П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17 липня 2007 року

м. Київ

Судова палата у господарських справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Шицького І.Б.,

суддів:

Гуля В.С., Карпечкіна П.Ф.,
Колесника П.І., Черногуза Ф.Ф., Щотки С.О.,

за участі представників:

товариства з обмеженою відповідальністю “Цукрова
промислова група” -

Дмуха Б.Л.,
Чорної Н.П.,

арбітражного керуючого -

ОСОБА_1.

товариства з обмеженою відповідальністю “Укртрімекс”
-

Дмуха Б.Л.,

Міністерства аграрної політики України -

Шевнікової А.М.,

Київського управління з питань банкрутства (місто Київ
та Київська область) -

Ільніцької
Ю.С.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційні скарги товариства з обмеженою
відповідальністю “Цукрова промислова група” та керуючого санацією державного
підприємства “Яготинський цукровий завод” - арбітражного керуючого ОСОБА_1 на постанову Вищого господарського суду
України від 22 травня 2007 року у справі №289/2б-99 за заявою закритого
акціонерного товариства “Торгівельно-енергетична компанія “Ітера Україна” про
банкрутство державного підприємства “Яготинський цукровий завод”,

в с т а н о
в и л а:

У листопаді 1999 року закрите акціонерне товариство
“Торгівельно-енергетична компанія “Ітера Україна” звернулося до Арбітражного
суду Київської області із заявою про визнання державного підприємства
“Яготинський цукровий завод” банкрутом.

Ухвалою цього ж суду від 2 листопада 1999 року вказану
заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26
грудня          2006 року, залишеною без
змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 22
лютого 2007 року, затверджено план санації державного підприємства “Яготинський
цукровий завод” та зазначено, що інвестором боржника є товариство з обмеженою
відповідальністю “Цукрова промислова група”, яке разом з керуючим санацією
зобов'язано виконувати план санації у відповідності з вимогами Закону України
“Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Постановою Вищого господарського суду України від 22
травня            2007 року зазначену
ухвалу місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського
суду скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалами Верховного Суду України від 25 червня 2007 року
та від           12 липня 2007 року за
касаційними скаргами відповідно товариства з обмеженою відповідальністю
“Цукрова промислова група” та керуючого санацією державного підприємства
“Яготинський цукровий завод” - арбітражного керуючого ОСОБА_1 порушено
провадження з перегляду у касаційному порядку вказаної постанови Вищого
господарського суду України.

В обґрунтування скарг зроблено
посилання на різне застосування Вищим господарським судом України одного й того
ж положення закону у аналогічних справах, неправильне застосування судом
касаційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників товариства з
обмеженою відповідальністю “Цукрова промислова група”, арбітражного керуючого
ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю “Укртрімекс”, Міністерства
аграрної політики України, а також Київського управління з питань банкрутства
(місто Київ та Київська область), обговоривши доводи касаційних скарг і
перевіривши матеріали справи, Судова палата вважає, що касаційні скарги
підлягають задоволенню з наступних підстав.

Скасовуючи ухвалу Господарського суду Київської області від                    26 грудня 2006 року та
постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 22
лютого 2007 року, Вищий господарський суд України виходив із того, що на момент
затвердження плану санації він не був погоджений з органом, уповноваженим
управляти державним майном.

Проте з таким висновком Вищого господарського суду України погодитись не
можна.

Зі змісту частини 1 статті 18 Закону України “Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” вбачається, що  план санації повинен
містити заходи щодо відновлення платоспроможності боржника, умови участі
інвесторів, за їх наявності, у повному або частковому задоволенні вимог
кредиторів, строк та черговість задоволення боржником або інвестором
таких вимог, а також умови відповідальності інвестора за невиконання взятих на
себе згідно з планом санації зобов'язань.

Відповідно до частини 5 цієї ж статті план
санації має бути схвалений комітетом кредиторів та попередньо погоджений керуючим
санацією з органом, уповноваженим управляти державним майном, стосовно
підприємства-боржника, у майні якого частка державної власності перевищує
п'ятдесят відсотків.

Судами було встановлено, що частка державної власності в
статутному фонді державного підприємства
“Яготинський цукровий завод” становить 100 відсотків, а отже керуючий санацією
згідно з положеннями вищезазначеної норми зобов'язаний був погодити план
санації боржника з органом, уповноваженим управляти
державним майном, яким у даній справі є Міністерство аграрної політики України.

З матеріалів справи вбачається, що, розглянувши проект плану санації,
Міністерство аграрної політики України своїм листом
НОМЕР_1 (т. 16, а.с. 105) надало керуючому санацією свої зауваження, які були
повністю враховані останнім у доопрацьованому плані санації, про що вказану
установу було проінформовано листом від 4 грудня 2006 року за №65/01 (т. 16,
а.с. 106-107).

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що листом
НОМЕР_2 (т. 17, а.с. 15) Міністерство аграрної політики України внесло
додаткові пропозиції до плану санації, які теж були враховані керуючим
санацією, про що останній повідомив міністерство листами НОМЕР_3 та НОМЕР_4, де
також вказано, що до плану санації внесено окремий розділ (Розділ VIII), в
якому закріплено право Міністерства аграрної політики України та Фонду
держаного майна України корегувати цей план.

Зі змісту ухвали Господарського
суду Київської області від 26 грудня
2006 року вбачається, що присутній у судовому засіданні повноважний
представник Міністерства аграрної політики України,
як органу, уповноваженого управляти майном боржника, підтвердив, що
доопрацьований план санації з даним міністерством погоджено, додаткових
зауважень до плану санації на день судового засідання, яке відбулось            26 грудня 2006 року, від вказаного
органу та відповідних державних установ не надходило. За таких обставин, твердження Вищого господарського суду України про
те, що керуючим санацією не було враховано пропозиції до плану санації, зазначені
у листі Міністерства аграрної політики України НОМЕР_2 є помилковим.

Враховуючи викладене, затверджуючи план санації державного підприємства
“Яготинський цукровий завод”, суди першої та апеляційної інстанцій з
урахуванням зібраних та належно оцінених доказів зробили правильний висновок
про фактичне погодження плану санації цього підприємства з органом,
уповноваженим управляти державним майном.

Крім того, безпідставно відкидаючи встановлені судами нижчих інстанцій
фактичні обставини справи та надаючи перевагу лише листу Міністерства аграрної
політики України НОМЕР_2, Вищий господарський суд України в порушення вимог
статті 1117 Господарського процесуального кодексу України по суті
вийшов за межі перегляду справи в касаційній інстанції, оскільки таким чином
вирішив питання про перевагу одних доказів над іншими та незаконно визнав
доведеними ті обставини, які були відхилені Господарським судом Київської
області та Київським міжобласним апеляційним господарським судом.

За таких обставин, скасовуючи законні й обґрунтовані рішення, Вищий
господарський суд України допустив неправильне застосування норм матеріального
права, а також порушив норми процесуального права, у зв'язку з чим оскаржувана
постанова підлягає скасуванню.

Виходячи з положень статей 6, 8 Конституції України, Судова палата у
господарських справах Верховного Суду України не вважає за необхідне направляти
справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки це суперечило б
положенням статей 125, 129 Конституції України, статей 2, 39 Закону України
“Про судоустрій України” щодо визначення статусу Верховного Суду України та
його завдання забезпечити законність у здійсненні правосуддя, і викликало б
конституційно недопустиму необхідність скасування законної постанови
апеляційного господарського суду. Отже наведений у статті 11118
Господарського процесуального кодексу України перелік наслідків розгляду
касаційної скарги на постанову Вищого господарського суду України не є
процесуальною перешкодою для залишення в силі Судовою палатою у господарських
справах Верховного Суду України постанови Київського міжобласного апеляційного
господарського суду від 22 лютого 2007 року.

Керуючись статтями 11117-11120 Господарського
процесуального кодексу України, Судова палата у господарських справах Верховного
Суду України

п о с т а н о в и л а:

Касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю “Цукрова
промислова група” та керуючого санацією державного підприємства “Яготинський
цукровий завод” - арбітражного керуючого ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Вищого господарського суду України від 22
травня               2007 року скасувати.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 22
лютого 2007 року залишити в силі.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                          І.Б.
Шицький

Судді:                                                                                    В.С.
Гуль

П.Ф. Карпечкін

П.І.
Колесник

Ф.Ф.
Черногуз

С.О. Щотка