СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22.06.07                                                                                 Справа № 15/93ад.

Суддя Пономаренко Є.Ю.,

при секретарі судового засідання Герасименко Р.В.,

розглянувши матеріали справи за позовом

Державної інспекції з контролю за цінами в Луганській області, м. Луганськ

до Міського комунального підприємства «Міськтеплокомуненерго»,                       м. Красний Луч

про стягнення 67331 грн. 73 коп.

За участю представників сторін:

від позивача – Новосьолова О.С., гол спец. юрисконсульт по довіреності № 34-03/2008 від 09.01.2007р.;

від відповідача –Воробйов Ю.С. представник по довіреності від 09.01.2007р. №1.

До початку слухання справи по суті не заявлено вимогу про фіксування  судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв’язку з чим відповідно до п. 2-1 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України  таке фіксування судом не здійснювалося.

Суть спору: заявлено вимогу про стягнення з відповідача суми економічних санкцій відповідно до рішення Держінспекції з контролю за цінами в Луганській області від 20.12.2006р. № 224 на суму 67331 грн. 73 коп.

Згідно п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 4 Закону України "Про ціни і ціноутворення" визначено повноваження Кабінету Міністрів України в галузі ціноутворення, зокрема, встановлено, що Кабінет Міністрів України визначає повноваження органів державного управління в галузі встановлення і застосування цін (тарифів), а також по контролю за цінами (тарифами).

Таким органом відповідно до Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 13.12.2000 N 1819 (далі - Положення), є Державна інспекція з контролю за цінами (далі - Держцінінспекція). Вона є урядовим органом державного управління, який діє у складі Мінекономіки і підпорядковується останньому.

Згідно з пунктом 11 Положення Держцінінспекція має територіальні органи - державні інспекції з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, які становлять єдину систему органів державного контролю за цінами і мають права, передбачені пунктами 5, 6 Положення.

За змістом абзацу третього пункту 4 Положення Держцінінспекція відповідно до покладених на неї завдань у межах своєї компетенції здійснює перевірки додержання порядку формування, встановлення і застосування цін і тарифів, а також їх економічного обґрунтування.

Відповідно до пункту 5 Положення Держцінінспекція, зокрема, має право проводити в органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності перевірки бухгалтерських документів, книг, звітів, калькуляцій та інших документів, пов'язаних з формуванням, встановленням і застосуванням цін і тарифів.

Згідно з Інструкцією про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженої наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України від 03.12.2001 N 298/519, прийняття рішень про застосування економічних або фінансових (штрафних) за фактами порушення державної дисципліни цін покладено на Держцінінспекцію та відповідні державні інспекції з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

З наведеного випливає, що Держцінінспекція, приймаючи рішення про застосування санкцій за порушення державної дисципліни цін, є як орган державної влади у здійсненні управлінських функцій і, відповідно, як суб'єкт владних повноважень.

З урахуванням наведеного справи за участю Держцінінспекції, пов'язані із здійсненням нею владних повноважень, підлягають розглядові місцевими та апеляційними господарськими судами в порядку, встановленому Кодексу адміністративного  судочинства України.

За таких обставин, суд розглядає зазначений позов та приймає судове рішення зі спору відповідно до порядку встановленому Кодексом адміністративного  судочинства України.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та повідомив, що за результатами оскарження в судовому порядку у справі № 15/99н-ад відмовлено у визнанні недійсним рішення Держінспекції з контролю за цінами в Луганській області від 20.12.2006р. № 224 на суму 67331 грн. 73 коп., на підставі якого заявлено вимоги у даній справі.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав, наведених у поясненні від 25.05.2007р. №15, вказуючи на наступне. Підприємство застосувало нові - не затверджені рішенням ради тарифи на послуги опалення у зв’язку з тяжким фінансовим станом. При цьому підприємство вважає, що порушення відбулося внаслідок випадку та просить звільнити його від відповідальності. На сьогодні (після проведення перевірки Держцінінспекцією та застосування фінансових санкцій своїм рішенням) підприємство повернуло споживачам кошти у розмірі 29253,56 грн. Також підприємство вказує, що сума застосованих Держцінінспекцією санкцій у двократному розмірі велика для неприбуткового підприємства та розмір санкцій не може перевищувати 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У зв’язку з оскарженням Міським комунальним підприємством «Міськтеплокомуненерго»рішення Держінспекції з контролю за цінами в Луганській області від 20.12.2006р. № 224 на суму 67331 грн. 73 коп., на підставі якого заявлено вимоги у даній справі №15/93ад, ухвалою від 05.03.2007р. провадження у даній справі №15/93ад було зупинено до вирішення пов’язаної з нею справи №15/99н-ад за позовом Міського комунального підприємства «Міськтеплокомуненерго»про визнання недійсним рішення Держінспекції з контролю за цінами в Луганській області від 20.12.2006р. № 224.

Провадження у справі було поновлено у зв’язку з вирішенням по суті спору у справі №15/99н-ад та набранням законної сили судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсним рішення Держінспекції.

В ході судового розгляду справи судом досліджено всі надані до матеріалів справи пояснення та документи як докази, та зокрема: Акт перевірки від 12.12.2006р. №06960; Рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Луганській області №224 від 20.12.2006р.; рішення Краснолуцької міської ради від 28.11.2006р. №3. та інші надані до справи документи та пояснення.

Сторони не досягли примирення.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, вислухавши представників сторін, суд встановив наступне.

Державною інспекцією з контролю за цінами в Луганській області з 27.11.06р. по 12.12.06р. проведено перевірку додержання державної дисципліни цін при формуванні, встановленні та застосуванні тарифів на послуги з теплопостачання на Міському комунальному підприємстві «Міськтеплокомуненерго». За результатами перевірки складено акт перевірки від 12.12.2006р. №06960.

Перевіркою встановлено та відображено у вказаному акті перевірки, що підприємством позивача в період з 22.10.2006р. по 01.12.2006р. передчасно застосовано підвищений тариф на послуги з теплопостачання у розмірі 266,32 грн. за 1 Гкал., який введено в дію лише з 01.12.2006р. згідно рішення Краснолуцької міської ради від 28.11.2006р. №3. Обґрунтований тариф в період з 22.10.2006р. по 01.12.2006р. складав 221,78 грн. за 1 Гкал.

За вказаних обставин Державною інспекцією з контролю за цінами в Луганській області прийнято рішення №224 від 20.12.2006р. про стягнення суми економічних санкцій у загальному розмірі 67331 грн. 73 коп., у т.ч. вилучення у позивача в дохід Державного бюджету необґрунтовано одержаної виручки у сумі 22 443 грн. 73 коп. та стягнення штрафу в сумі 44 887 грн. 46 коп.

Питання правомірності прийняття Державною інспекцією з контролю за цінами в Луганській області рішення №224 від 20.12.2006р. про стягнення суми економічних санкцій у розмірі 67331 грн. 73 коп. вирішувалося судом при розгляді спору у справі №15/99н-ад за позовом Міського комунального підприємства «Міськтеплокомуненерго»про визнання недійсним рішення Держінспекції з контролю за цінами в Луганській області від 20.12.2006р. № 224.

Постановою Господарського суду Луганської області від 23.03.2007р. у справі № 15/99н-ад у задоволенні позову відмовлено.

При розгляді спору у справі № 15/99н-ад, суд дійшов висновку про те, що висновки перевірки та як наслідок рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Луганській області №224 від 20.12.2006р. про стягнення суми економічних санкцій у розмірі 67331 грн. 73 коп. є обґрунтованими. При розгляді позову про визнання недійсним акту індивідуальної дії судом перевіряється законність винесення оскаржуваного рішення в цілому, а не лише за доводами позивача.

Постанова Господарського суду Луганської області від 23.03.2007р. у справі № 15/99н-ад не була оскаржена сторонами та набрала законної сили.

При вирішенні спору у справі № 15/99н-ад суд зокрема встановив наступне.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»спірні тарифи на житлово-комунальні послуги затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території.

Відповідно до п. 3 Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2006 р. N 955, тарифи формуються для трьох  категорій  споживачів  - населення, бюджетних установ, інших споживачів.

Рішенням Краснолуцької міської ради від 28.11.2006р. №3 затверджено вартість нового тарифу зі сплати послуг теплопостачання для бюджетних підприємств та, організацій та установ різної форми власності у розмірі 266,32 грн. за 1 Гкал. Тариф введено в дію з 01.12.2006р.

Проте, підприємство необґрунтовано –до введення в дію нового тарифу в розмірі 266,32 грн. за 1 Гкал., почало застосовувати його при укладенні договорів з бюджетними установами починаючи з 22.10.2006р. Однак, даний тариф є регульованим та підлягає встановленню (затвердженню) органом місцевого самоврядування і відповідно не може бути встановлений підприємством позивача на договірних засадах.

Згідно ч. 1 ст. 14 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вся необґрунтовано одержана підприємством, організацією  сума виручки  в  результаті  порушення  державної  дисципліни  цін   та діючого порядку визначення вартості будівництва,  що  здійснюється із  залученням  коштів   Державного   бюджету   України, бюджету Автономної Республіки Крим,  місцевих  бюджетів,  а  також  коштів державних підприємств, установ та організацій  підлягає  вилученню в  доход відповідного бюджету залежно від підпорядкованості підприємства,  організації. Крім того, в позабюджетні фонди місцевих Рад стягується штраф у двократному  розмірі необґрунтовано одержаної суми виручки.

Рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Луганській області №224 від 20.12.2006р. про застосування економічних санкцій відповідачем не визнано протиправним та не скасовано судом.  У зв’язку з цим, на даний час, зазначене рішення позивача підлягає обов’язковому застосуванню при вирішенні даної справи в порядку адміністративного судочинства.

Заперечення відповідача щодо обґрунтованості прийняття рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Луганській області №224 від 20.12.2006р. про стягнення суми економічних санкцій у розмірі 67331 грн. 73 коп. та як наслідок щодо їх стягнення в судовому порядку судом відхиляються з огляду на встановлення у справі №15/99н-ад факту правомірності вказаного рішення Держцінінспекції в повному обсязі, а також з наступних підстав.

Доводи про важкий фінансовий стан не виправдовують безпідставне передчасне застосування незатвердженого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу та не можуть бути підставою відмови судом у стягненні вже застосованих рішенням Держцінінспекції санкцій. Також при  цьому не приймаються доводи відповідача про відсутність його вини, оскільки судом при вирішенні спору у справі №15/99н-ад було встановлено необґрунтоване (протиправне) передчасне застосування незатвердженого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу. Крім того, питання вини не може застосовуватися у даному спорі та буди підставою відмови у задоволенні позову, також з урахуванням встановлення судом правомірності  рішення позивача про застосування санкцій.

Доводи про нібито повернення споживачам коштів у сумі 29 253 грн. 56 коп. теж не є підставою відмови у задоволенні позову про стягнення застосованих рішенням Держцінінспекції санкцій з наступних підстав.

Відповідно до п. 1.8. Інструкції про порядок застосування економічних і фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженої спільним наказом Мінекономіки України та Мінфіну України від 03.12.2001р. №298/519, факти завищення цін і тарифів суб'єктами господарювання, які встановлені самостійно, у разі повернення суб'єктами господарювання суми необґрунтовано отриманої виручки споживачам або  перерахування її в дохід відповідного бюджету до початку перевірки, як порушення державної дисципліни цін, не розглядаються (початком перевірки вважається дата, яка зазначена в акті).

Позивач не надав належних доказів повернення необґрунтовано отриманої виручки у сумі 22 443,73 грн. до початку перевірки –тобто до 27.11.2006р.

Прийняття Позивачем рішення №224 про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін, як в частині вилучення у позивача в дохід Державного бюджету необґрунтовано одержаної виручки у сумі 22 443 грн. 73 коп. так і стягнення штрафу в сумі 44 887 грн. 46 коп. є застосуванням державним органом санкцій як в частині вилучення необґрунтовано одержаної виручки так і в частині стягнення штрафу.

Тому, відповідач помилково вважає, що повернувши споживачам кошти він виконав рішення Держцінінспекції, враховуючи також, що застосована економічна санкція у вигляді вилучення необґрунтованої виручки підлягає стягненню у доход бюджету.

Відповідач не надав належних доказів виконання рішення Держцінінспекції –сплати у доход державного бюджету санкцій.

Також відхиляються доводи відповідача щодо застосування у даному спорі положень п. 5 ст. 31 Закону України «Про теплозабезпечення»щодо можливості стягнення лише 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач є державним органом що здійснює контроль за цінами. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про ціни і ціноутворення" органи Держцінінспекції уповноважені застосовувати санкції у вигляді вилучення в  доход відповідного бюджету усієї необґрунтовано одержаної підприємством в  результаті  порушення  державної  дисципліни  цін суми виручки, а також стягувати штраф у двократному  розмірі необґрунтовано одержаної суми виручки.

Положення ж статті 31 Закону України «Про теплопостачання», на яку посилається відповідач, передбачають можливість застосування штрафних санкцій уповноваженими органами  у сфері теплопостачання за правопорушення у сфері теплопостачання.

Так, згідно п. 5 ст. 31 Закону України «Про теплопостачання»уповноважені органи застосовують до суб’єктів господарювання - юридичних осіб штрафні санкції, зокрема: за необґрунтоване застосування тарифів на виробництво теплової енергії та її транспортування чи постачання або завищення нарахування плати за фактично відпущену теплову енергію споживачу (покупцю) - у розмірі до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Державне регулювання діяльності у сфері теплопостачання здійснюється: Кабінетом Міністрів України; Центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання, крім суб’єктів господарської діяльності з теплопостачання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні чи поновлювані джерела енергії; Національною комісією регулювання електроенергетики України для суб’єктів господарювання у сфері теплопостачання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні чи поновлювані джерела енергії.

Позивач у даній справі не є органом уповноваженим застосовувати штрафні санкції за правопорушення у сфері теплопостачання передбачені нормами ст. 31 Закону України «Про теплопостачання». Повноваження застосування штрафних санкцій передбачених ст. 31 Закону України «Про теплопостачання»мають інші органи визначені даним Законом.

Тому, позивач правомірно, відповідно до покладених на нього повноважень у спосіб встановлений Законом, який регламентує саме його повноваження, застосував санкції визначені рішенням №224 від 20.12.2006р та передбачені нормами Закону України "Про ціни і ціноутворення".

При цьому, знов слід зазначити, що рішення позивача №224 від 20.12.2006р., на підставі якого ґрунтуються вимоги у даній справі, визнано правомірним у повному обсязі постановою Господарського суду Луганської області від 23.03.2007р. у справі № 15/99н-ад, яка набрала законної сили.

Доводи відповідача з посиланням на ст. 233 Господарського кодексу України судом не приймаються з наступних підстав.

Стаття 233 Господарського кодексу України розміщена у главі 26 Кодексу –«штрафні та оперативно-господарські санкції»і передбачає право суду зменшити розмір штрафних санкцій. При цьому, під поняттям штрафні санкції, що вживається у главі 26 ГК України, визнаються відповідно до ст. 230 даного Кодексу  господарські санкції у вигляді грошової  суми  (неустойка,  штраф, пеня),  яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним  правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У даному ж випадку Державним органом - позивачем у справі  застосовано адміністративно-господарські санкції, регламентовані главою 27 Господарського кодексу України.

Крім того, зменшення розміру штрафної санкції це право, а не обов’язок суду. У даному випадку відсутні достатні підстави, підтверджені належними засобами доказування, для зменшення визначеного Державним органом позивача на підставі закону штрафу. Розмір штрафу визнано правомірним при розгляді справи № 15/99н-ад.

Таким чином, позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України  звернення судових рішень в адміністративних справах до примусового виконання здійснюється на підставі виконавчого листа, який видається судом за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено осіб, які брали участь у справі про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом 5-денного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд

п о с т а н о в и в:

1. Позов Державної інспекції з контролю за цінами в Луганській області, м. Луганськ до Міського комунального підприємства «Міськтеплокомуненерго», м. Красний Луч Луганської області про стягнення 67331 грн. 73 коп. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міського комунального підприємства «Міськтеплокомуненерго», м. Красний Луч Луганської області, вул. Васильченка, б. 19, ідентифікаційний код за , на користь Державного бюджету України суму економічної санкції відповідно до рішення Держінспекції з контролю за цінами в Луганській області від 20.12.2006р. № 224 у розмірі 67331 грн. 73 коп.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 25.06.2007р.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя

Є.Ю. Пономаренко