ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2007 р.
№ 4/5

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Носівське хлібоприймальне підприємство", м. Носівка Чернігівської області,

на рішення господарського суду Чернігівської області від 21.11.2006

та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2007

зі справи № 4/5

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хлібороб" (далі –ТОВ "Хлібороб"), м. Чернігів,

до відкритого акціонерного товариства "Носівське хлібоприймальне підприємство" (далі – ВАТ "Носівське ХПП")

про стягнення 69 202 грн.,

за участю представників:

позивача –Горбача С.Ф. (ліквідатора),

відповідача –Павленка А.В.,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Хлібороб" в особі його ліквідатора Горбача Сергія Федоровича звернулося до господарського суду Чернігівської області з позовом про стягнення з ВАТ "Носівське ХПП" 69 202 грн.

Рішенням названого суду від 21.11.2006 (суддя Тимченко М.Г.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2007 (колегія суддів у складі: Дзюбко П.О. –головуючий, судді Дикунська С.Я., Сотніков В.В.), позов задоволено.

Прийняті судові рішення з посиланням на приписи статті 51 Закону України від 14.05.1992 № 2343-ХІІ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі –Закон № 2434), статті 7 Закону України "Про власність", статті 50 Закону України "Про господарські товариства", статей  96, 105, 110, 111, 112, 543 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України), статей 60, 80 Господарського кодексу України (далі –ГК України) мотивовано необхідністю притягнення ВАТ "Носівське ХПП" як одного з засновників ТОВ "Хлібороб" до відповідальності в розмірі його внеску до статутного фонду позивача з огляду на порушення встановленої процедури ліквідації ТОВ "Хлібороб", які мали місце з боку ліквідаційної комісії.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України ВАТ "Носівське ХПП" просить судові рішення зі справи скасувати внаслідок їх прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення про відмову в позові.

ТОВ "Хлібороб" подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило про безпідставність її доводів та просило судові рішення зі справи залишити без змін, а скаргу –без задоволення.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що:

- відповідно до статуту ТОВ "Хлібороб" ВАТ "Носівське ХПП" є одним із його засновників, а частка відповідача в статутному фонді позивача становить суму 69 202 грн. або 51 %;

- пунктом 7.2 статуту ТОВ "Хлібороб" встановлено, що учасники товариства відповідають за його зобов'язаннями в межах вартості своїх часток у статутному фонді товариства;

- 10.05.2004 загальними зборами засновників позивача прийнято рішення про його ліквідацію та створення ліквідаційної комісії (а.с. 90);

- у процесі самоліквідації з'ясувалося, що коштів розрахуватися з кредиторами не вистачає;

- 21.06.2005 господарським судом за заявою голови ліквідаційної комісії ТОВ "Хлібороб" порушено провадження у справі № 4/246б про банкрутство позивача;

- 05.07.2005 постановою господарського суду Чернігівської області на підставі статті 51 Закону № 2343 ТОВ "Хлібороб" визнано банкрутом, відкрито його ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Горбача С.Ф. (а.с. 6);

- ухвалою господарського суду Чернігівської області від 09.11.2005 затверджено реєстр вимог кредиторів, загальний розмір яких становить суму 214 760,85 грн. (а.с. 7);

- ліквідатором позивача встановлено, що ліквідаційною комісією ТОВ "Хлібороб" (до подання нею до суду заяви про порушення справи про банкрутство) порушено вимоги частини першої статті 51 Закону № 2343, що виразилося в зверненні до суду з відповідною заявою не одразу після оцінки наявного майна підприємства, а лише після здійснення його реалізації;

- ліквідатором також встановлено, що ліквідаційною комісією ТОВ "Хлібороб" майно реалізовувалося без оцінки, а також передавалося деяким кредиторам в рахунок погашення заборгованості, чим було порушено черговість розрахунків з кредиторами.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання про наявність правових підстав для примусового стягнення з ВАТ "Носівське ХПП" як засновника позивача коштів за позовом ТОВ "Хлібороб".

Відповідно до частини першої статті 51 Закону № 2343 якщо вартості майна боржника - юридичної особи, щодо якого прийнято рішення про ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів, така юридична особа ліквідується в порядку, передбаченому цим Законом. У разі виявлення зазначених обставин ліквідатор (ліквідаційна комісія) зобов'язані звернутися до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство такої юридичної особи. У разі виявлення обставин, зазначених у абзаці першому цієї частини, після прийняття рішення про ліквідацію до створення ліквідаційної комісії (призначення ліквідатора) заява про порушення справи про банкрутство подається власником майна боржника (уповноваженою ним особою).

Згідно з частиною шостою статті 51 Закону № 2343 власник майна боржника (уповноважена ним особа), керівник боржника, голова ліквідаційної комісії (ліквідатор), які допустили порушення вимог частини першої цієї статті, несуть солідарну відповідальність по незадоволених вимогах за грошовими зобов'язаннями щодо сплати обов’язкових платежів боржника.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що підприємства, установи, організації мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З огляду на наведене власник майна боржника (уповноважена ним особа), керівник боржника, голова ліквідаційної комісії (ліквідатор) несуть солідарну майнову відповідальність, якщо вимоги кредиторів не було задоволено в результаті ліквідації, проведеної з порушенням приписів частини першої статті 51 Закону № 2343.

У такому випадку боржником за зазначеним солідарним зобов’язанням є один або усі суб’єкти, зазначені в частині шостій статті 51 Закону № 2343, а кредитором –особа або особи, які мають незадоволені грошові вимоги до первісного боржника (особи, встановлену процедуру ліквідації якої порушено).

Звернення ліквідатора ТОВ "Хлібороб" до господарського суду з даним позовом не відповідає його повноваженням, визначеним статтею 25 Закону № 2343 (зокрема, стосовно нагляду і контролю за управлінням та розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження і ефективного використання його майнових активів, як то: пред'явлення до третіх осіб вимог щодо повернення дебіторської заборгованості банкруту; вжиття заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; подання до господарського суду заяв про визнання недійсними угод боржника; інших).

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши факт пред’явлення  відповідачеві  на підставі частини шостої статті 51 Закону № 2343 вимог не особою, яка має незадоволені вимоги (які, до того ж, за результатами ліквідаційної процедури, спрямованої на їх погашення, можуть не співпадати за розміром із первісними) за грошовими зобов'язаннями боржника (ТОВ "Хлібороб"), не мали правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Беручи до уваги наведене, місцевий та апеляційний господарські суди неправильно застосували не лише статтю 51 Закону № 2343, але й приписи статті 7 Закону України "Про власність", статті 50 Закону України "Про господарські товариства", статті 96 ЦК України та статті 80 ГК України щодо меж відповідальності учасників товариства.

Інші приписи законодавства (стосовно процедури ліквідації підприємств), наведені попередніми судовими інстанціями на обґрунтування прийнятих ними рішень, не спростовують зазначеного, а тому й не можуть бути підставою для визнання рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів такими, що відповідають вимогам закону.

Таким чином, Вищий господарський суд України, враховуючи повноту дослідження попередніми судовими інстанціями фактичних обставин справи, вважає за необхідне рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів зі справи скасувати внаслідок неправильного застосування ними зазначених норм матеріального права та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні даного позову.

Керуючись статтями 49, 1117, 1119-11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Носівське хлібоприймальне підприємство" задовольнити.

2. Рішення господарського суду Чернігівської області від 21.11.2006 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2007 зі справи № 4/5 скасувати.

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хлібороб" на користь відкритого акціонерного товариства "Носівське хлібоприймальне підприємство" 346 (триста сорок шість) грн. 01 коп. державного мита, сплаченого в зв’язку з поданням касаційної скарги.

3. Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Чернігівської області.

Суддя              В.Селіваненко

Суддя               І.Бенедисюк

Суддя                                                                                               Б.Львов