ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.07                                                                                           Справа  № 11/161

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого-судді                                                            Давид Л.Л.

Суддів                                                                      Кордюк Г.Т.

Мурської Х.В.

при секретарі судового засідання                              Мазурській В.Т.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства „Юридична, консультативно-правова та виробнича фірма „Київ-Хуст”, за вих.. №ЮФ-325 від 24.11.2006 року

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 09.11.2006 року

та матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства „Юридична, консультативно-правова та виробнича фірма „Київ-Хуст”, за вих. №ЮФ-335 від 01.12.2006 року

на додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 23.11.2006 р.

у справі № 11/161 (суддя –Якимчук Л.М.)

за позовом Приватного підприємства „Юридична, консультативно-правова та виробнича фірма „Київ-Хуст”, м. Київ

до відповідача-1 Виконавчого комітету Буштинської селищної ради, смт. Буштино Тячівського району Закарпатської області

до відповідача-2 Тячівського районного державного підприємства технічної інвентаризації, м. Тячів Закарпатської області

до відповідача-3 Дочірнього підприємства „Санаторно-оздоровчий комплекс „Тиса” ЗАТ „Буштинський ліскомбінат”, смт. Буштино Тячівського району Закарпатської області

до відповідача-4 Закритого акціонерного товариства „Буштинський ліскомбінат”, смт. Буштино Тячівського району Закарпатської області

про визнання ПП „Київ-Хуст” добросовісним набувачем спірного майнового комплексу –Санаторно-оздоровчий комплекс „Тиса”, розташованого по вул. Б. Хмельницького, 116 в смт. Буштино Тячівського району Закарпатської області; визнання права власності ПП „Київ-Хуст” на цілісний майновий комплекс „Санаторно-оздоровчий комплекс „Тиса”, який розташований по вул. Б. Хмельницького, 116 у смт. Буштино Тячівського раойну; визнання недійсним рішення виконкому Буштинської селищної ради №2/25 від 22.01.2001 р. та №2/5 від 22.04.2001 р.; про визнання недійсним та скасування, виданого виконавчим комітетом Буштинської селищної ради свідоцтва про право власності на нерухоме майно за №14 від 26.01.2001 р. та за №131 від 10.02.2005 р. (дублікат); про визнання недійсною та скасування державної реєстрації, проведеної Тячівським районним державним підприємством технічної інвентаризації 26.01.2001 р. під №102 права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності №14 від 26.01.2001 р. за Дочірнім підприємством СОК „Тиса” ЗАТ „Буштинський ліскомбінат”; визнання недійсною та скасування державної реєстрації, проведеної Тячівським районним державним підприємством технічної інвентаризації 10.02.2005 р. під №102 права власності на нерухоме майно, на підставі свідоцтва про право власності №131 від 10.02.2005 р. за Дочірнім підприємством „СОК „Тиса” ЗАТ „Буштинський ліскомбінат”; визнання неправомірною та незаконною відмову Буштинської селищної ради та її виконкому у видачі ПП „Київ-Хуст” свідоцтва про право власності на належний підприємству цілісний майновий комлекс СОК „Тиса”, та зобов`язання виконкому Буштинської селищної ради видати ПП „Київ-Хуст” свідоцтво про право власності на цілісний майновий комплекс СОК „Тиса”; визнання неправомірною та незаконною відмову Тячівського районного державного підприємства технічної інвентаризації у проведенні державної реєстрації права власності ПП „Київ-Хуст” на належний підприємству цілісний майновий комплекс СОК „Тиса”.

за участю представників сторін:

від позивача: не з‘явились;

від відповідача 1: не з‘явились;

від відповідача 2: не з‘явились;

від відповідача 3: Маркусь М.І. –представник (довіреність за №20 від 15.02.2007 року);

від відповідача 4: не з‘явились;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 09.11.2006 року у справі №11/161 відмовлено в задоволенні позовних вимог Приватного підприємства „Юридична, консультативно-правова та виробнича фірма „Київ-Хуст” до Виконавчого комітету Буштинської селищної ради, Тячівського районного державного підприємства технічної інвентаризації, Дочірнього підприємства „Санаторно-оздоровчий комплекс „Тиса” ЗАТ „Буштинський ліскомбінат” та Закритого акціонерного товариства „Буштинський лісокомбінат” (Т-ІV, а.с.163-175).

Рішення місцевого господарського суду мотивовано наступним. Відповідно до вимог Закону України „Про господарські товариства”, Закону України „Про власність” та Закону України „Про підприємства в Україні” будь-яке майно, передане господарському товариству, в тому числі і в користування, включається до його статутного фонду як вклад, є часткою учасника в ньому та стає власністю товариства. З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку, про те, що спірне майно передано Дочірньому підприємству „СОК „Тиса” Акціонерним товариством „Буштинський лісокомбінат” є власністю дочірнього підприємства, а тому лише ДП „СОК „Тиса” мало право на розпорядження спірним майном. Факт передачі даного майна згідно актів приймання-передачі від 01.02.2001 р. та 25.04.2001 р. ПП „Київ-Хуст”, не свідчить про перехід права власності в порядку, визначеному ст.128 ЦК Української РСР. Крім цього, позивач, укладаючи договір по придбанню спірного майнового комплексу, не вжив необхідних заходів щодо перевірки необхідної дієздатності та повноважень у ЗАТ „Буштинський лісокомбінат” на відчуження відповідного нерухомого майна. За таких обставин, на думку місцевого господарського суду, відсутні підстави для застосування до спірних відносин норми ст.144 ЦК Української РСР. Позивач знав і не міг не знати про відсутність у ЗАТ „Буштинський лісокомбінат” відповідних повноважень на відчуження спірного майна. Вимога позивача про визнання його добросовісним набувачем не є способом захисту цивільних прав та інтересів відповідно до ст.16 ЦК України, тому не підлягає задоволенню. З огляду на зазначене, місцевий господарський суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права власності на цілісний майновий комплекс „Санаторно-оздоровчий комплекс „Тиса”. Такими, що не підлягають задоволеню визнано судом і вимоги позивача про визнання недійсним та скасування рішення виконкому Буштинської селищної ради №2/5 від 22.01.2001 р. та №2/5 від 22.04.2001 р., оскільки спірне майно передано у статутний фонд ДП „СОК „Тиса” та набуто останнім на праві власності на нього, виконком Буштинської селищньої ради правомірно прийняв рішення №2/5 від 22.01.2001 р., не порушивши при цьому прав та інтересів позивача. Такими, що не підлягаютть задоволенню визнано і вимоги позивача щодо визнання недійсними та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно №14 від 26.01.2001 р. та дублікат свідоцтва про право власності №131 від 10.02.2005 р. Свідоцтво про право власності №14 від 26.01.2001 р. видавалось на підставі рішення виконавчого комітету Буштинської селищної ради №2/5 від 22.01.2001 р. і було похідним від нього документом. Оформлення права власності за дочірнім підприємством „СОК „Тиса” на підставі рішення виконавчого комітету Буштинської селищної ради відповідало п.4.1. Інструкції про порядок державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 р. за №121. Таким чином, відсутні порушення порядку та умов видачі оспорюваного свідоцтва про право власності за №131 від 10.02.2001 р. (дублікат), які б слугували підставою для визнання його недійсним чи скасування. Суд не вбачав також порушень в проведенні реєстрації права власності на спірне майно, оскільки таке проводилось на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке є відповідним правовостановлюючим документом у відповідності до Інструкції про порядок державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб. Позивачем не доведено і підстав для задоволення вимоги про скасування державної реєстрації права власності  на спірне майно за ДП „СОК „Тиса” на підставі свідоцтва  про право власності  на нерухоме майно №131 від 10.02.2005 р. (дублікат). Не задоволені і вимоги позивача про визнання неправомірною та незаконною відмову Буштинської селищної ради та її виконкому у видачі ПП „Київ-Хуст” свідоцтва про право власності на спірне майно та зобов`язання виконкому Буштинської селищної ради видати ПП „Київ-Хуст” свідоцтво про право власності на цілісний майновий комплекс, оскільки право власності на спірне майно вже було оформлено виконавчим комітетом Буштинської селищної ради за ДП „СОК „Тиса”, з дотриманням вимог чинного законодавства. З огляду на викладене, відсутні правові підстави для задоволення вимог щодо визнання неправомірною та незаконною відмови Тячівським районним державним підприємством технічної інвентраизації у проведенні державної реєстрації прав власності ПП „Київ-Хуст” на спірний майновий комплекс „СОК „Тиса” та зобов`язання Тячівського РДПТІ провести реєстрацію права власності ПП „Київ-Хуст”.

Позивач, не погоджуючись з винесеним рішенням, 24.11.2006 р. звернувся з апеляційною скаргою за №ЮФ-325, зазначаючи, що таке повинно бути скасоване  з огляду на навність наступних підстав: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; грубе порушення господарським судом Закарпатської області норм матеріального і процесуального права та їх неправильне застосування.

Так, на думку скаржника, судом грубо порушено вимоги ст.41 Конституції України, ст.ст. 2, 4, 48, 49, 55 Закону України „Про власність”, ст.ст. 4, ч.1 ст.128, ч.1 ст.145, ч.1 ст.224, ч.1 ст.225, 265 Цивільного кодексу Українстької РСР в редакції від 18.07.1963 р., ст.ст. 261, ч.1 ст.268, ч.1 п.4 ст.317, 321, 322, 325. 392, 393 ЦК України, ч.2 ст.16 Закону України „ Про банкрутство”.

ДП „СОК „Тиса” ніколи не мав жодного права на розпорядження спірним майном, оскільки останнє передане йому в 1998 році лише у користування. З моменту передачі по Акту прийому-передачі приміщень та майна відповідно до договору оренди з викупом від 05.06.2000 р. лікідаційною комісією АТ „Буштинський ліскомбінат” спірного майна ПП „Київ-Хуст”, а саме з 09.06.2000 р., ДП „СОК „Тиса” перестало навіть користуватись санаторно-оздоровчим комплексом „Тиса”. Не реалізувало право власності на спірне майно ДП „СОК „Тиса” і після 09.06.2000 р.

Господарський суд Закарпатської області безпідставно фактично визнав за ДП „СОК „Тиса” право власності на спірний майновий комплекс, чим порушив вимоги ст.83 ГПК України. Право власності ПП „Київ-Хуст”, в тому числі і в частині майнових прав позивача та права на використання спірного майна у виробничій діяльності підтверджено постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.03.2006 р., яка залишена господарським судом Закарпатської області, всупереч вимог ч.2 ст.35 ГПК України, поза увагою.

Судом не надано жодної оцінки тому, що в матеріалах справи є фактично різні акти прийому-передачі основних засобів. Із змісту абз.2 п.2.1 Договору про взаємовідносини між ДП „СОК „Тиса” та АТ „Буштинський ліскомбінат” від 01.04.1998 р., як зазначає апелянт, не вбачається, що це майно передано ДП „СОК „Тиса” у власність, оперативне управління, повне господарське відання чи статутний фонд. Таким чином, виконкомом Буштинської селищної ради безпідставно прийнято рішення №2/5 від 22.01.2001 р., а Тячівським РДПТІ та викинкомом Буштинської селищної ради безпідставно видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно №14 від 26.01.2001 р. і свідоцтво про право власності на нерухоме майно №131 від 10.02.2005 р. (дублікат).

ПП „Київ-Хуст”, зазначає, що придбавши у ЗАТ „Буштинський ліскомбінат” належний останньому цілісний майновий комплекс та провівши за нього повний розрахунок, виступає добросовісним набувачем спірних приміщень і майна, а тому згідно вимог ст.145 ЦК Української РСР колишній власник не має права вимагати від ПП „Київ-Хуст” повернення майна. Право власності ПП „Київ-Хуст” на цілісний майновий комплекс санаторно-оздоровчого комплексу „Тиса” (за винятком спального корпусу на 120 місць) виникло після прийому-передачі цілісного майнового комплексу, складення про це Акту та його підписання обома сторонами, тобто 01.02.2001 р. Крім цього, відповідно д ч.1 ст. 128 ЦК Української РСР, Договору купівлі-продажу від 25.04.2001 р. та Акту прийому-передачі приміщень та майна від 25.04.2001 р. право власності на приміщення та майно спального корпусу на 120 ліжок санаторно-оздоровчого комплеку „Тиса” АТ „Буштинський ліскомбінат” перейшло до ПП „Київ-Хуст” з моменту підписання договору і передачі приміщень та майна, тобто з 25.04.2001 року.  Тим самим, будучи добросовісним набувачем спірного майна ПП „Київ-Хуст”, набуло право власності на цілісний майновий комплекс Санаторно-оздоровочого комплексу „Тиса” у повному обсязі (включаючи і спальний корпус на 120 ліжок) 25.05.2001 року.

Виклавши в хронологічній послідовності обставини укладення ліквідаційною комісією АТ „Буштинський ліскомбінат” з ПП „Київ-Хуст” договору оренди нежитлових та житлових приміщень з викупом, оплати їх вартості та подальшої передачі у власність, апелянт зазначає, що право власності ПП „Київ-Хуст” на цілісний майновий комплекс санаторно-оздоровчого комплеку „Тиса” (за винятком спального корпусу на 120 ліжок) виникло після прийому-передачі цілісного майнового комплексу, складення про це Акту та його підписання обома сторонами, тобто 01.02.2001 року. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.128 ЦК Української РСР, Договору купівлі-продажу від 25.04.2001 р. та Акту прийому-передачі приміщень та майна спального корпусу на 120 ліжок санаторно-оздоровчого комплеку „Тиса” АТ „Буштинський ліскомбінат” останнє перейшло до ПП „Київ-Хуст” з моменту підписання договору і передачі приміщень та майна, тобто з 25.04.2001 р. Після отримання інформації про те, що ДП „СОК „Тиса” таємно і незаконно отримало свідоцтво про право власності на належний підприємству „Київ-Хуст” санаторно-оздоровчого комплексу „Тиса”, останнє неодноразово зверталося з вимогою про скасування як незаконних рішень виконкому так і свідоцтв про право власності на нерухоме майно. Однак, Буштинська селищна рада та її виконком,  а також Буштинський селищний голова незаконно і безпідставно відмовили ПП „Київ-Хуст” в отриманні необхідних йому для вирішення цього спору копій правовстановлюючих документів, а також незаконно і безпідставно відмовили ПП ”Київ-Хуст” у видачі йому свідоцтва про право власності на належний йому цілісний майновий комплекс санаторно-оздоровчого комплексу „Тиса”. Тячівське РДПТІ також незаконно і безпідставно відмовило ПП „Київ-Хуст” у видачі копій документів і запропонувало останньому звернутись до господарського суду Закарпатської області. Аналіз наявних у розглянутій господарським судом Закарпатської області справі №5/62 і належним чином засвідчених копій документів дало апелянту можливість зробити висновки на підтвердження позовних вимог,  а саме:

·          про неправомірність та незаконність відмови Буштинської селищної ради, її виконкому та Буштинського селищного голови  у наданні ПП „Київ-Хуст” необхідної інформації щодо належного підприємству цілісного майнового комплексу санаторно-оздоровчого комплексу „Тиса”;

·          про незаконність відмови Буштинської селищної ради, її виконкомом та Буштинським селищним головою у видачі ПП „Київ-Хуст” свідоцтва про право власності на належний підприємству цілісний майновий комплекс  санаторно-оздоровчого комплексу „Тиса”, розміщенного в смт. Буштино;

·          про неправомірність та незаконність відмови Тячівського районного державного підприємства технічної інвентаризації у наданні ПП „Київ-Хуст” необхідної інформації щодо належного підприємству цілісного майнового комплеку санаторно-оздоровочого комплексу „Тиса”;

·          про неправомірність та незаконність відмови Тячівського районного державного підприємства технічної інвентаризації  у проведенні державної реєстрації права власності ПП „Київ-Хуст” на належний підприємству цілісний майновий комплекс санаторно-оздоровчого комплексу „Тиса”;

·          про незаконність рішення виконкому Буштинської селищної ради №2/5 від 22.01.2001 р. „Про оформлення права власності на нерухоме майно” відповідно до якого надано дозвіл на оформлення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться в смт. Буштино, вул. Хмельницького ,116 за ДП „СОК „Тиса”;

·          про незаконність виданого ДП „СОК „Тиса” виконкомом Буштинської селищної ради свідоцтва про право колективної власності на нерухоме майно №14 від 26.01.2001 р.;

·          про незаконність виданого ДП „СОК „Тиса” виконкомом Буштинської селищної ради свідоцтва про право колективної власності на нерухоме майно №131 від 10.02.2005 р. (дублікат);

·          про незаконність державної реєстрації Тячівським районним державним підпримством технічної інвентаризації 26.01.2001 р.за №102 прав власності на нерухоме майно, на підставі свідоцтва про право власності  №14 від 26.01.2001 р. за ДП „СОК „Тиса”;

·          про незаконність повторної державної реєстрації Тячівським районним державним підприємством технічної інвентаризації 10.02.2005 р. за №102 прав власності на нерухоме майно, на підставі свідоцтва про право власності №131 від 10.02.2005 р. за ДП „СОК „Тиса”.

З огляду на вищевикладене Апелянт просить  скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від 09.11.2006 р. у справі №11/161 повністю як незаконне і винести нове, яким задоволити вищевикладені позовні вимоги. Крім цього, ПП „Київ-Хуст” навів перелік документів, які просить витребувати та дослідити в судовому засідання як такі, що беззаперечно підтверджують його позовні вимоги.

ПП „Київ-Хуст” подано апеляційну скаргу і на додаткове рішення господарського суду Закарпатської області від 23.11.2006 р. у справі №11/161, яким скасовано вжиті ухвалою суду від 18.07.2005 р. по справі №11/161 заходи щодо забезпечення позову шляхом заборони ДП „СОК „Тиса” вчиняти будь-які дії спрямовані на розпорядження спірним майном, в тому числі відчужувати у будь-якій формі спірний об`єкт; відповідачу-1 –виконкому Буштинської селищної ради та відповідачу-2 –Тячівському районному державному підприємству технічної інвентаризації, вчиняти будь-які дії, пов`язані із переоформленням права власності на цілісний майновий комплекс СОК „Тиса”. Необхідність скасування додаткового рішення апелянт обгрунтовує тим, що жодної правової підстави, передбаченої ст.88 ГПК України, до винесення господарським судом Закарпатської області додаткового рішення не було, що призвело до порушення норм процесуального права.

Відповідач-3, Дочірнє підприємство „Санаторно-оздоровчий комплекс „Тиса”, у відзиві від 20.12.2006 р., б/н, спростовує наведені в апеляційних скаргах обставини та просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін, так як останнє винесено на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи та вірного застосування вимог чинного законодавства. Так, твердження позивача про набуття ним права власності на спірний майновий комплекс за №116 по вул. Б. Хмельницького в смт. Буштино, не відповідають фактичним обставинам справи та не грунтуються на положеннях чиного законодавства, бо на момент передачі відповідачем-4 спірного майна нібито у власність позивача, які мали місце 01.02.2001 р. та 25.04.2001 р., останнє належало на праві власності ДП „СОК „Тиса”, яке виникло у нього 31.03.1998 р. Таким чином, суд підставно та обгрунтовано дійшов до висновку, про те, що відповідні правочини, на які покликається позивач, укладені за участі ЗАТ „Буштинський ліскомбінат”, не породжують правових наслідків для сторін, який не просто перевищив свої повноваження, а взагалі не мав таких повноважень, оскільки відповідач-3 є самостійною юридичною особою, яка є окремим суб`єктом правовідносин та наділений згідно чинного законодавства відповідним обсягом право - та дієздатності . Суд обгрунтовано застосував до спірних правовідносин норму ст. 63 ЦК України. Безпідставними є доводи скаржника про те, що спірне майно передавалось ДП „СОК „Тиса” лише у платне користування, а не вносилось до статутного фонду підприємства, оскільки спростовуються обставинами справи та поданими доказами. Належність спірного майна ДП „СОК „Тиса” на праві власності очевидне при системному правовому аналізі документів та рішень, на підставі яких дочірнє підприємство створювалось, майно передавалось до статуного фонду тощо. З моменту передачі майна у власність ДП „СОК „Тиса”, згідно Акту прймання-передачі 31.03.1998 р. припинилося право власності АТ „Буштинський ліскомбінат”на зазначене майно, а натомість останнє набуло корпоративних прав в розмірі майна внесеного до статутного фонду підприємства на спірне майно. Положення Договору про взаємовідносини від 01.04.1998 р.,  на який покликається позивач, не можуть регулювати відносини сторін, які мали місце до його підписання, а отже не могла проводитися передача майна в користування дочірньому підприємству на підставі акту прийому-передачі до підписання відповідного договору, який врегульовував би таку передачу. Доводи позивача про те, що спірне майно обліковувалося на балансі відподача-4 не може слугувати доказом права власності на спірне майно. Крім цього, як було досліджено під час розгляду справи №150/6, передача в оренду майна, що належить або обліковується на балансі іншої юридичної особи неуповноваженою на це особою не може породжувати наслідків відповідно до законодавства України. З огляду на зазначене, вимоги позивача щодо визнання за ним права власності  на майновий комплекс підставно не задоволені місцевим господарським судом, а висновки суду щодо перебування спірного майна на праві власності у відповідача-3 підтверджені відповідними доказами. Крім цього, суд обгрунтовано, на думку ПП „СОК „Тиса” прийшов до висновку, що оскаржуваними актами органу місцевого самоврядування не порушено прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а тому відсутні підстави для задоволення відповідних позовних вимог. Спростовуються матеріалами справи також і доводи позивача про те, що він є добросовісним набувачем. Щодо оскарження додаткового рішення, то останнє, на думку ДП „СОК „Тиса” винесено з дотриманням порядку, передбаченого ст.ст.68, 88 ГПК України.

Скаржником –ПП «Юридична, консультативно-правова та виробнича фірма «Київ-Хуст»в апеляційній скарзі заявлено клопотання про витребування у сторін ряду документів.

Вищезазначене клопотання судова колегія Львівського апеляційного господарського суду відхиляє з огляду на те, що статтею 101 ГПК України передбачено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв‘язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Клопотання скаржника спрямовані на збирання нових доказів, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції і не могли вплинути на прийняття рішення місцевим господарським судом, яке і є предметом оскарження, а тому не підлягає задоволенню.

В судове засідання 10.05.2007 року з‘явився лише представник ДП «СОК «Тиса»ЗАТ «Буштинський лісокомбінат», інші сторони участі уповноважених представників не забезпечили, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи ухвалою суду від 10.04.2007 року, про що свідчать поштові повідомлення про вручення за № 230102, №132528, №231527, №.230105.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 10.04.2007 року участь представників сторін визначено на власний розсуд.

На розгляд колегії 10.05.2007 року від ПП «Юридичної консультативно-правової та виробничої фірми «Київ –Хуст»(скаржник) поступили факсограми: про відкладення розгляду справи за вих.. №  ЮФ –127 від 10.05.2007 року та заява про фіксацію судового процесу по справі №11/161 технічними засобами. Крім цього, надійшла телеграма від скаржника про відкладення розгляду справи за вих.. № Львівського апеляційного господарського суду 437 від 10.05.2007 року.

Представник Відповідача 3 заперечив проти клопотання про відкладення розгляду справи посилаючись на те, що Позивач навмисне затягує розгляд справи, оскільки розгляд справи вже неодноразово відкладався. Крім цього, представник зазначає, що відповідно до вимог ст.102 ГПК України апеляційна скарга розглядається апеляційним судом у двомісячний строк з дня надходження справи разом з апеляційною скаргою.

Судова колегія Львівського апеляційного господарського суду, порадившись на місці, вирішила відхилити клопотання Позивача про відкладення розгляду справи, оскільки таке необґрунтоване документально та розглядати справу без участі уповноважених представників Позивача за наявними матеріалами справи у відповідності до вимог ст. 75 ГПК України, виходячи з того, що розгляд справи неодноразово відкладався ухвалами суду від 21.12.2006 року, від 22.01.2007 року, від 26.02.2007 року, від 19.03.2007 року та від 10.04.2007 року жодного разу додаткових доказів чи доводів позивач суду не надсилав. Крім цього ухвалою суду від 10.04.2007 року участь представників сторін визначено на власний розсуд.

Клопотання скаржника про фіксування судового процесу задоволено. Запис розгляду судової справи № 11/161 здійснюється за допомогою технічних засобів , а саме : програмно-апаратного комплексу “Оберіг”, для архівного оригіналу звукозапису надано диск 5169 154 RD 00153.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по них докази, вислухавши представника ДП «СОК «Тиса»ЗАТ «Буштинський лісокомбінат», Львівський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про відповідність рішень місцевого господарського суду нормам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Загальними зборами представників акціонерів акціонерного товариства „Буштинський лісокомбінат” 08.08.1996 р. прийнято рішення про створення на базі піонерського табору „Тиса” і однойменного санаторію-профілакторію дочірнє підприємство санаторно-оздоровчого комплексу „Тиса” та доручено правлінню товариства затвердити статут новоствореного підприємства.

09.12.1997 р. зареєстровано затверджений Правлінням акціонерного товариства „Буштинський лісокомбінат” (Протокол №14 від 01.12.1997 р.) Статут дочірнього підприємства санаторно-оздоровчий комплекс „Тиса” (Т-І а.с.162-166).

Відповідно до п.2.1 цього Статуту Санаторно-оздоровчий комплекс є Дочірнім підприємством АТ „Буштинський ліскомбінат” –самостійним господарюючим суб`єктом. При цьому склад майна, яке передається останньому визначає АТ „Буштинський ліскомбінат”. Відповідно до п.2 т. 5 Закону України „Про підприємства в Україні”, чинного на момент створення підприємства, підприємство може бути створене в результаті виділення зі складу діючого підприємства структурного підрозділу, майно якого становлять основні фонди та оборотні засоби, які зокрема виступають внеском засновника. Витягом з Протоколу зборів уповноважених представників акціонерів АТ „Буштинський лісокомбінат” від 08.08.2006 р. підтверджено факт утворення підприємства на базі цілісного майнового комплексу санаторно-оздоровчий комплекс „Тиса” та піонерського табору „Тиса”. 20.02.1998 р. наказом директора АТ „Буштинський ліскомбінат” за №7 створено комісію для проведення прийому-передачі основних засобів впродовж березня 1998 року. 31.03.1998 року складено Акт прийому-передачі основних засобів акціонерним товариством „Буштинський ліскомбінат” дочірньому підприємству „СОК „Тиса”. Згідно цього акту останньому передано до статутного фонду спірне майно.

01.04.1998 р., з метою врегулювання адміністративних, фінансово-економічних та господарських відносин АТ „Буштинський лісокомбінат” та ДП „СОК „Тиса” укладено договір про взаємовідносини (Т-1 а.с.172-173). В п.2.2. договору передбачалося, що засновник  (АТ „Буштинський ліскомбінат”) зобов`язується передати ДП „СОК „Тиса” будівлі та споруди, механізми, інвентар та матеріальні засобим в користування, за цим договором, майно, отримане від АТ „Буштинський ліскомбінат” підлягає поверненню лише у випадку ліквідації дочірнього підприємства.

05.06.2000 р. ліквідаційною комісією АТ „Буштинський ліскомбінат”(створена 20.01.1999 р з числа кредиторів), відповідно до рішення комісії №1 від 05.06.2000 р., укладено з ПП „Київ-Хуст” договір оренди нежитлових та житлових приміщень з викупом, відповідно до якого цілісний майновий комплекс „Санаторно-оздоровчого комплексу „Тиса”, передавався в орендне користування ПП „Київ-Хуст” (Т-1 а.с.61-65). Пунктом 13 укладеного договору передбачено право орендаря викупити орендоване майно, а саме впродовж 6-ти місяців після закінчення терміну дії договору оренди сплатити різницю між залишковою балансовою вартістю всього майнового комплексу санаторно-оздоровчого комплексу „Тиса” станом на дату викупу і сумою орендної плати, внесеної орендарем за весь період оренди комплексу та майна і придбати таким чином цілісний майновий комплекс.

09.06.2000 р. приміщення та майно зазначеного комплексу передано ліквідаційною комісією АТ „Буштинський ліскомбінат” в орендне користування ПП „Київ-Хуст” згідно Акту прийому-передачі приміщень та майна ( Т-1 а.с.66-67).

Рішення про намір придбати цілісний майновий комплекс у власність ПП „Київ-Хуст” направило АТ „Буштинський ліскомбінат” 09.10.2000 р. листом за вих. №ЮФ-189.

22.01.2001 р. Виконавчим комітетом Буштинської селищної ради розглянуто заяву ДП „СОК „Тиса” від 15.01.2001 р., та прийнято рішення №2/5 про оформлення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться в смт. Буштино, вул. Б. Хмельницького, 116 за ДП „СОК „Тиса”. Відповідно до положень Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” та в порядку, визначеному п.4.1 Інструкції про порядок державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 р. за №121, розглянувши подані необхідні документи прийняло рішення про надання дозволу на оформлення права власності на майновий комплекс за ДП „СОК „Тиса” (Т-1 а.с.49,50).

23.01.2001 р. ПП „Київ-Хуст” направило АТ „Буштинський ліскомбінат” Лист за вих.№ЮФХ-36 про уточнення залишкової балансової вартості цілісного майнового комплексу та порядок його сплати ((Т-1 а.с.77-78).

26.01.2001 р. Тячівським районним підприємством технічної інвентаризації зареєстровано майновий комплекс СОК „Тиса” в смт. Буштино, вул. Б. Хмельницького, 116 за ДП „СОК Тиса” на підставі рішення виконкому Буштинської селищної ради від 22.01.201 р. №2/5.(Т-1 а.с.49).

31.01.2001 р. платіжним дорученням №4 ПП „Київ-Хуст” перерахувало АТ „Буштинський ліскомбінат” 335 779, 00 грн. як різницю між остаточною балансовою вартістю цілісного майнового комплексу та сплаченою орендною платою (Т-1 а.с.79).

01.02.2001 р. АТ „Буштинський ліскомбінат” та ПП „Київ-Хуст” уклали Акт прийому-передачі цілісного майнового комплексу, відповідно до якого у власність ПП „Київ-Хуст” передавався цілісний майновий комплекс СОК „Тиса” у складі приміщень та майна, за винятком спального корпусу на 120 ліжок (Т-1 а.с.80-83).

25.04.2001 р. ЗАТ „Буштинський ліскомбінат” та ПП „Київ-Хуст” уклали Договір купівлі-продажу спального корпусу на 120 ліжок санаторно-оздоровчого комплексу „Тиса” (Т-1 а.с.100-105), та Акт прийому-передачі приміщень та майна ( Т-1 а.с.106-107)..

25.04.2001 р. ПП „Київ-Хуст” звернулося з проханням про видачу свідоцтв на право власності  на цілісний майновий комплекс (Лист від 25.04.2001 р. за вих. №ЮФ-100), до Тячівського БТІ з проханням зареєструвати право власності (Т-1 а.с.108).

12.04.2005 р., після отримання інформації про видачу ДП „СОК „Тиса” свідоцтва про право власності на зазначений об`єкт, ПП „”Київ-Хуст” звернулося з претензією, а 24.06.2005 р. з позовом до господарського суду Закарпатської області.

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду керувалась наступним.

Відповідно до вимог ст.225 ЦК Української РСР , право продажу майна належить власнику. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває право власності лише в тих випадках, коли згідно зі статею 145 цього кодексу власник не вправі витребовувати від нього майно. Статтею 145 ЦК Української РСР встановлено, що коли майно за плату придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен був знати (добросовісний набувач), то власник вправі витребувати це майно від набувача лише в разі, коли майно загублено власником або  особою, якій майно передано власником у володіння або викрадено у того чи іншого, або вибуло з їх володіння іншим шляхом поза їх волею. Отримуючи майно у власність, Позивач повинен був пересвідчитися у дієздатності ЗАТ „Буштинський лісокомбінат” на укладення акту відчуження спірного об`єкту, однак не зробив цього, а тому не може бути визнаний добросовісним набувачем спірного майнового комплексу –Санаторно-оздоровчий комплекс „Тиса”, розташованого по вул. Б. Хмельницького, 116 в смт. Буштино Тячівського району Закарпатської області. Крім цього, зазначена вимога не є способом захисту цивільних прав та інтересів в розумінні ст. 16 ЦК України, а тому не підлягає задоволенню.

Відсутні і підстави для задоволення вимоги про визнання права власності ПП „Київ-Хуст” на цілісний майновий комплекс „Санаторно-оздоровчий комплекс „Тиса”, який розташований по вул. Б. Хмельницького, 116 у смт. Буштино Тячівського району. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Закону України „Про власність”, юридична особа розцінюється як суб`єкт права власності. ЗАТ „Буштинський лісокомбінат”, заснувавши дочірнє підприємство та передавши йому цілісний майновий комплекс, цим самим передало і право на спірне майно, отримавши в обмін на передане майно корпоративні права в обсязі, що дорівнюють вартості переданого майна. Згідно п.1 ст.4 Закону України „Про власність” власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ст.32 ЦК Української РСР, юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями належним їй на праві власності майном, якщо інше не встановлено законодавчими актами. Засновники юридичної особи або власник її майна не відповідають за її зобов`язаннями, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями власника або засновника, крім випадків, передбачених законодавчими актами чи установчими документами юридичної особи.

Відповідно до вимог ст.26 Закону України „Про власність” об`єктом права власності господарського товариства є зокрема, майнові внески його членів. Стаття 12 Закону України „Про господарські товариства” зазначає, що товариство є власником, зокрема майна, переданого йому учасниками у власність, а ст.13 визначає перелік видів внесків (вкладів) учасників господарського товариства, до якого віднесено будинки, споруди, обладнання та інші матеріальні цінності, цінні папери, права користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будинками, спорудами, обладнаннями, а також інші майнові права, грошові кошти, в тому числі в іноземній валюті.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, судова колегія прийшла до висновку, про те що ЗАТ „Буштинський лісокомбінат” з моменту створення дочірнього підприємства як самостійної юридичної особи на базі відокремленого майна, не вправі був розпоряджатися цим майном, не повернувши його у передбачений законом та договором спосіб .

Позивач, заявляючи вимогу про визнання його власником майна, зазначає, що у нього виникло право власності на спірний об`єкт згідно положень ст. 128 ЦК Української РСР, з моменту передачі йому майна у власність, тобто з 01.02.2001 р. та 25.04.2001 р. Вказана позиція Апелянта є хибною і спростовується наступним.

Чинне законодавство передбачає способи захисту порушених прав, зокрема Цивільним кодексом Української РСР визначено шляхи здійснення захисту цивільних прав судом, зокрема: визнання цих прав; відновлення становиша, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов`язку в натурі; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу, пені), а також іншим засобами, передбаченими законом. Відповідні способи захисту порушених прав визначено і ч.2 ст. 16 чинного Цивільного кодексу України. З вищенаведеного вбачається, що законодавством передбачено можливість захисту лише існуючого порушеного права суб`єкта правовідносин. Як вбачаєтьсся з матеріалів справи, у позивача не виникало права власності на спірний майновий об`єкт, а тому спосіб захисту такого права не передбачено, а ні ст. 16 ЦК України, а ні жодною іншою нормою чинного законодавства. Доводи позивача про те, що спірне майно обліковувалося на балансі ЗАТ „Буштинський лісокомбінат” не виступає доказом права власності останнього на спірне майно, оскільки перебування майна на балансі підприємства є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов`язань на конкретну дату і не виступає правовстановлюючим документом, а відтак безспірним доказом права власності .

Щодо вимоги про визнання недійсними рішення виконкому Буштинської селищної ради №2/5 від 22.01.2001 р. та №2/5 від 22.04.2001 р, то судова колегія прийшла до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне. З матеріалів справи та досліджених доказів (протокол засідання виконавчого комітету Буштинскої селищної ради) вбачається, що відповідачем-1 приймалося лише одне рішення за №2/5 від 22.01.2001 р. Вказівка на існування двох рішень, судовою колегією до уваги не приймається, оскільки позивачем не подано належних і допустимих доказів існування саме рішення від 25.04.2001 р. у редакції, відмінній від рішення, прийнятого 22.01.2001 р.

Крім цього, згідно вимог ч.2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень. Відповідно до  ч.10 ст. 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав  та  охоронюваних  законом  інтересів підприємства  чи  організації - позивачів у справі. З огляду на вищевикладене, Позивач звертаючись до суду з позовом, зобов`язаний довести та обгрунтувати наявність хоча б однієї з вищенаведених обставин як безумовної підстави визнання рішення органу місцевого самоврядування недійсним: невідповідність вимогам чинного законодавства; невідповідність визначеній законом компетенції; порушення у зв`язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивачів по справі.

З матеріалів справи та поданих Позивачем доказів вбачається, що підставою визнання недійсним оспорюваних рішень Позивач вказує порушення у зв`язку з їх прийняттями його прав. Однак, як зазначено вище, право власності у ПП „Київ-Хуст” на санітарно-оздоровчий комплекс не виникало, а тому і не могло бути порушеним.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст. 67 ЦК Української РСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, тобто з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Станом на момент звернення до суду з вимогою про визнання незаконним і скасування рішення виконавчого комітету Буштинської селищної ради №2/5 від 22.01.2001 р. строк позовної давності сплив, а тому підлягає застосуванню з огляду положень ст.267 ЦК України ( за наявності прохання однієї із сторін).

Щодо визнання недійсним та скасування свідоцтва про право колективної власності на нерухоме майно за №14 від 26.01.2001 р. виданого ДП „СОК „Тиса” та визнання недійсним та скасування свідоцтва про право колективної власності за №131 від 10.02.2005 р. (дублікат), виданого ДП „СОК „Тиса”, то останні не є самостійними правовстановлюючими актами, оскільки не породжують правових наслідків, а виступають похідними документами від рішень виконавчого комітету Буштинської селищної ради, незаконність яких спростовано вищевикладеним.

Позивач зазначає, що при видачі виконкомом Буштинської селищної ради дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно за №131 від 10.02.2005 р., допущено порушення п.6.4 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, який визначає порядок видачі дублікату свідоцтва про право власності у разі його крадіжки, втрати чи пошкодження., однак не вказує суті такого порушення. Крім цього, вказівка на різні форми власності у свідоцтві, дублікаті (колективна власність) та довідці за №0345 від 18.02.2005 р. (приватна власність), виданій Головним управлінням статистики у Закарпатській області не виступає безумовною підставою визнання їх недійсними, оскільки обумовлена введенням  з 01.06.2004 р в дію нового Класифікатора України: класифікація форм власності, пунктом 3 якого з наявних форм власності вилучено колективну.

Необґрунтованими є і доводи Апелянта про те, що Тячівське РДПТІ незаконно двічі провело під №102 державну реєстрацію права власності ДП „СОК „Тиса” на нерухоме майно, що посвідчували вищевказані свідоцтво про право власності та дублікат свідоцтва про право власності за №14 та №131 відповідно. Так, згідно п.2.2. Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 р. за №121, реєстрація поділяється на первинну і поточну. Згідно п.2.4. після проведення первинної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна бюро технічної інвентаризації повинно здійснити державну реєтрацію всіх змін у правовому стані цього об`єкта, тобто проводити поточну реєстрацію. У зв`язку з втратою свідоцтва про право власності на спірний майновий комплекс за №14 від 26.01.2001 р., виданого виконкомом Буштинської селищної ради, власник звернувся відповідно до селищної ради про видачу у встановленому законом порядку дублікату свідоцтва та його реєстрації в органах технічної інвентаризації. Згідно вимог п.2.6 Інструкції, поточна реєстрація проводиться під тим самим номером, що і первинна реєстрація об`єкта.

Позовні вимоги про визнання неправомірною та незаконною відмову Буштинської селищної ради та її виконкому у видачі ПП „Київ-Хуст” свідоцтва про право власності на належний підприємству цілісний майновий комплекс СОК „Тиса”, та зобов`язання виконкому Буштинської селищної ради видати ПП „Київ-Хуст” свідоцтво про право власності на цілісний майновий комплекс СОК „Тиса”, визнання неправомірною та незаконною відмову Тячівського районного державного підприємства технічної інвентаризації у проведенні державної реєстрації права власності ПП „Київ-Хуст” на належний підприємству цілісний майновий комплекс СОК „Тиса” є такими, що не підлягають задоволенню з огляду на відсутність підстав для спонукання до вчинення вищезазначених дій. Оскільки, як встановлено місцевим господарським судом і додатково досліджено судовою колегією, право власності на спірний майновий комплекс у позивача не виникало, то і підстави для видачі свідоцтва та подальшої реєстрації відсутні.

Вимога апелянта про скасування додаткового рішення, на думку судової колегії не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, місцевим господарським судом не вирішено питання зняття заходів забезпечення позову за заявою ПП „Київ-Хуст”, вжитих згідно ухвали суду від 18.07.2005 р., а тому виникла необхідність у винесенні додаткового рішення суду в порядку ст.88 ГПК України. При цьому, ст.68 ГПК України визначає, що питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі. Оскільки рішенням від 09.11.2006 р. не вирішено питання скасування засобів забепечення поову, то судом правомірно винесено додаткове рішення від 23.11.2006 р., яким і скасовано відповідні засоби забезпечення позову.

Оцінивши докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Закарпатської області чинному законодавству, матеріалам справи та дійсним обставинам.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України ,-

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення Господарського суду Закарпатської області від 09.11.2006 року та додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 23.11.2006 року у справі №11/161 залишити без змін, апеляційні скарги Приватного підприємства «Юридичної, консультативно-правової та виробничої фірми «Київ-Хуст»- без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.          Справу №11/161 повернути Господарському суду Закарпатської області

Головуючий-суддя                                                                                Л.Л.Давид

Суддя                                                                                                    Г.Т.Кордюк

Суддя                                                                                                    Х.В. Мурська