донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

19.06.2007 р.                                                                            справа №11/453

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Шевкової  Т.А.

суддів
Акулової  Н.В. , Гези  Т.Д.

за участю представників сторін:

від позивача:
Галас В.Я. за дов. № НЮ-1041 від 22.09.2006р.,

від відповідача:
від відповідача:
не з'явився,
Шидловська О.А. за дов. 1-3/3д-100 від 29.12.2006р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства "Ровенькиантрацит" м. Ровеньки Луганської області

на рішення господарського суду

Донецької області

від
27.03.2007 року

по справі
№ 11/453 (головуючий Зубченко І.В., судді Сковородіна О.М., Мєзєнцев Є.І.)

за позовом
Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" м. Львів

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "СоюзПромінвестДонбас" м. Донецьк
Державного підприємства “Ровенькиантрацит”                     м. Ровеньки Луганської області

про
стягнення 135192грн. 36коп.

В С Т А Н О В И В:

Львівська державна залізниця у листопаді 2005р.  звернулася до господарського суду Донецької області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “СоюзПромінвестДонбас” заборгованості з платежів, нарахованих за простій вагонів у сумі 135192грн.36коп.

Позивач заявою від 09.01.2006р. за № ДНЮ-12 уточнив підстави позову в порядку ст. 22 ГПК України та просив стягнути з ТОВ „СоюзПромінвестДонбас” 135192грн. 36коп. заборгованості з платежів по факту затримки вагонів на підставі ст. 18 Закону України „Про залізничний транспорт”, § 1,ч. 2 § 4 ст. 13, § 1, ч. 5 § 2 ст. 15, ч. 3 § 1 ст. 17, § 3 та § 7 ст. 21 СМГС, ст.ст. 4, 46, 119 Статуту залізниць України, ст.ст. 526, 926 Цивільного кодексу України.

Господарський суд ухвалою від 19.12.2005р. залучив до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Державне підприємство “Ровенькиантрацит”.

Ухвалою від 27.02.2006р. господарський суд Донецької області замінив Львівську державну залізницю м. Львів на правонаступника - Державне територіально-галузеве об’єднання “Львівська залізниця”, у зв’язку з реорганізацією, також замінив первісного відповідача у справі, Товариство з обмеженою відповідальністю “СоюзПромінвестДонбас”, на належного –Державне підприємство “Ровенькиантрацит”.

Господарський суд Донецької області в порядку п.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України ухвалою від 27.04.2006р. припинив провадження у справі за позовом Львівської державної залізниці  до Державного підприємства “Ровенькиантрацит” про стягнення заборгованості з платежів нарахованих за простій вагонів в сумі 135192грн. 36коп., посилаючись на те, що позивачем є Львівська державна залізниця, яка була реорганізована в Державне територіально-галузеве об’єднання “Львівська залізниця”, вважаючи, що статтею 24 ГПК України не передбачено право на заміну позивача у справі.

Даною ухвалою від 27.04.2006р. у відношенні Товариства з обмеженою відповідальністю “СоюзПромінвестДонбас” провадження у справі припинено на підставі п.11 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач, не погоджуючись з ухвалою господарського суду Донецької області від 27.04.2006р., подав апеляційну скаргу, в прийнятті якої Донецький апеляційний господарський суд відмовив ухвалою від 21.06.2006р.

Вищий господарський суд України постановою від  04.10.2006р. ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги від 21.06.2006р. скасував, справу № 11/453 направив до Донецького апеляційного господарського суду для розгляду.

Донецьким апеляційним господарським судом ухвала господарського суду Донецької області від 27.04.2006р. у справі № 11/453 була скасована, справа передана на розгляд господарського суду Донецької області.

Рішенням господарського суду Донецької області від 27.03.2007р. позовні вимоги Державного територіально-галузевого об’єднання „Львівська залізниця” про стягнення 135192грн. 36коп. заборгованості, нарахованої за простій вагонів, задоволені повністю за рахунок Державного підприємства „Ровенькиантрацит”.

Господарський суд визнав доведеною вину Державного підприємства „Ровенькиантрацит” в затримці вагонів на прикордонній станцій Рава-Руська Львівської залізниці наданими позивачем документами, визнав правильно нарахованими плату за затримку (користування) вагонами, збір за зберігання вантажу, плату за маневрову роботу локомотиву, телеграфний збір, в загальному розмірі 135192грн. 36коп., доводи відповідача про пропуск строку для звернення з позовом залишив поза увагою як недоведені.

Державне підприємство „Ровенькиантрацит”, не погоджуючись з рішенням господарського суду, подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду  Донецької області від 27.03.2007р. у справі  № 11/453 скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові Державному територіально-галузевому об’єднанню „Львівська залізниця” відмовити повністю.

Заявник скарги вважає, що рішення господарського суду в частині стягнення плати за користування вагонами винесене з порушенням ч. 3 ст. 18 Закону України „Про залізничний транспорт”, п. 3, 8 Правил користування вагонами та контейнерами, оскільки нарахування плати здійснено безпідставно, документи, за якими повинна нараховуватись плата, позивачем не складалися.

Крім того, заявник скарги вважає, що позивачем не доведено розмір витрат по маневровій роботі локомотиву, розмір пред’явленого до стягнення збору за телеграфне повідомлення.

Заявник скарги вважає не доведеними посилання залізниці на ті обставини, що продукція була затримана з його вини у зв’язку з неякісністю.

Заявник скарги вважає помилковим висновок господарського суду про доведеність позивачем його вини в затримці вагонів на шляху прямування.

Також, заявник вважає, що матеріалами справи не доведена вина відповідача в затримці вагонів 23, 24, 25 лютого 2005р., а належним відповідачем по справі є „METKOL S.A.”, що господарським судом залишено поза увагою.

Позивач вважає рішення господарського суду Донецької області від 27.03.2007р. законним, обґрунтованим, винесеним у відповідності до обставин справи та норм чинного законодавства, просить залишити його без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст.28-29 Закону України “Про судоустрій” та ст.101 Господарського процесуального кодексу України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ч.4 ст.9 Закону України “Про судоустрій в Україні”, статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України був здійснений запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України  у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі матеріалами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, розглянувши надані позивачем в підтвердження затримки вагонів на ст. Рава-Руська з вини ДП „Ровенькиантрацит” з причин поставки неякісної продукції документи, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення господарського суду від 27.03.2007р. по справі № 11/453 не відповідає цим вимогам, тому підлягає скасуванню, апеляційна скарга - задоволенню.

Позивачем пред’явлений позов про стягнення заборгованості з платежів, нарахованих за простій вагонів у сумі 135192грн. 36коп., з яких плата за користування вагонами в сумі 75190грн. 08коп., збір за зберігання вантажу в сумі 58258грн. 80коп., збір за маневрові роботи в сумі 1562грн. 88коп. та збір за передачу інформацію телеграфом в сумі 180грн. 60коп.

В підтвердження факту затримки вагонів позивачем надані копії протоколів ст. Верхрата Польської залізниці про неприйняття вагонів №№ 01/2005, 02/2005, 03/2005, 04/2005, 05/2005, 06/2005, 07/2005, 08/2005, 09/2005, 10/2005, 11/2005, 12/2005, 13,2005, 14/2005, 15/2005 (том 1, арк. 76-90), копії актів загальної форми ГУ-23 №№ 16, 17, 18, 19, 22, 23, 24, 25 станції Рава-Руська Львівської залізниці.

14-19.02.2005р., 21.02.2005р. на станцію Рава-Руська Львівської залізниці за накладними №№ 49443597,  49443600, 49443595, 49443593, 49443599, 49443698, 49443595, 51609395, 51609387, 51609389, 51609388, 51609397, 51609390, 51609396, 51609399, 51609404, 51609410, 49443591, 49443594, 49443506, 49443590, 51609424, 51609422, 51609423, 51609413, 51609421, 51609400, 51609415, 51609411, 51609414, 51609417, 51609419, 51609416, 51609418, 51609420, 51609412 надходив вантаж –донецький антрацит марки А, на підставі договору № 240-04у/5-27gp від 29.09.2004р., який було відправлено зі станцій Фащівка та Любовські Копі Донецької залізниці 08-11.02.2005р., 14-16.02.2005р., відправник - ДП „Ровеньки-антрацит”, станція призначення Верхрата ПКП.

14-19.02.2005р. та 21.02.2005р. вагони з вантажем були затримані на ст. Рава-Руська Львівської залізниці через неприйняття вантажу одержувачами на підстав листів № ЦЛЕР-2/2005 та № ЦЛЕР-2/2005 (том 1, арк. 91-94), про що були складені протоколи неприйняття вагонів №№ 01/2005-15/2005р.  ст. Верхрата та акти загальної форми ст. Рава-Руська.

23-25.02.2005р. затримані вагони з вантажем на підставі листів одержувачів вантажу (том 1, арк. 11-14) були передані станцією Рава-Руська Уз на станцію Верхрата ПКП згідно передавальних відомостей № 30 від 23.02.2005р., № 31 від 24.02.2005р. та № 32 від 25.02.2005р.

Факт затримки вагонів, причина затримки, дата та час їх здавання зазначені в актах загальної форми ГУ-23 № 16 від 14.02.2005р., № 17 від 15.02.2005р., № 18 від 16.02.2005р., № 19 від 17.02.2005р., № 22 від 18.02.2005р., № 23 від 18.02.2005р., № 24 від 19.02.2005р., № 25 від  21.02.2005р.

Позивачем за час затримки вагонів на ст. Рава-Руська у відповідності до ст. 46 Статуту залізниць України нарахований збір за зберігання вантажу в загальній сумі 58258грн. 80коп. та плата за користування вагонами в сумі 75190грн. 08коп.

Статтею 46 Статуту залізниць України встановлено, що вантажі, які прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача.

За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

У відповідності до п. 8 Правил зберігання вантажів (затв. наказом Мінтрансу України № 644 від  21.11.2000р., зареєстр. в Мінюсті України за № 866/5087 від 24.11.2000р.) збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Термін безоплатного зберігання обчислюється: якщо на станції призначення вивантаження здійснюється засобами: залізниці - з 24-ої години дати вивантаження вантажів; одержувача - з 24-ої години дати подавання вагонів під вивантаження; при переадресуванні - після двох годин з моменту повідомлення про прибуття вантажу; при затримці - з моменту затримки.

Позивач факт затримки вагонів з вини відповідача обґрунтовує тим, що станція Верхрата Польської залізниці не прийняла вантаж в спірних вагонах в зв’язку з відмовою одержувачів від приймання вантажу через недотримання відправником ДП „Ровенькиантрацит” параметрів якості вантажу.

23-25.02.2005р. згідно передавальних відомостей №№ 30-32, дані вагони з вантажем прийняті Польської залізницею для подальшого транспортування, оскільки листами 19.02.2005р. та  24.02.2005р. (том 1, арк. 11-14) одержувачі вантажу засвідчили свою згоду на прийняття вагонів з вантажем.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог.

Позивачем не надано документів, які б підтверджували вину відправника в затримці вагонів з вантажем з причин недотримання параметрів якості продукції, тому колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку про те, що позивачем не доведені ті обставини, що затримка спірних вагонів на станції Рава-Руська сталася з причин, що залежали від відправника.

Оскільки ст. 46 Статуту залізниць України встановлює, що плата за зберігання вантажу справляється за неприйняття та невивезення вантажу зі станції одержувачем, пунктом 8 Правил зберігання вантажу встановлено, що даний збір сплачується в разі затримки вагонів з вини відправника, а вина відправника в затримці спірних вагонів судом не встановлена, слід визнати, що збір за зберігання вантажу в сумі 58258грн. 80коп. нарахований залізницею безпідставно.

Колегією суддів апеляційного суду прийняті до уваги також ті обставини, що листом від 19.02.2005р. одержувач повідомив про готовність прийняти затримані вагони з вантажем починаючи з 21.02.2005р., однак вагони були передані згідно даних передаточних відомостей 23-25.02.2005р., тобто причини невиконання вимог про передачу вагонів за цей час не наведені, вина відповідача в затримці вагонів за цей час не доведена.

У відповідності до ст. 119 Статуту залізниць України користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Згідно з п.п. 2, 3  Правил користування вагонами та контейнерами (затв. наказом Мінтрансу України № 113 від  25.02.1999р., зареєстр. в Мінюсті України за № 165/3458 від 15.03.1999р.) за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату. Облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станції відправлення та призначення за "Відомістю плати за користування вагонами (контейнерами)" форми ГУ-46, яка складається на підставі "Пам'яток про користування вагонами (контейнерами)" форми ГУ-45, "Актів про затримку вагонів" форми ГУ-23а, "Актів загальної форми ГУ-23"

Пунктом 4 даних Правил встановлено, що відомості плати за користування вагонами (контейнерами) складаються на вагони, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, за маневрову роботу та за подавання й забирання вагонів.

Відповідно до п. 6 Правил користування вагонами та контейнерами, номерному обліку часу користування підлягають усі вагони і контейнери, подані під вантажні операції на місцях загального користування, а на місцях незагального користування - вагони і контейнери парку залізниць України й інших держав, передані на під'їзні колії або орендовані ділянки колій.

Відповідно до ст. 119 Статуту залізниць України плата за користування вагонами вноситься за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під’їзної колії, порту, підприємства.

Оскільки в даному випадку затримка вагонів здійснена станцією Рава-Руська, яка не є станцією відправлення чи призначення, враховуючи, що відомості плати за користування вагонами, які є документами обліку часу перебування вагонів у пунктах навантаження та вивантаження та на під’їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, позивачем не складалися, слід визнати, що нарахування плати за користування вагонами здійснено не у відповідності зі ст. 119 Статуту залізниць України та Правилами користування вагонами та контейнерами.

При наявності даних обставин, позов Державного територіально-галузевого підприємства „Львівська залізниця” в частині стягнення 75190грн. 08коп. плати за користування вагонами не підлягає задоволенню.

Таким чином, висновок господарського суду про доведеність позовних вимог про стягнення заборгованості за простій вагонів в частині нарахування збору за зберігання спірних вантажів в вагонах та плати за користування вагонами є помилковим.

Згідно з ч. 1 розділу 2 Тарифного керівництва № 1 оплачуються маневрові роботи локомотива залізниці, які виконуються в разі подачі й забирання навантажених і порожніх вагонів, а також маневрові роботи, що виконуються не одночасно з подачею й забиранням вагонів, на окрему вимогу власника під'їзної колії або вантажовласника.

Відповідно до п. 1.8 розділу 2 Тарифного керівництва № 1, маневрові роботи, виконані за окремою вимогою власника під’їзної колії або вантажовласника та не пов’язані з поданням чи забиранням навантажених і порожніх вагонів, оформляються пам'яткою про користування вагонами (контейнерами) або відомістю плати за користування вагонами (контейнерами) (з визначенням часу початку і закінчення маневрової роботи), тоді як маневрові роботи зі спірними вагонами виконувались на залізничних коліях станції Рава-Руська Львівської залізниці без заявок вантажовласника, відповідних документів, що підтверджують виконання цих робіт та їх вартості також не надано.

При наявності даних обставин, нарахування збору за маневрові роботи в сумі 1562грн. 88коп. в даному випадку здійснено з порушенням положень Тарифного керівництва № 1, виконання маневрових робіт не підтверджено наявними в матеріалах справи документами, заборгованості по оплаті збору не встановлено, а висновок господарського суду про обґрунтованість позовних вимог в цій частині є помилковим.

В частині стягнення заборгованості по оплаті телеграфного збору в сумі 180грн. 60коп. позов не може бути задоволений, виходячи з наступного.

Передбачений п. 14 таблиці 2 пункту 9 розділу 2 Тарифного керівництва № 1 збір за повідомлення справляється лише при наявності вимоги про таке повідомлення.

Оскільки документів, що підтверджують вимогу про таке повідомлення не пред’явлено, а документів, які підтверджують витрати позивача по повідомленню про затримку вантажів саме відповідача в матеріалах справи немає, колегія суддів вважає, що у вантажовідправника не виникло зобов’язань по оплаті даного збору, а у позивача - підстав для стягнення заборгованості по оплаті телеграфного збору в сумі 180грн. 60коп.

Враховуючи наведене, слід визнати, що господарський суд дійшов до помилкового висновку про доведеність Державним територіально-галузевим об’єднанням „Львівська залізниця” позовних вимог про стягнення з Державного підприємства „Ровенькиантрацит” заборгованості з платежів, нарахованих за простій вагонів, у сумі 135192грн.36коп.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга Державного підприємства „Ровенькиантрацит” підлягає задоволенню, рішення господарського суду Донецької області від 27.03.2007р. у справі № 11/453 –скасуванню, а позовні вимоги Державного територіально-галузевого об’єднання „Львівська залізниця” -  залишенню без задоволення.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Ровенькиантрацит”              м. Ровеньки Луганської  області на рішення господарського суду Донецької області від 27.03.2007р. у справі  № 11/453 задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 27.03.2007р. у справі № 11/453 скасувати.

Державному територіально-галузевому об’єднанню „Львівська залізниця” м. Львів у задоволенні позову до Державного підприємства “Ровенькиантрацит” м. Ровеньки Луганської області про стягнення заборгованості з платежів, нарахованих за простій вагонів, у сумі 135192грн.36коп. відмовити.

Стягнути з Державного територіально-галузевого об’єднання „Львівська залізниця” м. Львів на користь “Ровенькиантрацит” м. Ровеньки Луганської області 675грн. 96коп. суми державного мита, сплаченого при зверненні з апеляційною скаргою.

Господарському суду Донецької області згідно з вимогами статті 117 Господарського процесуального кодексу України видати наказ у відповідності до вимог, які встановлені до виконавчого документу Законом України “Про виконавче провадження”.

Головуючий          Т.А.  Шевкова

Судді:          Н.В.  Акулова

Т.Д.  Геза

Надруковано 7 прим.:

1–позивачу;

2 –ДП „Ровенькиантрацит;

3 –ТОВ “СоюзПромінвестДонбас”

4 – у справу;

6 – господарському суду :

7 –ДАГС