ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

за позовом  Прокурора Кіровського району м. Дніпропетровська в інтересах  держави в особі Державної податкової інспекції у Кіровському раойні м. Дніпропетровська, м. Дніпропетровськ

до  1. Приватного підприємства "Дармат", м. Дніпропетровськ

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕПО", м. Дніпропетровськ

про  визнання угоди недійсною

Суддя Кеся Н.Б

Представники:

від прокурора: Горовий С.О. посвідчення №66

від позивача: Прудко О.В. дов № 68/9/10-016 від 10.01.2007 року

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: Добродомов О.Ю. паспорт АЕ773464

На підставі ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України оголошена вступна та резолютивна частина.

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор Кіровського району м. Дніпропетровська в інтересах  держави в особі Державної податкової інспекції у Кіровському раойні м. Дніпропетровська (далі –позивач) звернулася з позовом до Приватного підприємства "Дармат" (далі –відповідач-1) та до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕПО" (далі –відповідач-2) і просить суд визнати недійсним договір №02/01-2005 від 03.01.2005року, укладений між відповідачами на підставі ст.49 ЦК УРСР та стягнути з відповідача-2 на користь держави 16000,00грн., з відповідача-1 на користь відповідача-2 16000,00грн. Позовні вимоги ґрунтуються тим, що з боку відповідача-1 укладення спірної угоди суперечило інтересам держави і суспільства, оскільки спрямовано на ухилення від сплати податків, що підтверджується рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 22.05.2006 року по справі № 2-1011/06, яким установчі документи відповідача-1 визнані недійсними з моменту реєстрації, а дане підприємство зареєстровано на підставну особу, яка не мала наміру здійснювати господарську діяльність.

Відповідач-1 в судове засідання представників не направив, про час і місце слухання справи повідомлений за юридичною адресою, тому суд вважає за можливе розглянути справи за наявними матеріалами.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав,  проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що з його боку при укладанні спірного договору не було порушень діючого законодавстває.

Заслухавши пояснення позивача, прокурора, дослідивши матеріали справи, суд

В с т а н о в и в :

Між ТОВ „ДЕПО"(замовник)  та  ПП „Дармат”(виконавець) 03.01.2005 року був укладений договір „02/01-2005  на виконання робіт.

Відповідно до умов вищевказаного договору  замовник доручає, а виконавець  приймає на себе зобов'язання надати послуги.

Виконання умов договору підтверджується актами виконаних робіт від 31.01.2005 р., розрахунком №02/01/2005 від 31.01.2005 р., відповідно до яких вартість робіт за надання юридичних послуг складає 8000 грн., в т.ч. ПДВ 133,33 грн. А також актами виконаних робіт від 28.02.2005 р., розрахунком №18/02/2005 від 18.02.2005 р., відповідно до яких вартість робіт за надання юридичних послуг складає 8000 грн., в т.ч. ПДВ 133,33 грн. Оплата за отримані послуги підтверджується платіжними дорученнями, копії яких є в матеріалах справи.

Суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову з огляду на таке.

Відповідно до  п.2 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, втратив чинність з 1 січня 2004 року Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року, із змінами, внесеними до нього. Таким чином, посилання позивача на Цивільний кодекс Української РСР є неправомірним.

Щодо наявності умислу на ухилення від сплати податків слід зазначити, що позовні матеріали не містіть доказів несплати, умисного заниження податків або приховування доходів від оподаткування під час укладання та виконання спірно угоди

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 22.05.2006 року по справі № 2-1011/06 визнано недійсними установчий договір Приватного підприємства „Дармат”, статут даного підприємства та свідоцтво платника ПДВ. Однак, у вказаному рішенні факти несплати або ухилення від сплати податків не наводяться, таким чином визнання у судовому порядку недійсними з моменту реєстрації установчих документів підприємства, не може бути достатнім та єдиним доказом наявності в діях останнього мети на укладення незаконної угоди.

Згідно з п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978р. “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” при розгляді справ про визнання угоди недійсною на підставі ст.49 Цивільного кодексу УРСР судам слід мати на увазі, що дія цієї норми поширюється на угоди, які укладені з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, тобто порушують основні принципи існуючого суспільного ладу. До них, зокрема, належать угоди, спрямовані на використання всупереч закону колективної, державної або чиєїсь приватної власності з корисливою метою, приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів, використання майна, що знаходиться у їх власності або користуванні, на шкоду правам, свободам і гідності громадян інтересам суспільства, на незаконне відчуження землі або незаконне нею користування, розпорядження чи придбання всупереч встановленим правилам предметів, вилучених з обігу або обмежених у обігу.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що посилання позивача, на те, що спірна угода укладена з метою за відомо суперечною інтересам держави і суспільства та повинна бути визнана недійсною відповідно ст.49 ЦК УРСР, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та належного правового обґрунтування.

Керуючись ст.ст. 94,158-163,254 п.п.3,6 Розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена у строки та порядку, передбачені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                                         Н.Б.КЕСЯ

31.07.07р.

Справа № А37/201-07