КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

20.03.07 р.          № 46/200-А

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Студенця  В.І.

суддів:            Андрієнка  В.В.

Малетича  М.М.

при секретарі:          Солонець К.В.

За участю представників:

від позивача - Головатенко Ю.А.

від відповідача 1 - Рисіна С.В.,

від відповідача 2 – Шевченко Н.О.,

від прокуратури – Турлова Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Генеральна прокуратура України

на постанову Господарського суду м.Києва від 27.11.2006

у справі № 46/200-А  (Шабунін С.В.)

за позовом           Заступник генерального прокурора України

до           Відкрите акціонерне товариство "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат"

Міністерство охорони навколишнього природного середовища України

про          визнання недійсним дозволу, зобов"язання вчинити певні дії та розірвання угоди

ВСТАНОВИВ:

Заступник Генерального прокурора України звернувся до господарськогосуду м. Києва в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України з позовом до Відкритого акціонерного товариства “Центральний гірничо-збагачувальний комбінат” (далі – ВАТ “Центральний гірничо-збагачувальний комбінат”) та Міністерства охорони навколишнього природного середовища України про визнання недійсним дозволу, зобов’язання вчинити певні дії та розірвання угоди.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 04.04.2006 було відкрито провадження в адміністративній справі № 46/200-А за позовом Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ВАТ “Центральний гірничо-збагачувальний комбінат” та Міністерства охорони навколишнього природного середовища України про визнання недійсним дозволу, зобов’язання вчинити певні дії та розірвання угоди.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 19.05.2006 залишено без задоволення заяву ВАТ “Центральний гірничо-збагачувальний комбінат” про забезпечення доказів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2006 ухвалу господарського суду м. Києва від 19.05.2006 залишено без змін, а справу № 46/200-А повернуто до господарського суду м. Києва.

Постановою господарського суду м. Києва від 27.11.2006 у позові відмовлено.

Заступник Генерального прокурора України, не погоджуючись з постановою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову господарського суду м.Києва від 27.11.2006 скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом при винесені постанови неповно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Кабінет Міністрів України апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити, а постанову господарського суду м. Києва від 27.11.2006 скасувати.

ВАТ “Центральний гірничо-збагачувальний комбінат” та Міністерство охорони навколишнього природного середовища України проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили суд постанову господарського суду м. Києва від 27.11.2006 залишити без зміни, а апеляційну скаргу Заступника Генерального прокурора України – без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Надра, відповідно до ст. 1 Кодексу України про надра, - це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння.

Завданням Кодексу України про надра є регулювання гірничих відносин з метою забезпечення раціонального, комплексного використання надр для задоволення потреб у мінеральній сировині та інших потреб суспільного виробництва, охорони надр, гарантування при користуванні надрами безпеки людей, майна та навколишнього природного середовища, а також охорона прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій та громадян ( ст. 2 Кодексу України про надра).

Згідно ст. 3 Кодексу України про надра гірничі відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", цим Кодексом та іншими актами законодавства України, що видаються відповідно до них.

Земельні, лісові та водні відносини регулюються відповідним законодавством України.

Надра, відповідно до ст. 4 Кодексу України про надра, є виключною власністю народу України і надаються тільки у користування. Угоди або дії, які в прямій або прихованій формі порушують право власності народу України на надра, є недійсними. Народ України здійснює право власності на надра через Верховну Раду України, Верховну Раду Республіки Крим і місцеві Ради народних депутатів.

Окремі повноваження щодо розпорядження надрами законодавством України можуть надаватися відповідним органам державної виконавчої влади.

Користувачами надр можуть бути підприємства, установи, організації, громадяни України, а також іноземні юридичні особи та громадяни (ст. 13 Кодексу України про надра).

Надра, згідно ст. 14 Кодексу України про надра надаються у користування, зокрема, для видобування корисних копалин.

Відповідно до ст. 15 Кодексу України про надра надаються у постійне або тимчасове користування.

Постійним визнається користування надрами без заздалегідь встановленого строку.

Тимчасове користування надрами може бути короткостроковим (до п'яти років) і довгостроковим (до двадцяти років). У разі необхідності строки тимчасового користування надрами може бути продовжено.

Перебіг строку користування надрами починається з дня одержання спеціального дозволу на користування надрами, якщо в ньому не передбачено інше.

Статтею 16 Кодексу України про надра передбачено, що спеціальні дозволи на користування надрами надаються спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з геологічного вивчення та забезпечення раціонального використання надр за погодженням з Міністерством охорони навколишнього природного середовища України, як правило, на конкурсних засадах в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 16 Кодексу України про надра Кабінет Міністрів України постановою від 02.10.2003 № 1540 затвердив Порядок надання спеціальних дозволів на користування надрами.

Відповідно до п. 1 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами цей Порядок регулює надання спеціальних дозволів на користування надрами (далі - дозволи) у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони і поширюється на всі види користування надрами, на які необхідний дозвіл.

Дозволи, згідно п. 2 названого Порядку, надаються спеціально уповноваженим органом виконавчої влади з геологічного вивчення та забезпечення раціонального використання надр.

Рішення про надання заявникам дозволів приймаються з урахуванням ефективності їх роботи на ділянках надр, де вони вже провадять свою діяльність.

На кожний вид користування надрами в межах конкретної ділянки надається окремий дозвіл (п. 3 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами).

Згідно п. 10 названого Порядку спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з геологічного вивчення та забезпечення раціонального використання надр з метою раціонального і ефективного використання надр може встановлювати, надаючи дозвіл, особливі умови користування надрами, які стосуються: вимог, правил і стандартів користування конкретними ділянками надр; якості продукції або робіт; технології видобування та переробки корисних копалин; порядку видобування запасів корисних копалин, у тому числі з метою запобігання негативним екологічним наслідкам і забезпечення безпеки забудованих територій; видів, обсягів і строків виконання робіт, що повинні здійснюватися на ділянці надр; припинення діяльності з використання ділянки надр.

Невід'ємним додатком до дозволу є угода про умови користування надрами між надрокористувачем і спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з геологічного вивчення та забезпечення раціонального використання надр.

Відповідно до ст. 19 Кодексу України про надра, надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Статтею 9 Закону України „Про державний бюджет на 2004 рік” було передбачено, що у 2004 році продаж спеціальних дозволів (ліцензій) на користування надрами здійснюється на аукціонах (крім випадків, визначених спеціально уповноваженим Кабінетом Міністрів України органом виконавчої влади), порядок проведення яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На підставі рішення Робочої комісії з розгляду питань надання надр у користування, ліцензій на види господарської діяльності, дозволів на буріння експлуатаційних свердловин на воду Державного комітету природних ресурсів України від 02.09.2004 (оформлено протоколом № 16) про надання ВАТ „Центральний гірничо – збагачувальний комбінат” спеціальний дозвіл на користування надрами Державним комітетом природних ресурсів України 02.09.2004 ВАТ „Центральний гірничо – збагачувальний комбінат” видано спеціальний дозвіл на користування надрами (вид користування надрами – видобування; об’єкт надрокористування – поле шахти „Гігант – Глибока”; корисні копалини - залізні руди; місцезнаходження об’єкта – 1 км на захід від зал.ст. Мудрена, Дніпропетровська область, Сасаганчський район; мета користування – видобування багатих та магнетитових кварцитів в якості сировини для металургійної та хімічної (виготовлення фарб промисловості).

Між Державним комітетом природних ресурсів України та ВАТ „Центральним гірничо – збагачувальним комбінатом” 02.09.2004 на виконання п. 10 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами укладено угоду № 3399 про умови користування надрами.

Згідно п. 1.1 договору Комітет надає Надрокористувачу право на користування надрами з метою видобування корисної копалини, що підтверджується наявністю спеціального дозволу.

Відповідно до п. 1 роз’яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 № 02-5/35 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів” акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто, офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

З урахуванням того, що Спеціальний дозвіл на користування надрами, виданий 02.09.2004 Державним комітетом природних ресурсів України не встановлює, не змінює чи скасовує норми права, не носить загальний чи локальний характер та неодноразово не застосовується, а також не породжує права і обов'язки у ВАТ «Центральний гірничо – збагачувальний комбінат», то зазначений дозвіл не є актом нормативного чи ненормативного характеру.

Відповідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки Спеціальний дозвіл на користування надрами не є актом нормативного чи ненормативного характеру, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зазначений спеціальний дозвіл не підлягає визнанню недійсним адміністративним судом.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний договір – це дво- або багатостороння угода, зміст якої складають права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди (п. 14 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Також із укладеної між Державним комітетом природних ресурсів України та ВАТ „Центральний гірничо – збагачувальний комбінат” 02.09.2004 угоди № 3399 про умови користування надрами вбачається, що наявністю спеціального дозволу підтверджується право Надрокористувача на користування надрами з метою видобування корисної копалини (п.1.1 угоди).

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, договір може бути розірваний за згодою сторін або в судовому порядку на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Пунктом 23 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами передбачено, що анулювання дозволу тягне за собою розірвання з надрокористувачем угоди про умови користування надрами.

Згідно п.4 ст.8 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд, згідно ч. 7 КАС України застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Статтею 8 ЦК України передбачено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Виходячи із змісту зазначених статей, аналогія закону застосовується при умові того, що відносини мають перебувати у межах правового простору, що регулюється цивільним законодавством і ці відносини не врегульовані конкретними правовими нормами, що містяться в законах, інших нормативних актах чи звичаях ділового обороту.

Як вбачається із преамбули Закону України „Про нафту і газ”, цей Закон визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності нафтогазової галузі України та регулює відносини, пов'язані з особливостями користування нафтогазоносними надрами, видобутком, транспортуванням, зберіганням та використанням нафти, газу та продуктів їх переробки з метою забезпечення енергетичної безпеки України, розвитку конкурентних відносин у нафтогазовій галузі, захисту прав усіх суб'єктів відносин, що виникають у зв'язку з геологічним вивченням нафтогазоносності надр, розробкою родовищ нафти і газу, переробкою нафти і газу, зберіганням, транспортуванням та реалізацією нафти, газу та продуктів їх переробки, споживачів нафти і газу та працівників галузі.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про нафту і газ” дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у зв'язку з геологічним вивченням нафтогазоносності надр, розробкою родовищ нафти і газу, зберіганням, транспортуванням та реалізацією нафти, газу та продуктів їх переробки, незалежно від форм власності господарюючих суб'єктів - учасників таких відносин.

Дія цього Закону не поширюється на відносини щодо користування нафтогазоносними надрами на умовах розподілу продукції, які регулюються Законом України "Про угоди про розподіл продукції".

Згідно ст. 3 Закону України „Про нафту і газ” відносини, пов'язані з користуванням нафтогазоносними надрами, видобутком, транспортуванням, зберіганням та реалізацією нафти, газу та продуктів їх переробки, регулюються Кодексом України про надра, Законом України "Про трубопровідний транспорт", Законом України "Про угоди про розподіл продукції", іншими нормативно-правовими актами, а також цим Законом з питань, пов'язаних з особливостями нафтогазової галузі.

Якщо законом з питань користування нафтогазоносними надрами встановлені інші норми, ніж ті, що встановлені у цьому Кодексі, то застосовуються норми такого закону (ст. 3-1 Кодексу України про надра).

Отже, відносини, пов'язані з користуванням нафтогазоносними надрами, видобутком, транспортуванням, зберіганням та реалізацією нафти, газу та продуктів їх переробки регулюються Законом України „Про нафту і газ”.

Що стосується питання щодо надання надр в користування та отримання спеціального дозволу на користування надрами, то ці відносини регулюються, зокрема на час виникнення спірних правовідносин, Кодексом України про надра та  Порядком надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України Кабінет від 02.10.2003 № 1540.

З урахуванням того, що цивільні відносини щодо надання надр в користування та отримання спеціального дозволу на користування надрами були врегульовані зазначеними нормативними актами, то колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для застосування до спірних відносин аналогії закону, зокрема, Закону України „Про нафту і газ”.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом’якшують або скасовують відповідальність особи.

У зв’язку з тим, що спірні правовідносини між сторонами виникли у 2004 році, а постанова Кабінету Міністрів України № 168 „Про затвердження Порядку надання у 2006 році спеціальних дозволів на користування надрами” прийнята лише 20.02.2006, то колегія суддів дійшла висновку, що положення зазначеної постанови не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано згідно постанови Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 № 694 «Про затвердження Порядку проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів (ліцензій) на право користування надрами» та постанови Кабінету міністрів України від 15.10.2004 № 1374 «Про затвердження методики визначення початкової ціни продажу на аукціоні спеціального дозволу на право користування надрами» не погодився з твердженнями позивача щодо підстав для задоволення позовних вимог, що виявилися в порушенні інтересів держави, а саме – зменшення грошових надходжень до державного бюджету та позбавлення можливості досягнути максимального економічного ефекту від надання спеціального дозволу шляхом проведення аукціону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності” ліцензія є документом державного зразка, який засвідчує право ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку за умови виконання ліцензійних умов.

Анулювання ліцензії – позбавлення ліцензіата органом ліцензування права на провадження певного виду господарської діяльності (ч. 1 ст. 1 Закону України „Про ліцензування”).

Видобування корисних копалин із родовищ, що мають загальнодержавне значення та включені до Державного фонду родовищ корисних копалин є одним з видів господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 9 Закону України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності”.

Згідно з ч. 2 ст. 21 Закону України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності” орган ліцензування приймає рішення про анулювання ліцензії (спеціального дозволу), яке вручається (надсилається) ліцензіату із зазначенням підстав анулювання.

Відповідно до п. 23 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1540 від 02.10.2003 анулювання дозволу здійснюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з геологічного вивчення надр.

Спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з геологічного вивчення та забезпечення раціонального використання надр, а також топографо-геодезичної та картографічної діяльності згідно з Указом Президента України від 20.04.2005 № 675/2005 є Міністерство охорони навколишнього природного середовища України, яке підпорядковане Кабінету Міністрів України.

При цьому Міністерство охорони навколишнього природного середовища України не надало доказів того, що Спеціальний дозвіл на користування надрами, виданий ВАТ „Центрально – гірничо – збагачувальний комбінат”, анульований.

У ч. 4 п. 23 зазначеного Порядку закріплено, що анулювання дозволу тягне за собою розірвання з надрокористувачем угоди про умови користування надрами.

Оскільки вчинення дій щодо анулювання спеціальних дозволів на користування надрами здійснюється спеціальним уповноваженим центральним органом виконавчої влади з геологічного вивчення та забезпечення раціонального використання надр, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у суду відсутні підстави втручатись у діяльність державного органу, до компетенції та повноважень якого входить вчинення дій щодо анулювання спеціальних дозволів на користування надрами.

При цьому колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про те, що зазначений висновок суду першої інстанції протирічить ст.124 Конституції України з таких підстав.

Згідно ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судоустрій України» державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Органи судової влади здійснюють свої повноваження виключно на  підставах, у межах та порядку, передбачених Конституцією України та законами.

Судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у формі вільного, господарського, адміністративного, кримінального, а також конституційного  судочинства.

Судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції.

Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Отже, органи судової влади здійснюють свої повноваження виключно на  підставах, у межах та порядку, передбачених Конституцією України та законами.

З урахуванням того, що ч. 2 ст. 21 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності” передбачено, що рішення про анулювання ліцензії приймає орган ліцензування, то суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану постанову, діяв відповідно до вимог зазначеного закону.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування постанови господарського суду м. Києва від 27.11.2006 у справі         № 46/200-А.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 55, 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1.          Постанову господарського суду міста Києва від 27.11.2006 у справі № 46/200 залишити без змін, а апеляційну скаргу Заступника Генерального прокурора України  – без задоволення.

2.          Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України з дня складення ухвали в повному обсязі.

3.          Ухвалу в повному обсязі складено 26.03.2007.

4.          Копію ухвали надіслати сторонам.

Головуючий суддя          Студенець  В.І.

Судді

Андрієнко  В.В.

Малетич  М.М.