ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

"07" лютого 2007 р.                                                                                                 справа № 4/343

За позовом Прокурора Новоселицького району в інтересах держави в особі Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції

до відповідача Сільськогосподарського виробничого кооперативу “Мамалига”

про стягнення недоїмки по платі за землю – 953,44 грн.

Суддя                                             О. Г. Проскурняк

Секретар судового засідання  Тинок О.С.

Представники:

Від позивача –Лучкіна Г.В.

Від відповідача –не з’явився

В засіданні приймав участь  прокурор Філіпець В.П.

СУТЬ СПОРУ: Прокурор Новоселицького району в інтересах держави в особі Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції звернувся з позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу “Мамалига” про стягнення недоїмки по платі за землю у сумі 953,44 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилається на те, що Прокуратурою   Новоселицького   району   проведено   перевірку щодо своєчасного надходження до бюджету податків та зборів. Проведеною перевіркою встановлено, що сільськогосподарськими підприємствами району  не сплачується податок за земельні ділянки надані для потреб сільськогосподарського виробництва. Перевіркою встановлено, що СВК “Мамалига” використовує земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 46 га, на яких розташовані будівлі, споруди та інші об'єкти, без укладення договору оренди,  та без сплати податку за вказану земельну ділянку. Вказаний факт  підтверджений  актом перевірки  дотримання вимог земельного законодавства  від  12.10.2006  року. Далі прокурор вказує, що відповідно до статей 2,5 Закону України “Про плату за землю”, використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Відповідач користується земельною ділянкою розміром 36 га не сплачуючи коштів. Згідно статті 17 Закону України “Про плату за землю” земельний податок сплачується рівними частками власниками землі та землекористувачами щоквартально до 15 числа наступного за звітним кварталом місяця. Плата за землю відповідно до статті 7 Закону України “Про плату за землю” проводиться в розмірі одного відсотка від грошової оцінки землі за 1 га землі. відповідно довідки відділу земельних ресурсів № 3484 від 17.11.2066 року грошова оцінка 46 га землі складає 3178120,83 грн. Таким чином, прокурор вважає, що податок за використання вказаної земельної ділянки складає 953,44 грн.

Відповідач пояснення на позовну заяву не надав, явку повноваженого представника вкотре у судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час і місце засідання суду.

Не з’явлення у судове засідання представника відповідача та не надання пояснення на позовну заяву не перешкоджає вирішення спору по суті за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши подані прокурором та позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників, з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд  встановив:

Відповідно до статті 2 Закону України “Про плату за землю” від 3 липня 1992 року2535-XII визначено, що “плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом. Власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, крім орендарів та інвесторів - учасників угоди про розподіл продукції, сплачують земельний податок.

Статтею 13 Закону України “Про плату за землю” від 3 липня 1992 року2535-XII передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Згідно статті 14 означеного Закону, платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

Ухвалами господарського суду Чернівецької області від 9, 22 січня 2007 року суд витребував у прокурора та позивача акт перевірки та докази виникнення податкового боргу.

Так, прокурор та позивач не надали суду докази, які підтверджують виникнення податкового боргу із сплати земельного податку у сумі 953,44 грн. Зокрема, не було надано суду декларацій платника земельного податку щодо обчислення суми земельного податку, доказів, що підтверджують визначення податкового зобов’язання із земельного податку контролюючим органом відповідно до Закону України “Про порядок погашення податкових зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 року № 2118- ІІІ, доказів несплати платником податків податкового зобов’язання.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Так, прокурор та позивач, не довели обставин стосовно виникнення у відповідача податкового боргу зі сплати земельного податку у сумі  953,44 грн., а тому суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позову.

При цьому, суд відмовляє прокурору у задоволенні клопотання  про залишення позову без розгляду, у зв’язку з неможливістю надання акту перевірки податкової інспекції.

Керуючись статтями 94, 158, 160 –163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд —

П О С Т А Н О В И В:

1.          Відмовити у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду.

2.          У задоволенні позову, відмовити.

3.          Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення строку. У разі подання апеляційної скарги, постанова набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Відповідно до статті 185, частини першої - третьої, п’ятої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України сторони, які беруть участь у справі,  мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю  або частково шляхом подання апеляційної заяви або апеляційної скарги, які подаються в апеляційну інстанцію через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржувану постанову. Заява   про   апеляційне  оскарження  постанови  суду  першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 60 цього Кодексу—з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений  для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                        О. Г.Проскурняк