ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
Тел. 7-38-36, факс 7-44-62
П О С Т А Н О В А

"30" травня 2007 р.                                        Справа
№ 8/114

15год.05хв.

Господарський суд Чернігівської
області у складі:

судді                                         Оленич Т.Г.

при секретарі                         Лященко А.С.

за участю представників

позивача:
Білоусової  В.Д. -головний
спеціаліст, довіреність № 41/1-8-

5597
від 18.05.07р.

відповідача:                             Грабової О.В. -представник, довір.
пост. від 09.04.07р.,

Приходько  С.М.
- директор

від прокуратури:                    Булавко
О.В. -ст.помічник Чернігівського транспортного

прокурора

розглянувши у судовому засіданні

позов:
Чернігівського транспортного прокурора в інтересах держави в особі Головної
державної інспекції на автомобільному транспорті, пр.Перемоги, 14, м.Київ
(територіальне управління Головної державної інспекції на автомобільному
транспорті в Чернігівській області, вул..Пушкіна, 16, м.Чернігів)

до відповідача: Товариства
з обмеженою відповідальністю “Спрінтавтотранс”, вул.Інструментальна, 24,
м.Чернігів

про  стягнення 510грн. штрафу

ВСТАНОВИВ:

Чернігівським транспортним
прокурором в інтересах держави в особі Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті  заявлено
адміністративний позов  про стягнення з
відповідача 510грн. штрафу, застосованого до останнього на підставі постанови
№НОМЕР_1. про застосування до суб'єкта підприємницької діяльності фінансових
санкцій.

В ході розгляду справи прокурор та
позивач підтримали свої позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечує,
стверджуючи, що перевірка, за результатами якої було прийнято постанову від
19.10.06р., проведена з порушеннями вимог чинного законодавства, зокрема:
Закону України “Про автомобільний транспорт”, Постанови Кабінету Міністрів
України від 29.01.03р. № 143 “Про затвердження Порядку здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті загального користування”. У додаткових
письмових поясненнях від 30.05.07р. відповідач зазначав, що позивачем не
враховані визначення термінів “маршрут” та рейс”,  безпідставно ототожнені ці поняття, а також
не враховані приписи наказу Міністерства транспорту України від 17.01.02нр. №18
“Про затвердження Положення про робочий час і час відпочинку водіїв
автотранспортних засобів”.

В ході судового   розгляду справи відповідач підтримав свої
заперечення.

Відповідачем в судовому засіданні
двічі заявлялося клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення
справи за його позовом до Головної державної інспекції на автомобільному
транспорті про визнання незаконною постанови №НОМЕР_1. При цьому в
обгрунтування свого клопотання відповідач посилався на копію позовної заяви, на
якій міститься відмітка канцелярії суду про реєстрацію даної заяви. Разом з
тим, доказів прийняття судом позовної заяви до розгляду та відкриття
провадження у справі відповідачем не надано. Враховуючи, що відповідно до п.3
ч.1 ст.156 Кодексу адміністративного судочинства України суд зупиняє
провадження у справі в разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення
іншої справи, а доказів наявності іншої справи, що розглядається в порядку
адміністративного чи іншого судочинства
відповідач суду не надав, суд не вбачає підстав для зупинення
провадження у справі, в зв'язку з чим клопотання відповідача судом
відхиляється.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення та доводи прокурора, представників сторін, вислухавши
показання свідків, суд приходить до висновку, що позов  задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Відповідач у справі є суб'єктом
господарювання, який здійснює автомобільні перевезення пасажирів на підставі
ліцензії серії НОМЕР_2., що визнається обома сторонами, а тому в силу ч.3 ст.
72 Кодексу адміністративного судочинства України, дані обставини не доказуються
перед судом.

10 жовтня  2006р. державними ІНФОРМАЦІЯ_1ами
територіального управління Головавтотрансінспекції у Чернігівській області в
м.Новгород-Сіверський  проведено
перевірку транспортного засобу: автомобілю марки “Мерседес”, номерний знак
НОМЕР_3, який використовувався відповідачем, що підтверджується дорожнім листом
№НОМЕР_4. Під час перевірки ІНФОРМАЦІЯ_1ами було виявлене порушення, а саме:
порушення режиму праці та відпочинку водія, перевезення пасажирів на відстань
більш 500км одним водієм.

За результатами проведеної
перевірки 19.10.06р. складений протокол №НОМЕР_5 про виявлене під час перевірки
автотранспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт, в
якому зазначене про виявлене порушення, зокрема: перевезення пасажирів на
відстань більше 500км одним водієм.

Постановою начальника
територіального управління Головавтотрансінспекції  в Чернігівській області НОМЕР_6 про
застосування до суб'єкта підприємницької діяльності фінансових санкцій до
відповідача  застосовані фінансові
санкції в сумі 510грн., які підлягали сплаті до державного бюджету України. При
цьому у  постанові  правовою підставою застосування фінансових
санкції зазначено абз.7 ст.60 Закону України “Про автомобільний транспорт”.

Основні засади організації та діяльності автомобільного
транспорту визначаються Законом України “Про автомобільний транспорт”.
Відповідно до приписів даного Закону, усі транспортні засоби українських та
іноземних перевізників,  що здійснюють
автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України підлягають
державному контролю, який здійснюється Головною державною інспекцією на
автомобільному транспорті як  урядовим
органом  державного управління  з
питань  контролю  на автомобільному транспорті.

Згідно п.п.1 п.4  Положення про Головну державну інспекцію на
автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України
від 08.09.04р. №1190, Головавтотрансінспекція
здійснює  державний  контроль
за  додержанням  суб'єктами господарювання,  які
провадять  діяльність у сфері
автомобільного транспорту
загального  користування,  вимог
законодавства   про автомобільний  транспорт,
норм   та  стандартів,
що  регулюють організацію
перевезення  пасажирів і вантажів   автомобільним транспортом загального
користування. Отже, позивач у справі є суб'єктом владних повноважень.

В силу п.п.1 п.5 Положення про
територіальні органи Головної державної інспекції на автомобільному транспорті,
затвердженого наказом Міністерства транспорту і зв'язку України від 14.12.05р.
№888, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.12.05р. за №1573/11853,
територіальні органи Головної державної
інспекції на автомобільному транспорті в областях здійснюють у
відповідному регіоні державний контроль за виконанням суб'єктами
господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту
загального користування, правил перевезень пасажирів і вантажів; дотримання
вимог нормативно-правових актів, стандартів і норм, що регулюють перевезення
пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що здійснюючи 10.10.06р. перевірку відповідача з питань дотримання
вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів, позивач діяв в межах наданих йому повноважень.

Відповідно до абз.7 ч.1 ст.60 Закону
України “Про автомобільний транспорт” передбачена відповідальність
автомобільних перевізників за порушення законодавства про  автомобільний
транспорт, зокрема за перевезення пасажирів  на
маршруті  протяжністю  понад
500 кілометрів   одним    водієм,
у вигляді штрафу у розмірі   30
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Допитаний в ході судового розгляду
свідок ОСОБА_1.  -ІНФОРМАЦІЯ_1, який
проводив перевірку -  пояснив суду, що
при здійсненні перевірки автобусу “Мерседес” номерний знак НОМЕР_3, було
встановлено факт відправлення цього автобусу у третій рейс підряд по маршруту
м.Новгород-Сіверський до м.Чернігова, а за кермом знаходився той же водій
ОСОБА_2., на якого був виписаний дорожній лист № НОМЕР_4.  Враховуючи, що відстань між
м.Новогород-Сіверський та м.Чернігів дорівнює 180км, ним зроблений висновок, що
загальна  кількість кілометрів, які
проїхав один водій, становить більше 500км, в зв'язку з чим був складений акт
про порушення.

Допитаний в ході судового розгляду
свідок ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1, який проводив перевірку, також пояснив суду, що
при здійсненні перевірки автобусу “Мерседес” номерний знак НОМЕР_3 було встановлено
факт відправлення цього автобусу у третій рейс підряд по маршруту
м.Новгород-Сіверський до м.Чернігова, а за кермом знаходився той же водій
ОСОБА_2., на якого був виписаний дорожній лист № НОМЕР_4.  Враховуючи, що відстань між
м.Новогород-Сіверський та м.Чернігів дорівнює 180км, зроблений висновок, що
загальна  кількість кілометрів, які
проїхав один водій, становить більше 500км, в зв'язку з чим був складений акт
про порушення, а також зроблена відмітка у дорожньому листі.

Поняття “автобусний  маршрут” визначається ст.1 Закону України
“Про автомобільний транспорт”, згідно із якої автобусний маршрут  -  це
шлях проходження автобуса між початковим та
кінцевим  пунктами з визначеними
місцями на  дорозі для посадки (висадки)
пасажирів. При цьому, міжміським автобусним маршрутом  є
автобусний  маршрут,  який з'єднує населені пункти і протяжність
якого перевищує 50 км. Тобто,  виходячи
із змісту ст.1 Закону України “Про автомобільний транспорт”  суд приходить до висновку, що маршрутом  визнається відстань, яку автобус має пройти
між початковим та кінцевим пунктами призначення.

Із паспорту міжміського автобусного
маршруту загального користування
“Чернігів-Н.-Сіверський”, складеного відповідачем за станом на
27.03.06р., затвердженого Чернігівською обласною державною адміністрацією,
погодженою з ВДАІ УМВС України в Чернігівській області, довжина маршруту в
прямому напрямку - з Чернігова до Новгород-Сіверського -  становить 180км, в зворотному напрямку  - також 180км. Тобто, протяжність маршруту,
який 10.10.06р. здійснювався автобусом “Мерседес”, номерний знак НОМЕР_3,   між початковим  пунктом -м.Новгород-Сіверський -до кінцевого
пункту -м.Чернігова, становив 180км.

Посилання позивача та прокурора на
те, що одним водієм вищезазначеного автомобілю протягом трьох рейсів  перевезено пасажирів на маршруті протяжністю
більше 500км судом до уваги не приймається, оскільки при перевірці ІНФОРМАЦІЯ_1
було підрахована кількість кілометрів, пройдених автобусом при виконанні 3-х
рейсів. Разом з тим, рейсом є рух транспортного засобу від початкового до  кінцевого пункту маршруту, а рух  автобуса
від  початкової  до
кінцевої зупинки маршруту і у зворотному напрямку до початкової зупинки
визначається Законом “Про автомобільний транспорт” як оборотний рейс.  Таким чином, суд приходить до висновку,
що  поняття “маршрут” та “рейс” не є
тотожними, а тому при визначення протяжності маршруту не може підраховуватися
загальна   кількість кілометрів, яку
проїхав один водій при виконанні декількох рейсів.

Аналіз абз.7 ч.1 ст.60 зазначеного Закону показує, що відповідальність у
вигляді штрафу покладається на автомобільного перевізника лише у випадку
здійснення  перевезення пасажирів на
маршруті протяжністю більше 500км
одним водієм. При цьому  в даній
нормі відсутнє будь-яке посилання на здійснення перевезень пасажирів одним
водієм при виконанні ним декількох рейсів на вказаному маршруті.

Доказів виконання відповідачем
10.10.06р. пасажирських перевезень автобусом “Мерседес”, номерний знак НОМЕР_3,
на відстань від початкового  пункту до
кінцевого пункту на відстань більше 500км,
позивач суду не надав. За таких обставин, суд приходить до висновку, що
відповідачем не вчинено порушення, за яке передбачена відповідальність у абз.7
ч.1 ст.60 Закону України “Про автомобільний транспорт”.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить
до висновку, що до відповідача застосована відповідальність за порушення, яке
ним не вчинялося, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову. При цьому
судом застосовується принцип законності, який полягає в тому, що органи
державної влади, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України
та законами України.

Посилання відповідача на
Наказ Міністерства транспорту України від 17.01.02р. №18 “Про затвердження
Положення про робочий час і час відпочинку водіїв автотранспортних
засобів”  судом не приймаються, оскільки
у постанові № НОМЕР_1. про застосування
фінансових санкцій підставою застосування штрафу є здійснення
відповідачем, за думкою позивача, пасажирських перевезень на маршруті більше
500км. Одним водієм, а не за порушення режиму праці та відпочинку водіїв.

З огляду на вищезазначене, позов
є безпідставним, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.1,60 Закону
України “Про автомобільний транспорт”, Постановою Кабінету Міністрів України
від 29.01.03р. № 143 “Про затвердження Порядку здійснення державного контролю
на автомобільному транспорті загального користування”,
ст.ст.9,71,72,158,160-163,167,186 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити повністю.

Постанова може бути
оскаржена до Київського апеляційного адміністративного  суду через Господарський суд Чернігівської
області в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не
було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була  подана у  двадцятиденний строк,  постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не  скасовано,  набирає
законної  сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Копія апеляційної скарги
одночасно  надсилається  особою,
яка  її подає, до Київського
апеляційного адміністративного суду.

Суддя                                                                  Т.Г.Оленич

Постанова підписана 4 червня 2007р.

Суддя
Т.Г.Оленич