ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

24.07.07р.

Справа № А37/282-06

за позовом  Відкритого акціонерного товариства "Новопавлівський гранітний кар'єр", с.Кам'янське, Нікопольського району, Дніпропетровської області

до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції, м.Нікополь

про  визнання недійсними податкових повідомлень - рішень від 15.08.2006року №0/0/30734, №/0/30735, №/0/30736.

Суддя Кеся Н.Б..

Представники:

Від позивача:      Малиновська Л.В. дов № 1445 від 31.07.2006 року

Від позивача:      Яковлєв А.В. дов № 103 від 11.01.2007 року

Від відповідача:  Долідзе А.О. дов № 12 від 22.02.2006 року

Від відповідача:  Суровцева В.В. дов № 16-10 від 11.06.2007 року

На підставі ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства  України в судовому засіданні оголошена  вступна та резолютивна частина постанови.

СУТЬ СПОРУ:

Відкрите акціонерне товариство "Новопавлівський гранітний кар'єр" (далі –позивач) звернулося з позовом до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції (далі –відповідач)  і просить суд  визнати недійсними податкові повідомлення –рішення:

№/0/30734 про сплату податку на прибуток 63948,81грн. та штрафних санкцій  23576,15грн.;

№/0/30735 про сплату податку з доходів фізичних осіб 2274,35грн. та штрафних санкцій 4548,70грн.,

№/0/30736 про нарахування суми штрафу в обсязі 625 грн.

Позовні вимоги щодо нарахування  відповідачем  податку  на прибуток  ґрунтуються  на тому, що :

-          в акті  перевірки  кредиторська заборгованість,  по якої минув строк  позовної давності,  виключена  з валових витрат, однак,  це суперечить  п. 5.1 ст. 5 Закону України „Про оподаткування  прибутку підприємств”, яким  не передбачено  обов’язок  покупця одночасно із збільшенням валового доходу  зменшувати  або коригувати  валові витрати у зв’язку із закінченням   строку позовної давності  для оплати вартості отриманих товарів  (робіт, послуг);

-           згідно з актом  перевірки  відповідач  зі складу  виробничої  собівартості  готової  продукції  неправомірно  виключив  витрати  на поточний  ремонт  основних  засобів,  що призвело  до збільшення   залишку  готової продукції  у розрахунку  балансової вартості  запасів у готовій  продукції  і донарахуванню  податку  на прибуток;

-  крім того, в акті перевірки   при  визначенні  розрахункового  значення  приросту у готовій  продукції допущена помилка;

-     також відповідачем при визначенні податкового зобов’язання позивача з податку на прибуток за 2005 рік не враховано заниження валових витрат  за 1 квартал 2005року, які позивач відкоригував у І кварталі 2006року;

Позовні вимоги  щодо  податку  з доходів  фізичних  осіб  ґрунтуються  на тому,  що  цей  податок  нарахований  позивачеві  з порушенням  абзацу другого п.1.15 ст.1 Закону України  „Про податок з доходів  фізичних  осіб”,  так як  контрагент позивача – приватний підприємець            Варданян С.С. є  податковим агентом  і повинен  самостійно  нараховувати,  утримувати  та сплачувати  податок   зі своїх  доходів. Позивач  оплачував  вказаному  підприємцю вартість  запасних  частин у  зв’язку  із  здійсненням   ним ремонту  та обслуговування  промислової  техніки,  що  відноситься до основної  діяльності підприємця, яка зазначена  в його  Свідоцтві  платника єдиного  податку.  У зв’язку  з цим  позивач  не порушував  п/п. 9.12.2  п. 9.12 ст. 9 Закону України „Про податок  з доходів фізичних осіб”  і тому  правомірно  при оплаті  підприємцю вартості  запчастин  не утримував  податок  з доходів  фізичних осіб.

Позовні  вимоги  щодо нарахування  штрафу  за користування  порядку ведення  касових  операцій  ґрунтуються на тому, що  позивач  не належить  до сфери  торгівлі  чи громадського  харчування, тому  приймаючи  від підприємця Новошицького В.Д. оплату готівкою  за відпуск  питної води,  позивач  не  повинен  був застосовувати  реєстратор розрахункових операцій.

Відповідач  позов  не визнав, посилаючись на те, що:

-          фактично  підприємством  не  понесені  витрати  відповідно  до  п. 5.1 ст. 5 Закону України „Про  оподаткування  прибутку  підприємств”, оскільки відсутня  компенсація витрат  придбаних  товарів,  робіт, послуг, тому  в періоді, на який  припадає  списання кредиторської заборгованості  необхідно  зменшити валові  витрати,  що позивачем зроблено не було;

-           підприємством  в податковому  обліку  класифіковано витрати  на ремонти як  поліпшення  основних  фондів,  а  в  бухгалтерському  обліку  включив  ці  витрати  до складу  виробничої діяльності,  що призвело  до заниження   валового  доходу у  зв’язку з  порушенням  п.5.9 ст. 5 Закону України „Про оподаткування  прибутку підприємств”. Крім того,  відповідач  не  припускав  помилок  в розрахунку   балансової вартості  товарів,  тому що  всупереч думки позивача показник  минулих  податкових періодів  не враховується при  визначені  валового доходу  і валових  витрат  поточного періоду;

-          щодо податку  з доходів  фізичних  осіб відповідач пояснив, що підприємство  у 2005-2006 роках  перерахувало  кошти  підприємцю Варданян С.С.  за  запчастини. Вказані  операції  не охоплюються  діяльністю  останнього, яка  зазначена  в   його  Свідоцтві  про  оплату єдиного  податку, тому  оподаткування цих операцій здійснюється на загальних  підставах. У зв’язку з цим  позивач,  при оплаті  запчастин  підприємцю повинен  був  утримати   та сплатити    в  бюджет  податок  з доходів  фізичних  осіб;

-          щодо  порядку обліку  готівки  відповідач  пояснив,  що  підприємство  за фактично надані  послуги (відпуск  питної  води)  при отриманні  готівкових коштів повинен  був  застосувати  реєстратор розрахункових операцій, що  ним  зроблено не було, тому  до нього  застосовані  штрафні санкції.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

На підставі акту № 1370/231.00292304 від 03.08.2006 року  „Про результати  виїзної  планової  перевірки  ВАТ "Новопавлівський гранітний кар'єр" з питань  дотримання  вимог податкового,  валютного та іншого  законодавства за період з 01.04.2005 року по 31.03.2006 року” відповідачем прийнято  податкове повідомлення –рішення  від 15.08.2006 року №/0/30734, яким  визначено  податкове зобов’язання  з податку  на  прибуток  у сумі  63948,81 грн. та  штрафні санкції  на суму 23576,15 грн.

Зокрема, актом  перевірки  зазначається, що  на порушення п. 5.1 ст. 5 Закону України  „Про оподаткування  прибутку підприємств”  підприємством завищено  склад валових  витрат  по оприбуткованим  товарам,  фактично  отриманим роботам ( послугам) без відповідного  здійснення  компенсації їх вартості  за період  з 01.04.2005 року по  31.03.2006 року  на загальну суму  349231,66 грн.

Під час перевірки  встановлено, що  ВАТ "Новопавлівський гранітний кар'єр" на протязі  періоду 01.04.2005 року  по 31.03.2006 року  здійснювало  списання  кредиторської заборгованості,  по якій  минув строк  позовної давності,  на загальну суму  376093,94 грн. ВАТ "Новопавлівський гранітний кар'єр" не здійснював  коригування валових  витрат одночасно  із включенням до складу  валових доходів  кредиторської заборгованості,  по якій минув строк  позовної давності.  На думку відповідача таке коригування  необхідно було  здійснити в зв’язку  з тим,   що фактично  підприємством не понесені  витрати відповідно до  п. 5.1.  ст. 5 Закону України „ Про оподаткування  прибутку підприємств”.

На підставі  вищевикладеного, в акті перевірки зазначається про завищення валових  витрат  за період з 01.04.2005 року   по 31.03.2006 року на загальну суму  349231,66 грн.,  в тому числі  по періодам:

півріччя  2005 року  815,24 грн

3 квартали 2005 року –5023,65 грн

2005 року  - 14426,76 грн

І квартал 2006 року – 334804,90 грн.

У зв’язку з цим  відповідач  нарахував  податок  на прибуток  в  сумі 3606,69 грн. та застосував  штрафні санкції  на суму  1207,61 грн.

Суд вважає  вказані  донарахування  неправомірними  з огляду  на таке.

Сторони по справі не заперечують факт того, що за безнадійною заборгованістю по суті спору позивач отримав товари, роботи, послуги за договорами, які передбачають компенсацію за них, а також не заперечують проти того, що у спірний період минув строк позовної давності для погашення позивачем кредиторської заборгованості.

Згідно з п. 5.1 ст.5 Закону  України „Про  оподаткування  прибутку підприємств”  валові витрати  виробництва  та обігу –сума будь –яких  витрат  платника  податку  у грошовій, матеріальній або  нематеріальній  формах,  здійснюваних  як  компенсація  вартості  товарів (робіт, послуг), які  придбаються (виготовляються)  такими  платниками  податку  для їх  подальшого використання  у   власній  господарській діяльності;

згідно з п/п 4.1.6 п.4.1 ст.4 зазначеного Закону  валовий  доход  включає доходи  з інших  джерел,  у тому числі, але не  виключено, у вигляді сум  безповоротної  фінансової допомоги, отриманої  платником  податку у звітному періоді;

відповідно до п.1.22 чст.1 вказаного Закону безповоротна  фінансова  допомога -  це сума  заборгованості  платника податку  перед  іншою юридичною особою, що  залишилася нестягнутою  після закінчення  строку  позовної давності;

пунктом 1.25 ст.1 даного Закону встановлено, що безнадійна заборгованість –це заборгованість,  яка відповідає, зокрема, такому ознаку як заборгованість  по  зобов’язаннях, за якою  минув  строк  позовної давності.

Виходячи з вищевикладеного, судом зазначається, що Закон не встановлює обов’язок платника податку одночасно із збільшенням валового доходу у зв’язку з виникненням безнадійної кредиторської заборгованості збільшувати також й валові витрати. Таким чином, зменшення відповідачем валових витрат за спірними обставинами є  неправомірним.

Також перевіркою встановлено, що в порушення  п.5.9 ст. 5 Закону України „Про оподаткування   прибутку  підприємств” ВАТ "Новопавлівський гранітний кар'єр" занизило  склад  скоригованого  валового доходу  за період  з 01.04.2005 року по  31.04.2006 року на суму приросту балансової вартості запасів у  залишках готової продукції в  обсязі 241368,46 грн. Заниження складу  скоригованого  валового  доходу  відбулося  внаслідок  невірного  визначення  питомої  ваги  матеріальних  витрат  у  виробничій  собівартості  продукції, що стало  наслідком  необґрунтованого  завищення  обсягу  виробничої  собівартості  продукції  на обсяг  понесених витрат  по поліпшенню  основних фондів, що  включається  до  виробничої собівартості поступово,  у вигляді амортизаційних відрахувань.

У зв’язку з викладеним  відповідачем  нараховано  податок  на прибуток  в сумі  60342,12 грн та штрафні санкції  на  суму 22368,54 грн

Суд вважає  позов в цій частині  обґрунтованим  з  таких підстав.

У зв’язку  з  тим, що  спірні  правовідносини   зачіпають  особливості  ведення бухгалтерського  обліку та  арифметичні   розрахунки,  судом  призначено у справі  судово –економічну експертизу.

Отже, за висновком  № 1917  судово –економічної  експертизи,  складеного 28.02.2007 року, експертами встановлено, що документально не підтверджується висновок Нікопольської ОДПІ, викладений в акті перевірки від 03.08.2006року щодо заниження позивачем податку на прибуток за період з 01.04.2005року по 31.12.2005року на загальну суму 63948,81грн., в тому числі по періодах:

півріччя 2005року –зменшено збитків на загальну суму 84931,42грн.;

3 квартали –43915,13грн.;

2005 рік –63948,81грн.

Експертами встановлено заниження  складу  скоригованого валового  доходу  за період  з 01.04.2005 року п 31.12.2005 року на суму  балансової  вартості  запасів у  залишках готової продукції в обсязі  8536,57 грн, в результаті чого за 2005 рік  збільшено  об’єкт  оподаткування  (прибуток, що підлягає  оподаткування) на суму  8536,67, що  призвело  до збільшення  суми  податку  на прибуток  на 2134,14 грн.

Таким чином,  висновки  ДПІ  щодо  заниження позивачем  податку  на прибуток  на суму  60342,12 грн. не підтверджується  матеріалами справи. В той же час слід врахувати, що експертами встановлено заниження податку на прибуток на суму 2134,14грн.

В обґрунтування  своїх заперечень  на  висновки  судово –економічної  експертизи відповідач  вказав  на сторінку 8 висновку судово-економічної експертизи (стор. 89 том 2 справи), де вказано наступне:

В деяких  досліджених  актах   виконаних робіт серед  виконаних підрядником  ПП ”Ризон” робіт   в найменуванні об’єктів  підрядних робіт  є формулювання   „реконструкція”. Відповідно  до висновків   постійно діючої комісії ВАТ "Новопавлівський гранітний кар'єр" найменування цих  робіт  зазначено  як „ремонт”. Визначення  класифікації  виконаних робіт  не входить  до компетенції експертів. Згідно  з п.29 Методичних рекомендацій, затверджених   наказом Мінфіну України  „Про затвердження  Методичних рекомендацій  з бухгалтерського обліку  основних засобів від 30.09.2003 року № 561 рішення  про характер  і ознаки  отриманих  підприємством робіт по ремонту  приймаються  керівником  підприємства  з урахуванням  результатів  аналізу  існуючої ситуації  та  суттєвості  таких витрат.

У зв’язку з цим  відповідач  заявив  клопотання  про звернення  до Державного  комітету України з будівництва  та  архітектури  для здійснення  оцінки  та надання  висновку  стосовно  характеру  ремонтно –будівельних  робіт,  здійсненими  підрядними  організаціями  на користь  позивача.

Залучені до  участі  в судовому засіданні  судові експерти  Саніна  Т.О. та Насипайко А.Л.  пояснили, що   відповідно до п.29 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку  основних засобів, затверджених   наказом Мінфіну України  від 30.09.2003 року № 561, рішення  про характер  і ознаки  отриманих  підприємством робіт по ремонту  приймаються  керівником  підприємства  з урахуванням  результатів  аналізу  існуючої ситуації  та  суттєвості  таких витрат. Таким чином визначення характеру робіт віднесено  на власний  розсуд  керівництва  підприємства  з урахуванням  результатів  аналізу  існуючої  ситуації  та  суттєвості таких  витрат. На  дослідження експертів були надані  накази Голови  наглядової  ради ВАТ "Новопавлівський гранітний кар'єр" про створення  постійної діючої  комісії  з метою  визначення  придатності  основних фондів  до подальшого  використання  можливості  реалізації  або  введення  в експлуатацію, ефективності відновлення приміщення по підприємству  № 52 від  25.02.2005 року та № 208 від 16.09.2005 року. Відповідно  до висновків  постійно  діючої комісії  ремонтні роботи, виконані згідно з актом  виконаних робіт за період  з  квітня 2005 року по грудень 2005 року, не  призвели  до  збільшення  майбутніх  економічних вигод, що  спочатку  очікувалося  від  використання  об’єкта. У зв’язку з цим експерти врахували спірні роботи саме як ремонтні та зробили власні висновки з урахуванням наведеного.

Враховуючи  викладене,  суд вважає  висновки  судових експертів достатніми для вирішення спору, оскільки вони відповідають вимогам ст. 82 КАС України через те, що  містять  докладний  опис  проведених  досліджень,  зроблені в результаті  їх  висновки  та обґрунтовані  відповіді  на поставлені судом питання.

У зв’язку з цим  суд  відхиляє заперечення  відповідача та його  клопотання про  звернення  до Державного  комітету  України  з  питань будівництва та архітектури.

Таким чином,  податкове повідомлення –рішення  №/0/30734 слід  визнати  недійсним  на суму основного податку  - 61814,67 грн. (63948,81 грн.-2134,14грн.) та  штрафні санкції на усю суму - 23576,15 грн., оскільки  на ці  суми вони  не відповідають  фактичним  обставинам  справи, а самостійне нарахування   штрафних санкцій не входить до повноважень суду.

Крім того, за результатами  перевірки  відповідачем  прийнято  податкове повідомлення –рішення від 15.08.2006 року № /0/30735, яким  визначено податкове  зобов’язання  з  податку на  доходи фізичних осіб  в сумі 2274,35 грн  та штрафні санкції   в розмірі 4548,70 грн.

Зокрема, актом зазначається,  що  відповідно до  ст. 6 Указу Президента України від 3 липня 1998 року N 727/98    „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності                  суб'єктів малого підприємництва” фізична особа  - суб’єкт  підприємницької діяльності, який  сплачує  єдиний  податок, не є  платником  податку  на доходи фізичних осіб. Отже, доходи  платника єдиного податку,  одержані  ним  від  провадження  саме  зазначених у Свідоцтві  видів  підприємницької діяльності, не  включаються  до складу  його загального     річного оподаткованого доходу  і з  них  не сплачується  податок  з  доходів  фізичних осіб. Це  підтверджується  також  і підпунктом  4.3.25 п. 4.3 ст. 4 Закону України „Про податок на доходи фізичних осіб”.

Підприємство  у 2005-2006 роках  перерахувало  кошти  за запчастини  підприємцю Варданян С.С. в сумі 17495,00 грн., в тому числі:

-          2858,40 грн. платіжне доручення від 14.09.2005 року

-          922,60 грн. рах. № 28 від 25.10.2005 року, платіжне доручення  від 26.10.2005 року

-          410,00 грн. рах. № 22 від 16.10.2005 року, платіжне доручення  від 18.10.2005 року

-          4038,00 грн. рах. № 39 від 24.11.2005 року, платіжне доручення  від 15.12.2005 року

-          2124,00 грн. рах. № 40 від 24.11.2005 року, платіжне доручення  від 15.12.2005 року

-          1118,00 грн. рах. № 38 від 27.02.2006 року, платіжне доручення  від 01.03.2006 року

-          6024,00 грн. рах. № 39 від 27.02.2006 року, платіжне доручення  від 01.03.2006 року

В спірний період Підприємецьм  Варданян  С.С. на умовах  сплати єдиного податку згідно свідоцтва  про сплату єдиного податку  здійснював  такі  види  діяльності: ремонт  і технічне  обслуговування  транспорту,  с/г  та  промислової техніки.

Відповідача вважає, якщо  суб’єкт  підприємницької діяльності,  який   вибрав спрощену  систему  оподаткування,  обліку та звітності, одержує  протягом звітного  року  доході інші,  ніж зазначені  у Свідоцтві  про сплату  єдиного податку,  то такі  доходи  протягом    року  підлягають  оподаткуванню  податком  з доходів фізичних осіб на загальних підставах,  за правилами  та у порядку,  встановленому  Законом. Тобто  при виплаті  такого доходу  податок повинен бути утриманий  податковим агентом  за ставкою , встановленою  п. 7.1 ст. 7 Закону.

Відповідно до  ст. 20 Закону України „Про  податок з доходів фізичних осіб” фінансово відповідальними за порушення норм цього Закону є   такі особи:  при порушенні  правил нарахування, утримання  та сплати  до бюджету  податку  з доходів платника податку, що здійснюється особами,  визначеними  цим  Законом податковими агентами –такі особи.

У зв’язку з цим в акті перевірки зазначається, що підприємством  не виконано  зобов’язання  по нарахуванню, утриманню та сплаті  до бюджету  податку  з доходів фізичних осіб з виплачених  доходів громадянину  Варданян С.С., тому  за результатами  перевірки підлягає  донарахуванню  податок  з доходів фізичних осіб  за 2005 - 2006 роки  в сумі 2274,35 грн.

У зв’язку  з  викладеним  суд  задовольняє позовні вимоги  в цій частині  з таких підстав.

Відповідно до ст.11 Закону України „Про державну підтримку малого підприємництва” для суб'єктів малого підприємництва в порядку,  встановленому законодавством України, може застосовуватися спрощена система оподаткування, бухгалтерського обліку та звітності, яка передбачає, зокрема, заміну сплати встановлених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів) сплатою єдиного податку.

Спрощена система  оподаткування,  бухгалтерського  обліку  та звітності може застосовуватися поряд з діючою загальною системою оподаткування, бухгалтерського обліку та звітності, передбаченою законодавством, на вибір суб'єкта малого підприємництва.

Наведеною нормою не передбачено застосування загальної та спрощеної системи оподаткування одночасно. У зв’язку з цим нарахування податку з доходів фізичних осіб за період, коли позивач користувався спрощеною систему оподаткування є неправомірним.

Крім того,  суд  погоджується  з позивачем про те, що  послуги підприємця  з продажу запчастин  є складовою  послуг  з ремонту  та технічного  обслуговування,  тому не виходять за межі видів діяльності, зазначених в свідоцтві  про сплату єдиного податку.

У зв’язку  з цим  нарахування  податку  та штрафних санкцій  суд вважає  безпідставними.

Також,  за результатами  перевірки  відповідачем  прийнято  рішення  від 15.08.2006 року  № /0/30736, яким  застосовано  до   позивача  штрафні санкції  у сумі 625,0 грн. на підставі п. 3 ст. 17 Закону України „Про  застосування реєстраторів розрахункових операцій у  сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”.

Зокрема,  перевіркою  правильності  використання  реєстраторів розрахункових  операцій  встановлено,  що в  порушення  п. 1 ст. 3 Закону України „Про застосування  реєстраторів розрахункових операцій  у сфері  торгівлі,  громадського харчування  та послуг” ВАТ "Новопавлівський гранітний кар'єр" здійснювало продаж товарів  не власного  виробництва  через касу  підприємства  без використання  зареєстрованого, опломбованого    в  установленому порядку  та  переведеного  у фіскальний режим роботи  реєстратора  розрахункових  операцій  з  роздрукуванням  відповідних  розрахункових  документів. Розрахункова операція виявлена за прибутковим  касовим  ордером від 29.07.2005 року  № 483, згідно з яким позивачем отримано  від приватного підприємця Новицького  за  відпуск  питної води  суму готівкових коштів  у розмірі  125,00 грн. В порушення п.1 ст. 3 Закону України „Про застосування реєстраторів  розрахункових  операцій у сфері торгівлі, громадського харчування  та послуг”  здійснювало  продаж товарів  не  власного виробництва  через касу  підприємства  без використання  реєстратора  розрахункових  операцій,  в результаті  чого  до позивача застосовані штрафні санкції на суму 625,00грн.

Застосування  штрафних санкцій  за цими  обставинами  суд вважає  неправомірними   з таких підстав.

Відповідно до  п. 1 ч.1 ст. 9  Закону України „Про застосування реєстраторів  розрахункових  операцій у сфері торгівлі, громадського харчування  та послуг” при  здійсненні  торгівлі продукцією власного виробництва та наданні послуг підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, крім підприємств торгівлі та громадського харчування, у разі проведення розрахунків у касах цих підприємств, установ і організацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних і завірених  печаткою  у встановленому порядку.

Отже,  надання послуг  не підприємством  торгівлі та  громадського харчування  не потребує  застосування реєстратора розрахункових операцій .

За матеріалами справи  позивач  уклав  з приватним  підприємцем Новошицьким договір  № 29/08-05  на відпуск  питної води, згідно з яким  позивач  відпускав  питну воду  зі свого  водопроводу  з оплатою  за спожиту  воду  відповідно  до  показань водоміра. Вказана вода в свою чергу отримується і оплачується позивачем у комунального підприємства-постачальника води.

Таким чином,  позивач  і підприємець Новошицький є споживачами питної води одночасно із водопроводу позивача, у зв’язку з чим позивач як єдиний платник за отриману воду перед постачальником води, отримує компенсацію у підприємця пропорційно обсягу спожитої води. Суд вважає, що ці розрахунки між позивачем та підприємцем Новошицьким не належать до діяльності  підприємства торгівлі  і громадського харчування, тому  застосування  реєстратора розрахункових операцій в даному випадку  не потребує.

Підсумовуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у частині, що є обґрунтованою і правомірною.

Керуючись ст. 94, 160-163, п.6 Розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства  України, суд-

ПОСТАНОВИВ :

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним  податкове повідомлення  - рішення  Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції від 15.08.2006 року №/0/30734 на суму податку на прибуток  в розмірі 61814,67 грн. та  штрафних санкцій в розмірі 23576,15 грн.

Визнати недійсним податкове повідомлення – рішення  Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції  від 15.08.2006 року №/0/30735 про сплату податку  з доходів  фізичних осіб 2274,35 грн та штрафних санкцій 4548,70 грн

Визнати недійсним податкове повідомлення – рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції від 15.08.2006 року №/0/30736 про нарахування суми штрафу  в розмірі 625 грн.

Стягнути з Державного бюджету України  на користь Відкритого акціонерного товариства "Новопавлівський гранітний кар'єр" судові витрати в розмірі 3,40 грн

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена у строки та порядку, передбачені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                                      Н.Б.Кеся

Постанову підписано у повному обсязі 20.08.2007року