ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

20.06.07                                                                                           Справа  № 2/230

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії: головуючого-судді Городечної М.І., суддів Юркевича М.В. та Кузя В.Л. у м.Львові,  розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Геопроект" № б/н від 15.01.2007 року (вх. № 34 від 23.01.2007 року)  на постанову господарського суду Чернівецької  області від 21.12.2006 року у справі  №  2/230

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Геопроект", м. Кіцмань

до Державної інспекції з контролю за цінами в Чернівецькій області, м. Чернівці

про визнання нечинним рішення про застосування економічних санкцій від 27.07.2006 року № 29.

за участі представників сторін: від позивача  - Лютікова Н.О., Кушнірик О.М., від відповідача –Арич О.І.

Присутнім представникам сторін роз‘яснено права і обов‘язки передбачені ст.ст. 51, 54 КАС України.

Постановою господарського суду Чернівецької області від 21.12.2006 року у справі № 2/230 відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Геопроект" до Державної інспекції з контролю за цінами в Чернівецькій області про визнання нечинним рішення про застосування економічних санкцій від 27.07.2006 року № 29.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням місцевого господарського суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Геопроект"  № б/н від 15.01.2007 року (вх. № 34 від 23.01.2007 року)  (надалі Товариство) просить постанову господарського суду Чернівецької області від 21.12.2006 року у справі № 2/230 скасувати як таку, що прийнята за неповного з”ясування обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою задоволити поданий ним позов.

В обгрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що постанова господарського суду Чернівецької області не відповідає вимогам ст. 25, 29, 55 Закону України "Про землеустрій", ст. 84 Земельного кодексу України та ст. 9, 159 КАС України. Що судом не враховано ту обставину, що позивач здійснює комплекс робіт щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, та складання технічної документації з цього приводу, а такі види робіт не підпадають під режим державного регулювання цін.

Також апелянт наводить й інші доводи в обгрунтування підстав для скасування постанови господарського суду Чернівецької області від 21.12.2006 року у справі № 2/230.

Державна інспекція з контролю за цінами в Чернівецькій області (відповідач у справі, надалі Інспекція) вимоги апеляційної скарги заперечила з підстав, викладених у запереченні на апеляційну скаргу (вх. № 1690 від 19.02.2007 року); просить постанову місцевого суду залишити без змін.

Апеляційний суд перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення другої сторони, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази у справі в порядку ст.ст. 195-196 КАС України, встановив наступне.

Державною інспекцією з контролю за цінами у Чернівецькій області (перевіряючий –Арич О.І., посвідчення від 13.07.2006 року № 253) проведено 13-20.07.2006 року перевірку правильності оформлення та застосування тарифів на роботи та послуги, пов‘язані з оформленням документів, які посвідчують право власності на земельні ділянки, відповідно до вимог чинного законодавства (на лист Кіцманської районної ради від 09.06.2006 року № 132) за період з 01.10.2005 року по 31.06.2006 року. Перевіркою встановлено, що Товариством стягувалась додаткова плата за проведення робіт по визначенню координат супутниковим методом, зверх встановленої граничної плати за роботи із землеустрою щодо виготовлення документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку не передбачену ст. 1 Закону України “Про захист конституційних прав громадян на землю”. Внаслідок зазначеного, згідно акту перевірки,  ним отримана необгрунтована виручка за період з 01.10.2005 року по 30.06.2006 року  на сумі 56965 грн., при цьому стягнено з даної суми 31032 грн. плати за роботи, які на момент перевірки не були виконані. Результати перевірки оформлені актом б/н від 20.07.2006 року з додатками.

За результатами перевірки Державною інспекцією з контролю за цінами в Чернівецькій області прийнято рішення від 27.07.2006 року № 29, яким до Товариства застосовано економічні санкції у вигляді вилучення у нього в дохід державного бюджету 56965 грн. безпідставно одержаної виручки та штрафу в подвійному розмірі даної виручки –113930 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням Інспекції, Товариство оскаржило його в судовому порядку, подавши 02.11.2006 року (вх. № місцевого суду 239-А) відповідний адміністративний позов до господарського суду Чернівецької області.

Постановою господарського суду Чернівецької області від 21.12.2006 року у справі № 2/230 відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Геопроект" до Державної інспекції з контролю за цінами в Чернівецькій області про визнання нечинним рішення про застосування економічних санкцій від 27.07.2006 року № 29.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність та обгрунтованість постанови місцевого суду, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. При цьому суд виходив з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 7 Закону України “Про ціни та ціноутворення” (надалі Закон) вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів.  Згідно з ст. 8 Закону, державне регулювання цін і тарифів здійснюється шляхом встановлення: державних фіксованих цін (тарифів); граничних рівнів цін (тарифів) або граничних відхилень від державних фіксованих цін і тарифів. Статтею 9 даного Закону (ч. 2 ) передбачено, що  державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи встановлюються державними органами України.

Відповідно до п. 21 додатку до постанови КМУ від 25.12.1996 року № 1548 Держкомзем за погодженням з Мінфіном та Мінекономіки встановлює ціни (тарифи) на розроблення документації із землеустрою та проведення землеоціночних робіт; визначає граничні розміри плати з виконання землевпорядних робіт у разі безоплатної передачі громадянам України земельних ділянок відповідно до законодавства.

На виконання пункту 21 додатка до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 року N 1548 "Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо врегулювання цін (тарифів)" Держкомземом України прийнято за погодженням з Мінфіном та Мінекономіки наказ від 12.08.2004 року № 264, яким затверджено граничні розміри плати з виконання землевпорядних робіт у разі безоплатної передачі громадянам України земельних ділянок (без податку на додану вартість):  а) для ведення особистого селянського господарства - не більше 150 гривень; якщо особисте селянське господарство розташоване на двох земельних ділянках, застосовується коефіцієнт 1,1; на трьох - 1,2; на чотирьох і більше -1,4;  б) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), для індивідуального дачного будівництва - не більше 176 гривень;  в) для ведення садівництва, будівництва індивідуальних гаражів - не більше 132 гривень.

27.01.2005 року набрав чинності Закон України від 20.01.2005 року № 2375-ІV “Про захист конституційних прав громадян на землю”, статтею 1 якого визначено, що  вартість робіт із землеустрою щодо виготовлення документів, які посвідчують право власності на земельні ділянки, при виділенні в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) не може перевищувати п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вартість робіт із землеустрою щодо виготовлення документа, який посвідчує право власності на земельну ділянку, при передачі безоплатно земельних ділянок у власність громадянам України відповідно до статті 121 Земельного кодексу України, крім випадків, визначених частиною першою цієї статті, не може перевищувати дев'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах України від 06.12.2005 року №  368, внесено зміни в наказ від 12.08.2004 року № 264, з метою приведення його у відповідність до Закону України “Про захист конституційних прав громадян на землю”, оскільки визначено, що розмір вартості робіт із землеустрою щодо виготовлення документа, який посвідчує право власності на земельну ділянку, при виділенні в натурі (на місцевості) земельної ділянки власнику земельної частки (паю) не може перевищувати п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.  Установити, що розмір вартості робіт із землеустрою щодо виготовлення документа, який посвідчує право власності на земельну ділянку, при передачі безоплатно земельних ділянок у власність громадянам України відповідно до статті 121 Земельного кодексу України, крім випадків, визначених частиною першою цієї статті, не може перевищувати дев'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, законодавством України встановлено граничний розмір плати за виконання суб‘єктами господарювання робіт із землеустрою щодо виготовлення документа, який посвідчує право власності на земельну ділянку, при передачі безоплатно земельних ділянок у власність громадянам України відповідно до статті 121 Земельного кодексу України, крім випадків, визначених частиною першою цієї статті, в розмірі, що не може перевищувати дев'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, акту перевірки від 20.07.2006 року, договорів, укладених позивачем з замовниками робіт із землеустрою, позивачем стягувалась з замовників плата за виконання робіт із землеустрою в розмірі від 320 грн. до 367 грн., в тому числі 153 грн. за виготовлення державного акту про право власності на земельну ділянку та 167-214 грн. за проведення робіт по визначенню координ супутниковим методом.

В той же час, при проведенні перевірки Інспекцією зроблено висновок, з яким і погодився суд першої інстанції, про те, що вартість робіт по визначенню координ супутниковим методом входить у вартість плати за виконання суб‘єктами господарювання робіт із землеустрою щодо виготовлення документа, який посвідчує право власності на земельну ділянку, визначеного ч. 2 ст. 1 Закону України “Про захист конституційних прав громадян на землю”.

Однак, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1 Закону України “Про землеустрій” види робіт із землеустрою - обстежувальні, вишукувальні, топографо-геодезичні, картографічні, проектні та проектно-вишукувальні роботи, що виконуються з метою складання документації із землеустрою.   При цьому, документація із землеустрою - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Згідно ч. 2 ст. 25 цього ж Закону  документацями із землеустрою, є, зокрема, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.  При цьому ч. 3 ст. 29 зазначеного вище Закону передбачено, що склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою.

Так, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.  Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). –ч. 1-2 ст. 55 Закону України “Про землеустрій”.

А згідно ст. 56 зазначеного Закону, технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, включає:  пояснювальну записку; технічне завдання на складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку; копії заяв фізичних або клопотання юридичних осіб; матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки; рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди; акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання; акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності; кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути.

При цьому слід зазначити, що матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки відповідно до ст.ст. 1, 13 Закону України “Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність” належать до кадастрових робіт (кадастрових зйомок) і складаються суб‘єктами підприємницької діяльності, які мають ліцензію на виконання топографо-геодезичних і картографічних робіт спеціального призначення.

В той же час, в силу ст.ст. 13, 15, 193, 196 Земельного кодексу України складовою частиною державного земельного кадастру, обов‘язок по веденню якого покладається на органи державної влади та органи місцевого самоврядування, є кадастрові зйомки –комплекс робіт по визначенню та відновленню меж земельних ділянок.

Відповідно до ст. 67 Закону України “Про землеустрій”  роботи  із землеустрою можуть фінансуватися відповідно до укладених договорів за рахунок коштів громадян, юридичних осіб та інших джерел, не заборонених законом.

В даному випадку, як вбачається судом, враховуючи, що позивачем здійснювались додаткові роботи щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, зокрема роботи по визначенню координат земельних ділянок супутниковим методом –обробку теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж ділянок та лінійних промірів між точками по межах земельних ділянок, враховуючи відсутність матеріалів інвентаризації земель та відомостей щодо координат земельних ділянок (як складових даних земельного кадастру –кадастрових зйомок (ст.ст. 196, 198 Земельного кодексу України), ТОВ “Геопроект”  на підставі укладених з замовниками договорів виконувались роботи по землеустрою: по виготовленню документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку, за які стягувано плату в розмірі, що не перевищує граничний її рівень, визначений ст. 1 Закону України “Про захист конституційних прав громадян на землю” та додаткову плата за проведення робіт по визначенню координат супутниковим методом відповідно до п.п. 1.1.2 наказу Державного комітету України по земельних ресурсах України від 15.06.2001 року №  97/298/124, зареєстрованого в Мінюсті за № 579/5770 від 10.07.2001 року.

Тобто сторони в договірному порядку погодили розмір оплати за роботи по землеустрою по виготовленню документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку, та окремо - плату за прокладання теодолітних ходів, що не входить до плати за виконані роботи по виготовленню документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку.

При цьому можливість отримання окремо плати за виконання вищезазначених робіт передбачено наказом Держкомзему України від 15.06.2001 року №  97/298/124.

Висновок місцевого суду про те, що зазначений наказ не може братись до уваги, оскільки суперечить Закону України “Про захист конституційних прав громадян на землю”, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки зазначеним Наказом окрім визначення вартості виконання робіт із землеустрою щодо виготовлення документа, який посвідчує право власності на земельну ділянку, розмір якої визначається згідно цього Закону, встановлено також і розмір оплати за виконання інших земельно-кадастрових робіт, в тому числі за прокладання теодолітних ходів.

Крім цього, слід зазначити, що порядок визначення розміру оплати за виконання робіт по  прокладанню теодолітних ходів згідно наказу Держкомзему України від 15.06.2001 року № 97/298/124 встановлений в договорах, укладених між позивачем та замовниками робіт, тобто є складовою частиною (істотною умовою) зазначених договорів.

При цьому, як встановлено апеляційним судом, відповідачем не подано суду доказів того, що дані договори є визнані недійсними в судовому порядку, та не встановлено факту їх нікчемності в силу закону, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України, вони є правомірними правочинами.

Таким чином, апеляційний суд ввважає, що Інспекцією безпідставно застосовано оскаржуваним рішенням від 27.07.2006 року № 29 до Товариства економічні санкції в розмірі 170895 грн., оскільки відсутній факт порушення останнім державної дисципліни цін як правової підстави згідно ст. 14 Закону України “Про ціни та ціноутворення” для їх застосування, а отже, дане рішення Інспекції є неправомірним і підлягає скасуванню.

Таким чином, постанову господарського суду Чернівецької області від 21.12.2006 року у справі № 2/230 слід скасувати, та прийняти нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Геопроект" до Державної інспекції з контролю за цінами в Чернівецькій області задоволити: визнати протиправним та скасувати рішення даної Інспекції від 27.07.2006 року № 29 про застосування до позивача економічних санкцій в розмірі 170895 грн.

Відповідно до ст.ст. 87, 94, 206, ч. 3 Прикінцевих та перехідних положень КАС України судові витрати по сплаті державного мита за розгляд справи покласти на Державну інспекцію з контролю за цінами в Чернівецькій області, стягнувши їх з Державного бюджету України в розмірі 3 грн. 40 коп. за подання адміністративного позову та 1 грн. 70 коп. за подання апеляційної скарги

Відповідно до ст. 89 КАС України, ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” позивач має право на повернення йому зайво сплаченого державного мита (судового збору) за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 122 грн. 40 коп., подавши суду відповідне клопотання.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 94, 162, 196, 198, 202, 205, 207, 254, ч.ч. 1, 3, 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України,  Львівський апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Геопроект"  задоволити.

2.          Постанову господарського суду Чернівецької області від 21.12.2006 року у справі № 2/230 скасувати. Прийняти нову постанову. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Геопроект" до Державної інспекції з контролю за цінами в Чернівецькій області задоволити: визнати протиправним та скасувати рішення даної Інспекції від 27.07.2006 року № 29 про застосування до позивача економічних санкцій в розмірі 170895 грн.

3.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Геопроект" 3 грн. 40 коп. в відшкодування витрат по сплаті державного мита за подання позовної заяви та 1 грн. 70 коп. в відшкодування витрат по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги.

4.          Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення.

5. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України. Касаційна скарга на дану постанову може бути подана протягом одного місяця з дня складання постанови в повному обсязі. Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

6.  Справу повернути в господарський суд Чернівецької області.

Головуючий-суддя                                               Городечна М.І.

Судді                                                                     Юркевич М.В.

Кузь В.Л.