СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

18 червня 2007 року
Справа № 2-29/3488-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

за участю представників сторін:

прокурор: Бучко Роман Васильович, довіреність №284   від 24.11.2006,  заступник військового прокурора Феодосійського гарнізону;

позивача: Федорова Дмитра Яковича, довіреність №350/153/765/ж,  Міністерства оборони України;

позивача: не з'явився, центру санаторного лікування Військово-Повітряних Збройних Сил України;

відповідача: не з'явився, товариства з обмеженою відповідальністю "Трансінвест";

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Трансінвест" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Башилашвілі О.І.) від 20 квітня 2007 року у справі № 2-29/3488-2007,

за позовом           заступника військового прокурора Феодосійського гарнізону (вул. Свердлова, 10,Феодосія,98100)

в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (Повітрянофлотський пр-т, 6, Київ 1, 01001)

центру санаторного лікування Військово-Повітряних Збройних Сил України (вул. Набережна, 1, Судак, 98000)

до           товариства з обмеженою відповідальністю "Трансінвест" (вул. Октябрьська, 34, Судак, 98000)

про стягнення 287982,88 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 20 квітня 2007 року у справі №2-29/3488-2007 (суддя О.І. Башилашвілі) було задоволено позов заступника військового прокурора Феодосійського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, центру санаторного лікування Військово-Повітряних Збройних Сил України до товариства з обмеженою відповідальністю "Трансінвест" про стягнення 287982,88грн.

Суд стягнув з товариства з обмеженою відповідальністю "Трансінвест" на користь центру санаторного лікування Військово-Повітряних Збройних Сил України заборгованість у сумі 522954,89грн.

Суд стягнув з  товариства з обмеженою відповідальністю "Трансінвест" у доход державного бюджету України держмито у сумі 5229,54грн.

Суд стягнув з  товариства з обмеженою відповідальністю "Трансінвест" у доход державного бюджету міста Сімферополя витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач, не погодившись з рішенням господарського суду, звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення місцевого господарського суду.

Сторона посилається на те, що господарським судом при прийнятті рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідач вказує на невідповідність умов договору оренди нормам чинного законодавства, а саме положенням статті 778 Цивільного кодексу України.

Крім того, товариство з обмеженою відповідальністю "Трансінвест" зазначає, що орендар був не в змозі належним чином користуватися майном відповідно до його призначення. Цю думку заявник апеляційної скарги обґрунтовує статтею 762 Цивільного кодексу України.

Також, відповідач вважає неправомірним нарахування індексу інфляції на орендну плату.

За клопотанням прокурора та позивача - Міністерства оборони України судочинство здійснювалось на російській мові, у відсутності другого позивача - центру санаторного лікування Військово-Повітряних Збройних Сил України та відповідача, яких  було належним чином повідомлено про час та місце розгляду апеляційної скарги, які не надали суду доказів поважних підстав своєї відсутності та не скористались своїм процесуальним правом участі в судовому засіданні.

Судова колегія, порадившись на місці, ухвалила можливим розглянути справу по суті у відсутності другого позивача - центру санаторного лікування Військово-Повітряних Збройних Сил України та відповідача з представлених доказів в матеріалах справи, оскільки стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін –це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи не вбачається.

На підставі статті 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія повторно розглянувши матеріали справи, встановила наступне.

Заступник військового прокурора Феодосійського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, центру санаторного лікування Повітряних Сил Збройних Сил України звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Трансінвест" про стягнення заборгованості з орендної плати у сумі 287982,88грн. (а. с. 2-4).

Позивач заявою від 20.04.2007 збільшив суму позову та просив суд стягнути з відповідача 522954,89грн. (а. с. 71).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконував зобов'язання по договору оренди в частині сплати орендної плати, у зв'язку з чим за відповідачем склалась заборгованість.

Суд першої інстанції позов задовольнив у повному обсязі. Рішення суду було мотивовано тим, що відповідач свої договірні зобов'язання не виконав, доказів оплати за договором оренди суду не надав.

Судова колегія розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення прокурора та позивача - Міністерства оборони України, дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи,  20.04.2006 між центром санаторного лікування Військово - Повітряних Збройних Сил України і товариством з обмеженою відповідальністю "Трансінвест" було укладено договір оренди нерухомого військового майна, розташованого у Феодосійському гарнізоні, розташованого за адресою: Автономна Республіка Крим, місто Судак, вулиця Набережна, 1, в/м 1, б. № 86, площею 6804 кв. м. (а. с. 8-14).

Згідно з пунктом 3 договору, орендна плата встановлюється за базовий місяць - листопад 2005 року на рівні 52000,00грн. без податку на додану вартість на конкурсній підставі з врахуванням моніторингу орендної плати, але не нижче орендної плати, визначеної на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої кабінетом Міністрів України, яка становить без податку на додану вартість за базовий місяць розрахунку (листопад 2005 року) 41250,49грн. Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється в порядку визначеному чинним законодавством.

Крім того, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за

наступний місяць.

Відповідно до пункту 3.3 орендна плата у розмірі 100 % перераховується орендарем щомісяця, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно з пунктом 3.5 орендна плата, перерахована невчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації та стягується з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочки, включаючи день оплати.

При цьому, господарський суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на акт звірки взаєморозрахунків від 31.03.2007, який підписаний обома сторонами (а. с. 69) і з якого вбачається, що за відповідачем, в наслідок неналежного виконання грошових зобов'язань за договором, склалась заборгованість у сумі 496978,69грн.

Приймаючи до уваги те, що відповідач підписав цей акт, суд першої інстанції вірно, на думку судової колегії, дійшов висновку про те, що відповідач визнав цю заборгованість.

Крім того, позивачем було заявлено вимогу про сплату пені у сумі 25976,20грн., як підтверджується розрахунком станом на 31.03.2007р. (а. с. 65).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не надав суду контрозрахуноку пені або заперечення на розрахунок позивача.

Таким чином, загалом сума позову з урахуванням пені складає - 522955,00грн., позивачем заявлена вимога про стягнення 522954,89грн., яка вірно визнана судом першої інстанції такою, що підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно    з    частиною    1    статті    509    Цивільного    кодексу   України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки відповідачем не було надано суду доказів сплати суми боргу у належному розмірі, судова колегія вважає  обґрунтованим та правомірним висновок господарського суду Автономної Республіки Крим про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача суми боргу.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язань може забезпечуватися в тому числі неустойкою.

Згідно з частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Так, пунктом 3.5 договору оренди встановлено, що несвоєчасно перерахована орендна плата стягується з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України. Крім того, зміст цього пункту відповідає положенням передбаченим частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, судова колегія вважає правомірними та обґрунтованими заявлені вимоги позивача про сплату пені у сумі 25976,20грн., які вірно розраховані стягувачем станом на 31.03.2007 (а. с. 64).

Доводи апеляційної скарги, які головним чином мотивовані невідповідністю договору оренди нормам чинного законодавства, колегією суддів не можуть бути прийняти до уваги, оскільки даний договір, на час прийняття рішення, ніким у встановленому законом порядку недійсним визнаний не був і, крім того, відповідна зустрічна позовна заява відповідачем у даному проваджені також не заявлялась.

Посилання товариства з обмеженою відповідальністю "Трансінвест" на

неправомірне нарахування індексу інфляції судовою колегією вважаються необґрунтованими у зв'язку з наступним.

Так, слід зазначити, що сума індексу інфляції не відноситься до будь-якого виду відповідальності. Збільшення (або зменшення) розміру грошових коштів по закінченню певного часу у зв'язку з індексом інфляції, є окремим видом врахування фінансових та інших  подій в секторі економіки держави. Індекс інфляції - це індекс споживчих цін, оприлюднений Державним комітетом статистики України (Пункт 2.1 глави 2 Постанови правління Національного банку України від 07.12.2004 № 598 "Про затвердження Інструкції про порядок складання та оприлюднення фінансової звітності банків України"). Таким чином, на думку судової колегії, вбачається можливість враховувати індекс інфляції незалежно від характеру грошової суми або суті спору. Зміна будь-якої суми, яка відбулася у зв'язку з індексом інфляції, є правомірною за своєю природою завжди, при умові відповідності коефіцієнту - офіціально опублікованому і відсутності прямої заборони законом такої індексації. Доказів порушення норм чинного законодавства відповідач суду у даній справі не навів, більш того, апеляційною інстанцією враховуються загальні засади цивільного законодавства, а саме норми статті 3 Цивільного кодексу України, зміст якої вказує на свободу волевиявлення сторін при укладенні договору. Так, в пункті 3.2. договору оренди сторони домовились про те, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права та підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим  від 20 квітня 2007 року у справі № 2-29/3488-2007 залишити без змін.

2.Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Трансінвест" залишити без задоволення.

Головуючий суддя

Судді