 700,00 грн. (в порушення п.п.7.4.3 п.7.4. ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»). Між тим, позивач стверджує, що рівень цін на деякі види продукції та їх зміну в окремі періоди (сезони) контролювався відділом маркетингу підприємства з урахуванням наступної специфіки:

· якість продукції, що поставляється (можливість продажу елітним ресторанам та УІР-клієнтам);

· об'єми постачання;

· терміни виконання зобов'язань по поставці заявленого товару;

· терміни оплати (можливість тривалого відстрочення);

· сезон постачання (попит у зв'язку з малими об'ємами зовнішнього завезення);

· обмеження постачань іншим постачальникам (обхват сегменту продукції - дистрибьюция).

Суд вважає необхідним зауважити, що згідно п.п. 1.20.1 п.1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» якщо не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

За таких обставин ухвалення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є необґрунтованим, позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 8 Конституції України, ст.ст. 4, 8, 17, 50, 94, 161- 163 , 164-167 Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити. Визнати нечинними рішення Спеціалізованої Державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові №/1 від 27.01.2007р., №/1 від 27.01.2007р., №/1 від 27.01.2007р.

2. Визнати недійсними рішення Спеціалізованої Державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові №/2 від 13.04.2007р., №/2 від 13.04.2007р., №/2 від 13.04.2007р.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи,  які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку  постанови суду першої інстанції повністю або частково.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга може бути подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Постанову по даній справі в повному обсязі виготовлено 20.04.2007р. о 16-30 год.

Суддя