ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"10" серпня 2007 р.                                                                   Справа № А4/293-07

Суддя господарського суду Київської області Попікова О.В., розглянувши справу

за позовом
Закритого акціонерного товариства „Спецмаш” с. Погреби, Васильківського району

до
Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва

про
Про визнання недійсним вимоги та рішення

секретар судового засідання: Холоденко Н.О.

за участю представників:

від позивача
Рябець М.О. –керівник

від відповідача
Мічуда Я.В. дов. від 29.03.2007р. № 75605

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 14.08.2007р. о 10 год. 50 хв. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 17.08.2007р., про що повідомлено сторін після проголошення вступної та резолютивної частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Закритим акціонерним товариством „Спецмаш” (далі –Позивач) заявлений позов до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва (далі - Відповідач), про визнання недійсними вимоги № Ю-26 від 22.02.2007р. та рішення від 22.02.2007р. № 2-45-136.  Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до п.6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва», Позивач як суб’єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, оскільки відповідно до статті 11 Закону України «Про державну підтримку малого підприємництва»спрощена система оподаткування, бухгалтерського обліку та звітності передбачає заміну сплати встановлених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів) сплатою єдиного податку.

Позивач зазначає, що оскільки він не є платником збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, на нього не поширюється дія п.1 ч.8 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», згідно з яким до набрання чинності законом про спрямування частини страхових внесків до Накопичувального фонду страхові внески, що перераховуються до солідарної системи, сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на умовах і в порядку, визначених цим Законом, та в розмірах, передбачених Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" для відповідних платників збору.

Відповідач у запереченнях на позовну заяву та наданих в судовому засіданні поясненнях просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на п.1 статті 14, п.6 ч.2 статті 17, статті 7 та 11 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»відповідно до яких Позивач, як суб’єкт, що обрав особливу систему оподаткування (єдиний податок), зобов’язаний сплачувати страхові внески.

Також відповідач зауважує, що сплата єдиного податку не звільняє Позивача від обов’язку сплати страхових внесків, оскільки відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом. Страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство. Законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Під час проведення підготовчого провадження судом були витребувані від осіб, які беруть участь у справі документи та інші матеріали, на яких ґрунтуються їх доводи і заперечення та прийнято рішення про обов’язковість особистої участі у судовому засіданні осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне:

Відповідно до акта від 22.02.2007р. Управлінням Пенсійного фонду в Деснянському районі м. Києва проведено перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати Позивачем внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування за період з 01.06.2006р. по 22.02.2007р. Перевірка проведена з відома керівника підприємства Рябець М.О.

В ході перевірки донараховано на фонд оплати праці страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування за тарифною ставкою 31,8% в сумі 3062,34 грн. за період з червень-грудень 2006р., за тарифною ставкою 33,2% за січень 2007р. у сумі 798,46 грн.  Таким чином, згідно акта перевіркою виявлено заниження страхових внесків на 3860,80 грн.

До матеріалів справи залучено копії розрахунків суми страхових внесків на загальнообов’язкове пенсійне страхування, подані позивачем до Пенсійного фонду за період -  червень-грудень 2006р та січень 2007р., використані відповідачем під час перевірки, і які були досліджені під час судового розгляду.

На підставі згаданого акта відповідачем прийняте рішення від 22.02.2007р. № 2-45-136, яким на підставі п. 3 ч. 9 статті 106 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” до ЗАТ „Спецмаш” застосовано 787,86 грн. фінансових санкцій.

22 лютого 2006р. згідно вимог 106 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” відповідачем виставлена вимога про сплату боргу № Ю-26,  в якій зазначено, що станом на лютий 2007р. заборгованість ЗАТ „Спецмаш” зі сплати страхових внесків становить 9456,58 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено під час судового розгляду,  в перевіряємий період Позивач знаходився на спрощеній системі оподаткування, з метою уникнення надмірної сплати страхових внесків за найманих працівників платника єдиного податку, сума коштів, що спрямовувалась до Пенсійного фонду України у вигляді частини ставки єдиного податку, зарахована частково в рахунок сплати страхових внесків за відповідні періоди.

Дослідивши повно і всебічно обставини справи, вивчивши наявні в справі матеріали, заслухавши доводи і заперечення сторін, господарський суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Доводи Позивача стосовно неправомірності прийняття відповідачем рішення від 22.02.2007р. № 2-45-136 та виставлення оспорюваної ним вимоги № Ю-26 від 22.02.2007р про сплату недоїмки зі страхових внесків на суму 9456,58 грн. ґрунтуються на тому, що він перебуває на спрощеній системі оподаткування, не є платником збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, а тому положення п.1 ч.8 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»не встановлюють для нього розміру страхових внесків.

Суд вважає такі доводи Позивача необґрунтованими в зв’язку з наступним:

Як вбачається з матеріалів справи, позивач –Закрите акціонерне товариство „Спецмаш” на час винесення оспорюваних рішень був зареєстрований в якості платника страхових внесків до Пенсійного фонду України (реєстраційний № 0105-1659). При цьому, позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування і є платником єдиного податку за ставкою  6% (свідоцтво № від 12.12.2005р., копія в справі).

Приписами статті 6 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" встановлено пільги, зокрема, звільнення від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування. Отже, за правилами цієї статті, позивач не є платником ставок збору, встановлених для нього з доходів, одержуваних ним від здійснення підприємницької діяльності, які обкладаються єдиним податком.

Зазначені положення Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва"  в даному випадку не підлягають застосуванню, оскільки з 01.01.2004р. набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, відповідно до вимог статті 5 якого сферою його дії є регулювання відносин, що виникають між суб’єктами системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування. При цьому зазначається, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно імперативних положень ч.2 статті 15 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виключно цим Законом визначаються принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, а також платники страхових внесків.

В статті 15 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що платниками внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, зокрема роботодавці, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок).

Відповідно до п.1 ч.8 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»до набрання чинності законом про спрямування частини страхових внесків до Накопичувального фонду страхові внески, що перераховуються до солідарної системи, сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на умовах і в порядку, визначених цим Законом, та в розмірах, передбачених Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" для відповідних платників збору.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти господарювання, які обрали спрощену систему оподаткування. Окрім того, слід зазначити, що обов'язок сплати зазначеного збору не пов'язується зі статусом платника податку як суб'єкта підприємницької діяльності, який обрав спрощену систему оподаткування.

Відповідно до ч.6 статті 18 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Таким чином, позивач, будучи платником страхових внесків згідно п.1 статті 14 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", зобов’язаний сплачувати їх в розмірах, визначених  п.1 статті 4 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", який складає 32,3 % від об’єкта оподаткування, яким є фактичні витрати на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України  "Про  оплату праці".

Викладене спростовує юридично неспроможні доводи Позивача про те, що статус платника єдиного податку звільняє його від сплати страхових внесків, встановлених Законом України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування».

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено під час судового розгляду, оскільки в перевіряємий період позивач -  ЗАТ „Спецмаш” знаходився на спрощеній системі оподаткування, з метою уникнення надмірної сплати страхових внесків за найманих працівників платника єдиного податку, сума коштів, що спрямовувалась до Пенсійного фонду України у вигляді частини ставки єдиного податку, зарахована частково в рахунок сплати страхових внесків за відповідні періоди. А саме: за період з 1.06.2006р. по 31.12.2006р. фонд оплати праці складав 9630 грн., а в січні 2007р. –2405 грн., і відповідно належить до сплати ЗАТ „Спецмаш”  3860,80 грн. –ця сума і становить заборгованість позивача згідно акта перевірки (9630 грн. х 31,8% + 2405 грн. х 33,1 %) –як вбачається з розрахунку управління Пенсійного фонду в Деснянському районі залученого до матеріалів справи.

Приписами частини 9 статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників такі фінансові санкції, зокрема: за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та несплачених страхових внесків накладається штраф у розмірі 5 % зазначених сум за кожний повний або неповний місяці, за який донараховано ці суми (п. 4  згаданої норми).

Зважаючи на те, що Управлінням Пенсійного фонду України в Деснянському районі  було нараховано ЗАТ „Спецмаш”  не обчислені та несплачені страхові внески за період червень-грудень 2006р та січень 2007р. загалом на суму  3860,80 грн., господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість нарахування 787,86 грн.  фінансових санкцій на підставі п. 4 ч. 9 статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачений обов’язок саме страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески; (п.2 ч. 2 статті 17 згаданого Закону України ), а вимогами ч. 2 статті 20 цього Закону визначено, що обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12 і 15 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

З огляду на викладене, відсутні правові підстави для визнання недійсним рішення Управління Пенсійного фонду в Деснянському районі м. Києва від 22.02.2007р. № 2-45-136.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення відповідачем оскаржуваної вимоги від 22.02.2007р. про сплату боргу № Ю-26  є наявна станом на лютий 2007р. заборгованості  ЗАТ „Спецмаш” зі сплати страхових внесків у розмірі 9456,58 грн., яка утворилась внаслідок наступного: 3860,80 грн. –сума недоїмки зі сплати страхових внесків за період з 01.06.2006р. по 22.02.2007р згідно акта перевірки від 22.02.2007р., а 5595,78 грн. –сума недоїмки згідно попереднього акта перевірки від 15.06.2006р. (15.06.2006р. відповідачем виставлена вимога № Ю-118У, яка оскаржувалась відповідачем до суду, однак не була визнана недійсною (копії судових рішень у справі № 47320-А залучено до матеріалів справи відповідачем).

Приписами ч. 1 та 2 статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога  № Ю-26 від 22.02.2007р. про сплату недоїмки зі страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування на суму 9456,58 грн. прийнята Відповідачем з додержанням вимог чинного законодавства, а тому позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України

Враховуючи наведене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 71, 94, 158 –163, Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог Закритого акціонерного товариства „Спецмаш” відмовити в повному обсязі.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя

Дата складання та підписання постанови в повному обсязі – 17.08.2007