ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2007 р.
№ 2-15/13853-2006

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді                                                     Кривди Д.С.,

суддів                                                      Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача:            Миронюк К.Г.

від відповідача:       Каратєєва Л.І.

розглянувши  касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфлот-Універсал"

на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 01.02.2007р.

у справі №  2-15/13853-2006  Господарського суду Автономної Республіки Крим

за позовом Державного підприємства "Державна морська лоцманська служба"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфлот-Універсал"

про  стягнення 73317,11 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Державна морська лоцманська служба" звернулося до Господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфлот-Універсал" про стягнення заборгованості за послуги з лоцманського проведення суден та послуги служби регулювання руху суден у розмірі 14518,24 дол. США, що становить борг у розмірі 13465,64 дол. США, пені 472,93дол. США та штраф –579,67 дол. США і разом, станом на 03.08.2006р., становить 73317,11 грн.

Під час судового засідання 11.09.2006р. позивач збільшив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача борг у розмірі 50624,64 дол. США, пені у розмірі 1892,23 дол. США та штраф у розмірі 2734,78 дол. США, що станом на 04.09.2006р. становить 279020,83 грн.

Рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим від 30.10.2006р. (суддя І.А.Іщенко) позовні вимоги Державного підприємства "Державна морська лоцманська служба" задоволено частково: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфлот-Універсал" на користь Державного підприємства "Державна морська лоцманська служба" пені у розмірі 1302,88 дол. США, штраф у розмірі 2088,90 дол. США, держмита у розмірі 386,76 дол. США, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118,00 грн., в частині стягнення боргу у розмірі 35064,36 дол. США провадження по справі припинено на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України, в решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим від 30.10.2006р., Державне підприємство "Державна морська лоцманська служба" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Інфлот-Універсал" подали апеляційні скарги.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 01.02.2007р. (судді: В.М.Плут, В.В.Сотула, Н.П.Горошко) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфлот-Універсал" залишено без задоволення, апеляційну скаргу Державного підприємства "Державна морська лоцманська служба" задоволено частково: рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 30.10.2006р. змінено, позовні вимоги Державного підприємства "Державна морська лоцманська служба" задоволено частково: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфлот-Універсал" на користь Державного підприємства "Державна морська лоцманська служба" 15560,28 дол. США заборгованості, пені у розмірі 589,35 дол. США, штраф у розмірі 645,88 дол. США, держмита у розмірі 636,49 дол. США, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118,00 грн., в частині стягнення боргу у розмірі 35064,36 дол. США провадження по справі припинено.

Не погодившись з постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 01.02.2007р., Товариство з обмеженою відповідальністю "Інфлот-Універсал" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 01.02.2007р. та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми податку на додану вартість у розмірі 15560,28 грн. дол. США, пені у розмірі 589,35 дол. США, штрафу у розмірі 645,88 дол. США, всього 16695,51 дол. США відмовити, мотивуючи свою вимогу тим, що  господарським судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу Державне підприємство "Державна морська лоцманська служба" доводить безпідставність вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфлот-Універсал" та просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 01.02.2007р. –без змін.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфлот-Універсал" підлягає задоволенню частково.

Господарським судом попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем було укладено договори морського агентування з ТОВ “Прайм Шипінг” Росія, Істамакс Інвеншнс Лімітед Лондон, “Палмалі” Туреччина, Дарстан Девелорментс Лімітед.

Правила щодо комерційного посередництва (агентських відносин) у сфері господарювання встановлені у главі 31 ГК України.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 295 ГК України комерційне посередництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб'єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб'єкта, якого він представляє. Комерційним агентом може бути суб'єкт господарювання (громадянин або юридична особа), який за повноваженням, основаним на агентському договорі, здійснює комерційне посередництво. Не є комерційними агентами підприємці, що діють хоча і в чужих інтересах, але від власного імені. Таким чином, як випливає з приписів даної правової норми, агентською діяльністю є надання послуг агентом на підставі агентського договору від імені суб’єкта, якого представляє агент. Отже, саме суб’єкт, якого представляє агент, є зобов’язаною стороною від імені якої діє агент.

Господарським судом встановлено, що 22.12.2005р. між позивачем та відповідачем, який діє від імені та за дорученням судновласників, фрахтувальників, операторів, вантажовласників, вантажовідправників, і інших платників зборів на підставі Статуту було укладено договір № 33/06-КФ, за яким позивач зобов’язався за заявками відповідача надавати послуги з лоцманської проводки суден і регулювання руху суден, а відповідач зобов’язався прийняти та оплатити надані послуги, при цьому споживачами даних послуг є платник зборів, за дорученням якого діє відповідач. При цьому п. 4.4 даного договору сторони визначили, що оплату послуг може здійснювати безпосередньо і платник зборів, за дорученням якого діє відповідач.

Проте, встановивши обставини про те, що відповідач за договором від 22.12.2005р. № 33/06-КФ діє від імені судовласників та інших осіб, господарський суд на підставі відповідних доказів у встановленому законом порядку не дослідив зазначений договір та не встановив імен осіб, від імені яких як агент діє відповідач. Не досліджено господарським судом і правової природи договору, який укладено між позивачем та відповідачем.

Господарським судом встановлено, що позивач у червні та липні 2006р. надав послуги з лоцманської проводки суден і регулювання руху суден на суму 50624,64 дол. США, а відповідач прийняв та оплатити надані послуги на суму 35064,36 дол. США і заборгованість відповідача за надані послуги становить 15560,28 дол. США., що є сумою податку на додану вартість, нарахованою на вартість товару.

Наказом Міністерства транспорту України від 27 червня 1996р. № 214 “Про затвердження Зборів і плат за послуги, що надаються суднам у морських торговельних портах України” з метою приведення державної цінової та тарифної політики на морському транспорті у відповідність з постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 1995р. № 109 “Про уточнення повноважень центральних органів державної виконавчої влади Уряду Автономної Республіки Крим та виконкомів місцевих Рад у галузі ціноутворення” затверджено збори і плати за послуги, що надаються суднам у морських торговельних портах України.

Відповідно до п. 13 вищезгаданого наказу сплата зборів і плати здійснюється відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 р. № 15 “Про систему валютного регулювання і валютного контролю”.

Згідно преамбулі Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю” цей Декрет установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю” для цілей цього Декрету надалі під терміном “валютні операції” розуміється, зокрема, операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України. Таким чином, із приписів даної правової норми випливає, що не є валютними операціями операції, що здійснюються між резидентами у валюті України.

Згідно ч. 2 ст. 2 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю” резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю” валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Таким чином, із приписів даних правових норм випливає, що є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, крім передбачених чинним законодавством випадків, є валюта України.

Згідно п. “г” ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю” операція з використання іноземної валюти на території України як засобу платежу потребує індивідуальної ліцензії Національного банку України.

Проте, вирішуючи спір щодо здійснення розрахунків між позивачем та відповідачем господарським судом попередніх інстанцій не було досліджено обставин щодо того чи вправі здійснювати позивач та відповідач, які є резидентами України, розрахунки в іноземній валюті.

Як вже було зазначено, заборгованість відповідача становить 15560,28 дол. США., що є сумою податку на додану вартість, нарахованою на вартість товару.

Відповідно до п. 14 наказу Міністерства транспорту України від 27.06.1996р. № 214 “Про затвердження Зборів і плат за послуги, що надаються суднам у морських торговельних портах України” ставки зборів і плати не враховують податок на додану вартість. На суми зборів і плати, визначених згідно з цими Зборами і платою, податок на додану вартість нараховується відповідно до законодавства.

Згідно преамбулі Закону України “Про податок на додану вартість” цей Закон визначає платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету.

Об'єкт оподаткування та операції, що не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість визначені ст. 3 Закону України “Про податок на додану вартість”, згідно п.п. 3.1.1 п. 3.1 якої у редакції, що існувала на час виникнення спірних правовідносин, об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України, в тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу (орендарю).

Таким чином, з приписів даної правової норми випливає, що об’єктом оподаткування є операції платників податку з поставки послуг одержувачу цих послуг, місцезнаходження якого є митна територія України.

Проте, як вже було зазначено, господарським судом не було досліджено укладений між сторонами договір від 22.12.2005р. № 33/06-КФ імен осіб, від імені яких як агент діяв відповідач та не досліджувалось правової природи зазначеного договору, що унеможливлює вирішення спору в цій частині.

Згідно ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. Таким чином, як випливає з приписів вищенаведеної правової норми, у випадку якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, то за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Господарським судом встановлено, що п. 5.3 договору від 22.12.2005р. № 33/06-КФ сторонами встановлено, що у разі порушення відповідачем взятих за цим договором господарських зобов’язань відповідач несе відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 231 ГК України. Проте, встановивши дану обставину, господарський суд попередніх інстанцій не дав їй правової оцінки, чим порушив приписи ст.ст. 99, 101, 105 ГПК України.

Наведене свідчить про неповне з'ясування судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, а, отже, і порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України  щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 111-5 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 111-7 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо встановлення обставин справи, а останні встановлені неповно, справа підлягає передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 3 ст. 111-9, 111-10, 111-11, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Інфлот-Універсал” задовольнити частково.

Рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим від 30.10.2006р. та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 01.02.2007р.  у справі № 2-15/13853-2006 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Автономної Республіки Крим.

Головуючий - суддя                                                       Кривда Д.С.

судді                                                                                Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.