ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2007 р.
№ 10/181

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Муравйова О.В. –головуючого
Полянського А.Г.
Фролової Г.М.

за участю представників:

позивача
Каліч В.М. –дов. від 01.05.2007 року

відповідача
не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Приватного підприємства “Губівське”

на постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.04.2007 року

у справі
№ 10/181 господарського суду Кіровоградської області

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма “Золотий колос”

до
Приватного підприємства “Губівське”

про
визнання договору недійсним та стягнення 237 840, 00 грн. за отримане майно

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2006 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма “Золотий колос” звернулося до господарського суду Кіровоградської області з позовом до Приватного підприємства “Губівське” про визнання договору купівлі-продажу від 01.10.2002 року, укладеного між сторонами у даній справі недійсним та зобов'язання відповідача відшкодувати позивачу грошові кошти в розмірі 237 840, 00 грн. за отримане майно.

18.12.2006 року позивач, в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив  суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 01.10.2002 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма “Золотий колос” та Приватним підприємством “Губівське”; стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 285 408, 00 грн. вартості майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна угода укладена представником без належних повноважень на її укладення або з перевищенням цих повноважень, що є порушенням статей 59, 62 Закону України “Про господарські товариства”, статті 62 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 12.02.2007 року (суддя: Жак В.В.) залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.04.2007 року (судді: Павловський В.В. –головуючий, Логвиненко А.О., Чус О.В.) у справі № 10/181 господарського суду Кіровоградської області заборонено відповідачу - Приватному підприємству “Губівське” вчиняти дії по відчуженню у будь-який спосіб належних йому на праві власності основних засобів (фондів).

Мотивуючи  судові рішення, господарські суди зазначають про те, що забезпечення позову відповідає позовним вимогам, а заборона на відчуження майна не заважає відповідачу користуватися майном, тобто не посягає на його права та інтереси і відповідає вимогам статей 66, 67 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з постановою суду, Приватне підприємство “Губівське” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.04.2007 року у справі № 10/181 господарського суду Кіровоградської області, в якій просить постанову у справі та ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 12.02.2007 року у справі № 10/181 господарського суду Кіровоградської області про заборону вчинення дій по відчуженню у будь-який спосіб належних Приватному підприємству "Губівське" на праві власності основних засобів (фондів) скасувати, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, заявник зазначає про те, що рішення про заборону вчиняти дії по відчуженню всіх основних засобів (фондів), що належать відповідачу на праві власності не обґрунтоване, в матеріалах, поданих позивачем, відсутні докази в підтвердження припущення неможливості виконання рішення суду, не визначено, які саме дії забороняється вчиняти.

Позивач надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 12.02.2007 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.04.2007 року по справі №10/181 залишити без змін, посилаючись на обґрунтованість їх прийняття.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача,    присутнього  у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи та доводи викладені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга  підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України Вищий  господарський суд України переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Судові рішення оскаржені в частині заборони відповідачу, Приватному підприємству "Губівське", вчиняти дії по відчуженню у будь-який спосіб належних   Приватному підприємству "Губівське" на праві власності основних засобів (фондів).

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред’явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Заходи щодо забезпечення позову здійснюються господарським судом з метою забезпечення виконання рішення господарського суду, але тільки в разі необхідності, оскільки безпідставне вжиття таких заходів може призвести до порушень прав та інтересів відповідача, більш того, заподіяти йому матеріальну шкоду.

Заходи забезпечення застосовуються лише за наявності достатньо вагомих свідчень про те, що за час провадження у справі майно відповідача (або майно, яке він утримує) може зникнути, бути виведеним з ладу, погіршитись, що може зробити неможливим або утруднити виконання рішення господарського суду.

06.02.2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Золотий колос" звернулось до господарського суду Кіровоградської області з клопотанням, в якому просив в цілях забезпечення позову заборонити Приватному підприємству “Губівське” відчуження належних йому основних засобів та накласти арешт на належні останньому основні засоби. Клопотання мотивовано тим, що позивачу стало відомо про те, що відповідач шукає шляхи реалізації належних йому основних засобів, що може утруднити виконання рішення у випадку задоволення позову.

Однак, при цьому судами не витребувано доказів, які б підтверджували викладені у клопотанні обставини.

Як встановлено судами, позивач звернувся до суду з вимогою визнати недійсним договір купівлі-продажу від 01.10.2002 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма “Золотий колос” та Приватним підприємством “Губівське”; стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 285 408, 00 грн.

Відповідно до статті 67 Господарського суду України, позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачеві вчиняти певні дії.

Як зазначено вище предметом позову є визнання недійсним договору купівлі-продажу індивідуально визначеного майна та стягнення 237 840,00 грн. за отримане майно.

З пояснень відповідача (т.2 а.с. 1 - 3) вбачається наявність у відповідача майна, придбаного за оспорюваним договором. При винесенні ухвали та прийнятті постанови дані обставини залишені судами поза увагою та їм не надано належної оцінки.

Також суд не надав оцінки листу Бобринецької Міжрайонної державної податкової інспекції від 02.02.2007 року (т.1 а.с. 143) про те, що податкова застава на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Золотий Колос" була зареєстрована 10.11.2003 року, хоча і послався на нього в ухвалі від 12.02.2007 року.

Крім того, судами першої та апеляційної інстанцій не враховано, що позов заявлено на суму 285 408грн., тоді як заборонено відчужувати все майно підприємства, що порушує право власності відповідача щодо вільного розпорядження належного йому майна.

Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду Кіровоградської області від 12.02.2007 року в частині заборони відповідачу, Приватному підприємству "Губівське", вчиняти дії по відчуженню у будь-який спосіб належних Приватному підприємству "Губівське" на праві власності основних засобів (фондів) та постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.04.2007 року у справі № 10/181  господарського суду Кіровоградської області - скасуванню.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства “Губівське” задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.04.2007 року у справі № 10/181  господарського суду Кіровоградської області та ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 12.02.2007 року в частині заборони відповідачу, Приватному підприємству "Губівське", вчиняти дії по відчуженню у будь-який спосіб належних   Приватному підприємству "Губівське" на праві власності основних засобів (фондів) - скасувати.

Головуючий                                                                              О.Муравйов

Судді                                                                                          А. Полянський

Г. Фролова