КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2007                                                                                           № 29/109

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Шипка  В.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Поповіченко О.М. – дов. № 39 від 27.02.2007                 Куцький С.С. – дов. № 52 від 03.04.2007

від відповідача - Калуга Ю.О. – дов. від 04.06.2007

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва

на ухвалу Господарського суду м.Києва від 28.03.2007

у справі № 29/109

за позовом                               Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва

до                                                   Української Державної насіннєвої інспекції

про                                                  стягнення 2507633,01 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Солом’янському районі м. Києва (надалі– позивач, апелянт) звернулась до Господарського суду м. Києва з позовом до Української державної насіннєвої інспекції (надалі – відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 2 507 633,01 грн. за Договором субкредитування від 17.08.1998р.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 28.03.2007 р. у справі № 29/109 провадження припинено на підставі п.1 ст.80 ГПК України.

Ухвала місцевого суду мотивована тим, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки однією із сторін (а саме позивачем) є державний орган в особі Державної податкової інспекції у Солом’янському районі м. Києва.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 2483/9/10-006 від 06.04.2007 та доповненнями до неї № 2986/9/10-006 від 24.04.2007, в яких просить скасувати ухвалу Господарського суду м. Києва від 28.03.2007 р. у справі № 29/109 та направити справу на розгляд до господарського суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим судом прийнято ухвалу з порушенням норм процесуального права (а саме ст.ст. 1, 2 ГПК України).

Представник апелянта (позивача) в судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції проти доводів апелянта заперечував  та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та доповнень до неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, перевіривши правильність застосування норм права місцевим господарським судом, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.09.1995 між Україною в особі Міністерства фінансів України (як позичальником) та Міжнародним банком реконструкції і розвитку укладено угоду № 3891 UA (проект з розвитку насінництва) про надання Україні позики на загальну суму 32 000 000 дол. США для підвищення продуктивності сільського господарства та експорту сільськогосподарської продукції за рахунок постачання якісного гібридного насіння кукурудзи, соняшника і цукрового буряка, та підвищення ефективності та життєздатності національної системи по виробництву насіння.

Вказана Угода була ратифікована Верховною Радою України 03.07.1996р.

Відповідно до ч.2 додатку 5 до угоди № 3891 UA від 28.09.1995 позичальник зобов‘язався забезпечити субкредитування залученим насіннєвим підприємствам в еквіваленті коштів позики.

У зв’язку з цим Міністерство фінансів України (як субкредитор) 17.08.1998 уклало  з Українською державною насіннєвою інспекцією (як позичальником) „Договір про субкредитування № 22-04/17 щодо використання коштів, наданих відповідно до угоди про позику (Проект з розвитку насінництва) між Україною та МБРР (№ 3891 UA) від 28.09.1995р”.

Згідно з п.п. 3.1, 3.2 та 3.3 Договору субкредитування, Міністерство фінансів України рекредитує Українській державній насіннєвій інспекції частину надходжень по позиці Міжнародного банку реконструкції і розвитку у сумі 234 000 дол. США (основна сума кредиту) для оплати товарів і послуг з метою технічного переобладнання своїх лабораторій, у сумі 220 000 дол. США для цілей проекту за умови обґрунтування позичальником таких додаткових витрат і схвалення таких витрат Міжнародним банком реконструкції і розвитку та суму 3 290 дол. США, передбачених на діяльність Групи керування проектом.

Угодою про внесення змін та доповнень до Договору про субкредитування Міністерство фінансів України погодилось додатково рекредитувати відповідачу 34 710 дол. США.

У відповідності до п. 3.7 Договору субкредитування на відповідача покладено обов’язок повернути державі суму отриманого кредиту, починаючи з 15.12.2002.

У зв’язку з невиконанням відповідачем вимог Договору субкредитування від 17.08.1998 № 22-04/17 Державним казначейством України направлено до ДПА у м. Києві подання № № 1146, 1147, 1148, 1149 від 22.06.2006 про стягнення відповідних сум (копії наявні в матеріалах справи - а.с.а.с. 7-10).

Внаслідок цього Державною податковою інспекцією у Солом’янському районі м.Києва на підставі п.11 ст.10 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” подано позов до господарського суду про стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України заборгованості за Договором субкредитування № 22-04/17 від 17.08.1998 в розмірі 2 507 633,01 грн.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновком Господарського суду м. Києва про необхідність припинення провадження у справі на підставі п.1 ст.80 ГПК України та вважає доводи апелянта необґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 21 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” органи державної податкової служби України в 2007 році визначено органами стягнення заборгованості юридичних осіб перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі.

У відповідності до ч. 4 ст. 17 Бюджетного кодексу України, у разі невиконання юридичними особами своїх зобов’язань щодо погашення та обслуговування наданих на умовах повернення кредитів, залучених державою або під державні гарантії, інших гарантованих державою зобов’язань, та стягнення заборгованості перед Державним бюджетом України з наданих підприємствам і організаціям позичок із державного бюджету, позичок, наданих за рахунок коштів, залучених державою або під державні гарантії, плати за користування цими позичками органи стягнення застосовують механізм стягнення цієї заборгованості у порядку, передбаченому законом для стягнення не внесених у строк податків і неподаткових платежів, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна боржників.

Порядок стягнення не внесених у строк податків і неподаткових платежів встановлений Законом України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Статтею 10 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” передбачені функції, які виконують державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об`єднані державні податкові інспекції.

Зокрема, у відповідності до п.11 ч.1 ст.10 названого Закону вони подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна.

Відповідно до ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб’єктів владних повноважень у випадках, встановлених законом.

За визначенням термінів, що наводяться у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справою адміністративної юрисдикції, яку може бути передано на вирішення адміністративного суду, є спір, що виник між суб’єктами суспільних відносин стосовно їх прав і обов’язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб’єкт законодавчо (в тому числі на виконання делегованих повноважень) уповноважений керувати поведінкою іншого (інших) суб’єктів, а ці суб’єкти, відповідно, зобов’язані виконувати вимоги та приписи такого суб’єкта владних повноважень.

Виходячи зі змісту ч. 4 ст. 17 Бюджетного кодексу України та п.11 ч.1 ст.10 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”, у справах про стягнення заборгованості юридичних осіб перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, державна податкова інспекція, звертаючись із відповідним судовим позовом на виконання делегованих їй повноважень, здійснює владні управлінські функції, виступає суб’єктом владних повноважень, оскільки у правовідносинах, у яких виник спір, державна податкова інспекція діє в порядку, встановленому Законом України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Як вбачається з матеріалів справи, позов про стягнення з відповідача коштів Державною податковою інспекцією у Солом’янському районі м.Києва заявлений у зв’язку з несвоєчасним поверненням Українською державною насіннєвою інспекцією коштів, отриманих по кредиту, залученому державою для вирішення суспільних (загальнодержавних) проблем, а саме - для підвищення продуктивності сільського господарства та експорту сільськогосподарської продукції, а також підвищення ефективності та життєздатності національної системи по виробництву насіння. Угода про залучення цього кредиту була ратифікована Верховною Радою України

Таким чином, даний спір відповідає вищенаведеному нормативному визначенню адміністративної справи та за суб’єктним складом сторін і суттю спору дана справа підлягає розгляду у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Доводи апелянта про те, що даний спір є господарським, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, носять господарський характер, засновані на принципах диспозитивності та рівності сторін, судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки судова колегія вважає, що у справах про стягнення заборгованості юридичних осіб перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, повноваження державної податкової інспекції, як позивача у справі, визначені Бюджетним кодексом України, Законом України „Про державну податкову службу в Україні” та Законом України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, а тому державна податкова інспекція у даних правовідносинах діє як орган стягнення, тобто, є суб’єктом владних повноважень.

Посилання апелянта (як на підставу щодо подачі позову за нормами ГПК України) на наявні судові акти по справі № 32/201 судова колегія не визнає переконливими, оскільки постанови суду по справі № 32/201 не мають преюдиційного значення для даного спору. Крім того, ці доводи апелянта спростовуються наявними у справі судовими рішеннями по інших справах, розглянутих судами в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи усе вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду м. Києва від 28.03.2007 р. по справі № 29/109 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п.1 ст.103, 105, 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом’янському районі м.Києва № 2483/9/10-006 від 06.04.2007 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду м. Києва від 28.03.2007 р. у справі № 29/109 за позовом Державної податкової інспекції у Солом’янському районі м. Києва до Української державної насіннєвої інспекції – без змін.

2.   Матеріали справи № 29/109 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді