ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2007                                                                                   Справа № 35/326

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:   судді Науменко І.М. –доповідач

суддів: Білецької Л.М., Голяшкіна О.В.

при секретарі судового засідання: Прокопець Т.В.

За участю представників сторін:

від позивача:  Михайленко Анатолій Васильович представник, довіреність №6349  від 12.07.06;

від позивача:  Братцев Юрій Іванович начальник відділу правового забезпечення, довіреність №4542  від 28.07.05;

від відповідача:  Кірєєв Сергій Володимирович представник, довіреність №727  від 28.12.06;

розглянувши апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в особі Дніпропетровської філії відкритого акціонерного товариства „Укртелеком”, м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від  26.12.06р.   у справі № 35/326

за позовом   відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в особі Дніпропетровської філії відкритого акціонерного товариства „Укртелеком”, м. Дніпропетровськ

до  товариства з обмеженою відповідальністю „Оптіма Телеком”, м. Дніпропетровськ

про  внесення змін до договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.06р. у справі № 35/326 (суддя Широбокова Л.П.) в позові відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що при наданні послуг міжміського та міжнародного зв’язку, відповідає складу робіт, які виконуються кожним з операторів та повністю відповідають вимогам розподілу адміністративних витрат, встановлених п.10 Порядку, яким зазначено, що частка ВАТ „Укртелеком” не повинна бути меншою 50%..

Не погодившись з рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.06р., позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, позов задовольнити, посилаючись на те, що визначене в рішенні суду першої інстанції співвідношення адміністративних витрат розподілене сторонами в порушення наказу Мінзв’язку України від 30.10.96р. №234 призвело до заниження доходів „Укртелеком”.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу в якому просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду, дослідивши матеріали справи, вивчивши апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення не підлягає скасуванню з наступних підстав.

Як видно з матеріалів справи,  між Відкритим акціонерним товариством „Укртелеком" в особі Дніпропетровської дирекції ВАТ „Укртелеком" (позивачем) і Товариством з обмеженою відповідальністю „Оптіма Телеком" (відповідачем) був укладений договір № 127 від 01.08.2000р. „Про порядок проведення розрахунків між Дніпропетровською дирекцією ВАТ «Укртелеком" та ТОВ II «Оптіма Телеком»за послуги міжміського та міжнародного зв'язку, надані через АМТС ЗАТ «Утел»строком дії - п'ять років з дати підписання. Згідно з п.2.1. цього договору його предметом є відносини сторін, пов'язані з наданням послуг міжміського та міжнародного зв'язку абонентам телефонної мережі оператора (відповідач) та порядок проведення розрахунків за послуги міжміського, міжнародного телефонного зв'язку, надані абонентам оператора через АМТС ЗАТ «Утел». Пунктом 4.3 вказаного договору сторони встановили, що розподіл доходів за надані абонентам оператора послуги міжміського і міжнародного телефонного зв'язку здійснюється сторонами згідно з Наказом Державного комітету зв'язку від 30.10.1996р. за № 234, «Про порядок взаєморозрахунків між операторами міжміського, міжнародного та місцевого телефонного зв'язку різних форм власності»та приведено в додатках №1, № 2 та № 3 до цього договору.

Наказом Міністерства зв'язку України „Про порядок взаєморозрахунків між операторами міжміського, міжнародного та місцевого телефонного зв'язку різних форм власності" від 30.10.1996р. № 234 був затверджений та введений в дію Порядок взаєморозрахунків між операторами міжміського, міжнародного та місцевого телефонного зв'язку різних форм власності (далі - Порядок), яким (пункт 10) встановлювалися рахункові частки адміністративних витрат між учасниками технологічного процесу відповідно до обсягів виконаних кожним з них робіт, які не можуть бути меншими 50 відсотків для ОПЕЗ (МПЕЗ), КРПЕЗ, що обумовлюється в договорі.

Під час укладення договору № 127 від 01.08.2000р. сторони не виконали вимог пункту 10 вищевказаного Порядку, встановивши розподіл адміністративних витрат у співвідношенні: Оператор - 95%, Укртелеком - 5%.

Листом №41/1-232 від 19.04.2005р. позивач направив відповідачу додаткову угоду №2 від 19.04.05р. до договору № 127 від 01.08.2000р. і додатки: Розподіл адміністративних витрат (додатки №№5-9 до договору).

У вказаній додатковій угоді позивач запропонував відповідачеві внести зміни до умов договору у зв'язку із зміною найменування Дніпропетровської дирекції ВАТ „Укртелеком" на Дніпропетровську філію ВАТ „Укртелеком" та реорганізацією і зміною найменування ЗАТ „Утел" на ДП „Утел", доповнити п. 4.4. договору наступним «Відмова оператора з будь-яких підстав підписати акти про розподіл нарахованих тарифних доходів або несвоєчасне повернення підписаних актів не є підставою та не звільняє оператора від своєчасної оплати рахунків «Укртелекому»за надані послуги. В таких випадках підставою для виставлення оператору рахунків за надані в звітному місяці послуги слугують дані статистичної звітності за формою ВР-1»; запропонував п. 4.5 викласти в наступній редакції «Оператор щомісяця в термін до 25-го числа місяця, наступного за звітним, зобов'язаний оплатити рахунки «Укртелекому»за надані послуги в звітному місяці», пропонував продовжити термін дії договору до 31.12.2005р. з правом його пролонгації на кожний наступний річний термін за відсутності заперечень жодної із сторін.

На вказані пропозиції відповідачем була дана відповідь №286 від 10.05.2005р. про те, що дія договору скінчилася, та, на думку відповідача, є недоцільним внесення змін до нього.

Колегія суддів вважає, що згідно обґрунтування розподілу адміністративних витрат між учасниками єдиного технологічного процесу надання послуг міжміського і міжнародного телефонного зав'язку, наданого позивачем, розподіл тарифних доходів та адміністративних витрат у їх складі відповідно до схем з'єднання телефонних мереж при наданні послуг міжміського та міжнародного зв'язку, відповідає складу робіт, які виконуються кожним з операторів, та становить загальне співвідношення 60,5% - ВАТ „Укртелеком" та 39,5 % - ТОВ „Оптіма Телеком", що повністю відповідає вимогам розподілу адміністративних витрат встановленим п. 10 вказаного Порядку, яким визначено, що частка ВАТ „Укртелеком" не  повинна бути меншою 50%.

До того ж, позивач звернувся до суду з позовними заявами про укладення з відповідачем нових договорів з того ж самого предмету, що регулюється договором №127 від 01.08.2000р. та рішенням суду у справі №35/306 від 11.01.2006р. (залишеним в силі апеляційною інстанцією) позовні вимоги були задоволені. Вказані судові акти скасовані Постановою Вищого господарського суду України від 31.05.2006р. та в цей час справа знаходиться на новому розгляді. Рішенням суду від 23.01.2006р. у справі №20/373, яке залишено в силі при перегляді в апеляційному та касаційному порядку та набрало чинності, позов задоволене частково та врегульовано розбіжності до договору №17472-41 від 30.06.2005р., який є укладеним з часу набрання чинності рішенням суду у справі №20/3 73.

За таких обставин судова колегія Дніпропетровського апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відмови в позові з наступних підстав.

На розгляд суду був переданий спір про внесення змін до договору, який був укладений до набрання чинності Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України (до 01.01.2004р.).

Сторони є суб'єктами господарювання, тому, згідно до частини 2 пункту 4 і пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, положень ст. 4, 173-175, і 193 Господарського кодексу України, до прав і обов'язків сторін, що виникли на підставі зазначеного договору і є господарськими зобов'язаннями та до дій сторін, направлених на внесення змін до господарського договору, мали бути застосовані відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п.п. 1-2 і 4 ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2)  зміна   обставин   зумовлена   причинами,   які заінтересована сторона   не   могла усунути     після     їх     виникнення     при     всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3)  виконання   договору   порушило   б   співвідношення   майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того,    на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна    договору    у    зв'язку    з    істотною    зміною    обставин допускається      за рішенням    суду    у    виняткових    випадках,    коли розірвання договору суперечить

суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

В ході дослідження спірних умов договору № 127 від 01.08.2000р. судова колегія приходить висновку, що на момент його укладення частина умов цього договору, зокрема: умови додатків № 1, №2 та № 3 щодо розподілу адміністративних витрат порушували вимоги чинного законодавства, а саме: Наказ Міністерства зв'язку України „Про порядок взаєморозрахунків між операторами міжміського, міжнародного та місцевого телефонного зв'язку різних форм власності" від 30.10.1996р. № 234, яким був затверджений та введений в дію Порядок взаєморозрахунків між операторами міжміського, міжнародного та місцевого телефонного зв'язку різних форм власності (пункт 10 цього Порядку).

Вищевказаний Наказ та Порядок регулюють певні технічні та економічні відносини операторів телефонного зв'язку, частина з яких за їх правовою суттю є цивільними і адміністративними відносинами з приводу взаємодії операторів телефонного зв'язку під час надання цих послуг своїм абонентам.

Частиною 2 ст. 57 Закону України „Про телекомунікації" від 18.11.2003р. встановлено, що економічні умови взаємоз'єднання телекомунікаційних мереж операторів телекомунікацій та розрахункові такси за доступ до телекомунікаційних мереж операторів телекомунікацій визначаються на основі собівартості та з урахуванням прибутковості тих послуг, що надаються операторами телекомунікацій.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України „Про телекомунікації", до приведення нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом чинні нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Під час укладення договору № 127 від 01.08.2000р. сторони зазначили, що будуть керуватися чинним Порядком взаєморозрахунків між операторами зв'язку, але в дійсності відступили від встановленого цим нормативно-правовим актом показника у розподілі адміністративних витрат, не навівши в умовах цього договору та відповідних додатках економічного обгрунтування своїм діям.

Не можуть бути прийняті до уваги та бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції посилання скаржника про те, що позивач недоотримував прибуток в зв’язку з викладеними порушеннями, оскільки до компетенції суду не входить визначення собівартості і прибутковості послуг, які становлять предмет договору № 127 від 01.08.2000р. та визначення певних економічних умов взаємоз'єднання, оскільки, згідно п.7 ст. 18 Закону України „Про телекомунікації", тарифне регулювання у сфері телекомунікацій та встановлення порядку взаєморозрахунків між операторами телекомунікацій здійснює Національна комісія з питань регулювання зв'язку.

Зважаючи на викладене колегія суддів доходить висновку, що на час укладення договору сторонам була відома така обставина, як встановлений Порядок взаєморозрахунків між операторами міжміського, міжнародного та місцевого телефонного зв'язку різних форм власності, яким визначено порядок розподілу адміністративних витрат, але сторони відступили від цього порядку.

На час пропозиції позивача про внесення змін до договору ним не наведено жодної істотної зміни обставин згідно приписів ст. 652 ЦК, які б зумовили внесення змін до спірного договору.

Крім того, згідно ч.І ст. 48 Цивільного кодексу УРСР (1963р.), що був чинним на час укладення договору, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Оскільки сторони не виконали вимог пункту 10 вказаного Порядку, уклавши договір на інших умовах ніж було приписано зазначеним Наказом Міністерства зв'язку України, відповідні додатки № 1, № 2 та №3 до нього - є недійсними в частині розподілу адміністративних витрат.

Згідно ст. 60 Цивільного кодексу УРСР (1963р.), недійсні частини угоди не тягнуть за собою недійсності інших її частин, оскільки можна припустити, що угода була б укладена і без включення недійсної її частини.

Як видно із пояснень позивача та відповідача в матеріалах справи, питання розподілу між сторонами вказаного договору розміру адміністративних витрат було суттєвою умовою цього договору, не досягнення згоди по якій спричинило б відмову відповідача від укладення цього договору, що і стало однією із причин для позивача для укладення договору на умовах, які суперечили приписам пункту 10 вказаного Порядку.

Таким чином, недійсність умов додатків до договору щодо розподілу адміністративних витрат тягне за собою визнання недійсним всього договору в цілому.

За правилами ст. 59 Цивільного кодексу УРСР (1963р.) угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. Проте, якщо з самого змісту угоди випливає, що вона може бути припинена лише на майбутнє, дія угоди визнається недійсною і припиняється на майбутнє.

Із змісту предмету договору видно, що позивач зобов'язався надавати відповідачеві послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а тому не може бути повернута позивачеві за недійсною угодою. Згідно п. 8.1. договору його дія скінчилася 01.08.2005р. та вказаний договір не передбачає продовження його дії без письмового погодження сторін.

В зв'язку з тим, що вказані умови договору є недійсними, вимоги щодо продовження його дії до 31.12.2005р. з подальшою автоматичною пролонгацією на кожний наступний рік судом відхиляються, як безпідставні.

Решта доводів сторін, які стосуються обгрунтованості внесення змін до умов договору є недоцільними, оскільки не впливає на правову оцінку щодо законності укладеного між сторонами договору, тому відхиляються судом.

За таких обставин судова колегія Дніпропетровського апеляційного господарського суду не знаходить достатніх підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст..ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.06р. у справі № 35/326 –залишити без змін, а апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в особі Дніпропетровської філії відкритого акціонерного товариства „Укртелеком”, м. Дніпропетровськ –без задоволення.

Головуючий суддя                                                                      І.М. Науменко

Судді                                                                                          Л.М. Білецька

О.В. Голяшкін

Помічник судді                              К.С. Лукінова