ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2007                                                                                   Справа № 22/73

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лисенко О.М. (доповідача)

суддів: Виноградник О.М., Науменко І.М.

при секретарі судового засідання: Лазаренко Л.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Бойко Н.Л., довіреність №143-4016  від 27.12.2006р,  юрисконсульт;

представники відповідачів у судове засідання не з’явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином .

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕБ", м. Антрацит на рішення господарського суду  Дніпропетровської області від 14 березня 2006р.  у справі № 22/73

за позовом   відкритого акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь

до відповідача-1: державного підприємства "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ

відповідача-2: корпорація "Науково-виробнича інвестиційна група "Інтерпайп", м. Дніпропетровськ

відповідача-3: товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕБ", м. Антрацит

про   стягнення 1168,77 грн.

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" звернувся з позовом до Державного підприємства “Придніпровська залізниця”, Корпорації "Науково-виробнича інвестиційна група "Інтерпайп", Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕБ" про стягнення  1168,77 грн вартості недостачі вугілля сорту АМ.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2006р по справі №22/73 (суддя Пуппо Л.Д.) позовні вимоги задоволені за рахунок вантажовідправника, який невірно зазначив вагу вантажу у залізничній накладній.

Відповідно до перевізника в задоволенні позовних вимог відмовлено, оскільки перевезення справне.

Другий відповідач не є вантажовідправником, а отже і особою, відповідальною за достовірність даних, зазначених у накладній. Позов заявлено щодо недостачі вантажу для перевезення, а не у зв’язку з виконанням договірних зобов’язань,  у яких перебувають позивач і другий відповідач.

Не погодившись із рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю “Феб” подало до суду апеляційну скаргу в який просило рішення скасувати, а в задоволенні позовних вимог відносно нього відмовити, посилаючись на такі обставини.

У залізничних накладних вказана маса вантажу –по 69 тн в кожному вагоні.

Відповідно до ст. 24 статуту залізниця має право перевіряти достовірність даних, зазначених в залізничній накладній. Недостача 2000 кг та 2700 кг має видимий характер, і тому залізниця мала повернути вагон для довантаження до технічних норм, але цього не зробила, що свідчить про те, що фактична маса вантажу відповідна даним, зазначеним в залізничній накладній.

В комерційному акті відсутній детальний опис обставин, внаслідок яких виникла несхоронність  вантажу (технічний стан вагону і т.д.)  тому відповідальність за недостачу повинна нести залізниця, яка не довела відсутність своєї вини.

Відкрите акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь вважає доводи скаржника безпідставними, просить залишити рішення без змін.

Державне підприємство "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ відзив на апеляційну скаргу не надало.

Корпорація "Науково-виробнича інвестиційна група "Інтерпайп",м. Дніпропетровськ відзив на апеляційну скаргу не надало.

Заслухавши  доповідь судді –доповідача, вислухавши пояснення представників позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За залізничними накладними №51477413, 51477411 Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕБ" відвантажило у вагонах №67860957, 67396671 на адресу   відкритого акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" вугілля  сорту АМ.

Видача вантажу здійснювалась залізницею відповідно до ст. 52 Статуту залізниць України з перевіркою маси вантажу. При цьому виявлена недостача вантажу, про що свідчить  комерційні акти від 18.03.2005р БМ №469492/23 та БМ №469493/24.

Позивач надав докази оплати продукції..

Відповідач-3 не надав заперечень на рахунок позову.

Відповідно до частин 1, 2 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Частинами 1, 2, 3 статті 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу, одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довіреній їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частинами 1, 2 статті 924 Цивільного кодексу України встановлено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталося внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажів у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти, сталося не з його вини.

Згідно зі статтею 2 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457 Статут залізниць України (далі Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статтею 6 Статуту встановлено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угодою на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони-одержувача.

Відповідно до частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складаються станціями залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення, в тому числі невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до статті 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, коли вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрат, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Як вбачається з комерційних актів від 18.03.2005р БМ №469492/23 та БН №469493/24, які складені відповідно до Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Мінтрансу України 28.05.2002р №334, зареєстрованих в Мінюсті України 08.07.2002р за №567/6855,  навантаження  у вагонах правильне, рівномірне, нижче рівня бортів на 50 см. Слідів втрати вантажу не виявлено. Люки та двері щільно зачинені. Течи вантажу не виявлено.

Відправник згідно зі статтею 37 Статуту повинен визнати  масу вантажу і зазначити її у залізничній накладній.

Відповідно до ч.2 ст 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Отже, залізниця має право перевіряти дані, які зазначені відправником у залізничній накладній, але не зобов’язана перевіряти масу усіх вантажів, які вона приймає до перевезення. Не має також правового значення оцінка того, чи могла залізниця при прийнятті вантажу до перевезення побачити недовантаження у вагоні, оскільки Статут та Правила перевезення не передбачають визначення маси вантажу “на око”

Керуючись ст. ст. 49, 101 –103, 105 Господарського  процесуального  кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду  Дніпропетровської області від 14 березня 2006р.  у справі № 22/73 –залишити без змін.

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕБ", м. Антрацит –без задоволення

Головуючий суддя                                                                                 О.М.Лисенко

Судді:                                                                                                       О.М.Виноградник

І.М.Науменко