ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2007 р.
№ 33/248

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Донецьк (далі – відділення Фонду)

на рішення господарського суду Донецької області від 25.08.2005 та

постанову Донецького  апеляційного господарського суду від 10.10.2005

зі справи  № 33/248

за позовом   відділення Фонду

до  державного підприємства “Орджонікідзевугілля” в особі структурного підрозділу шахта “Булавінська”, м. Єнакієве  Донецької області (далі –ДП “Орджонікідзевугілля”)

про стягнення 41 846,48 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

У червні 2005 року відділення Фонду звернувся до господарського суду міста Донецької області з позовом про стягнення з ДП “Орджонікідзевугілля” штрафних санкцій в сумі 41 846,48 грн. за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Рішенням названого суду від 25.07.2005 (суддя Новікова Р.Г.) у задоволенні позову відмовлено з мотивів відсутності у відповідача облікованого прибутку за період, протягом якого було  нараховано зазначені штрафні санкції.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 10.10.2005 (колегія суддів у складі: суддя Кондратьєва С.І. - головуючий, судді Старовойтова Г.Я., Українська Р.М.) рішення місцевого господарського суду зі справи залишено без змін. При цьому в обґрунтування постанови судом апеляційної інстанції було зазначено, що Закон України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (далі –Закон) не ставить в залежність обов’язок щодо сплати штрафних санкцій від наявності чи відсутності прибутку, а вказує джерело сплати. Разом з тим, пропуск позивачем строку, в межах якого  можна звернутися  за захистом порушеного права згідно зі статтею 250 Господарського кодексу України, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відділення Фонду звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в який просить скасувати зазначені рішення та  постанову попередніх судових інстанцій та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, зокрема, статей 19, 20 Закону.

ДП “Орджонікідзевугілля” надіслало заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначило про безпідставність її доводів та просило оскаржувану постанову залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Сторони відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Представники сторін у судове засідання не з’явились.

Перевіривши правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність скасування постанови апеляційного господарського суду з огляду на таке.

У зв’язку з набранням чинності Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) з 01.09.2005 до компетенції адміністративних судів віднесено усі публічно-правові спори, позивачами в яких є особи, на захист прав, свобод та інтересів яких подано адміністративний позов до суб’єкта владних повноважень (статті 2, 3, 17, 50 і 104 названого Кодексу).

Відповідно до приписів статті 4 КАС України правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пункт 4 статті 17 КАС України визначає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Визначення суб'єкта владних повноважень наведено в пункті 7 статті 3 КАС України: це - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з статтею 8 Закону державне управління в галузі забезпечення соціальної захищеності інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, Міністерством охорони здоров’я України та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002 № 1434, Фонд соціального захисту інвалідів є урядовим органом державного управління, який діє у складі Мінпраці та підпорядковується йому.

Згідно з пунктом 9 цього ж Положення для реалізації покладених на Фонд завдань за погодженням з Мінпраці утворюються територіальні відділення Фонду в межах граничної чисельності його працівників.

За змістом статті 20 Закону саме Фонду соціального захисту інвалідів надано право стягнення адміністративно-господарських санкцій за недодержання законодавчо встановленого нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Отже, даний спір є публічно-правовим та на нього поширюється юрисдикція адміністративних судів. Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 17.01.2006 зі справи № 13/189, від 24.01.2006 зі справи № 11/268 та інших.

Пунктами 6 і 7 розділу VII “Прикінцеві та перехідні положення”  (в редакції, що діяла на момент прийняття  господарським судом постанови зі справи)  КАС України передбачалося, що:

- до початку діяльності окружного адміністративного суду  адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до ГПК України, вирішуються відповідним господарським судом за правилами КАС України;

- після набрання чинності КАС України заяви і скарги у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, а також апеляційні, касаційні скарги (подання), заяви (подання) про перегляд судових рішень у зв’язку з нововиявленими та винятковими обставинами у таких справах, подані і не розглянуті до набрання чинності КАС України, розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

Абзацами першим та другим пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” (в редакції Закону України від 06.10.2005) КАС України передбачено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами КАС України. Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює Вищий адміністративний суд України за правилами КАС України.

Проте даний спір, який має публічно-правовий характер, апеляційним господарським судом у порушення вимог статей 1, 12 ГПК України після набрання чинності КАС України розглянуто в порядку господарського судочинства.

Водночас Вищий господарський суд України не має повноважень з касаційного перегляду судових рішень з публічно-правових спорів по суті, що знайшло відображення й у постановах Верховного Суду України від 24.01.2006 зі справ №№ 1/5-90, 1/4-89, 1/2-87, 07/296, від 21.02.2006 № 5/334-18/559 та інших.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 31.01.2006 касаційну скаргу відділення Фонду разом з матеріалами даної справи передано для вирішення до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.05.2007 касаційне провадження за названою касаційною скаргою закрито та скаргу разом зі справою передано до Вищого господарського суду України з мотивів відсутності у Вищого адміністративного суду України повноважень з перегляду в касаційному порядку рішень, постановлених не за правилами КАС України.

Таким чином, розгляд господарським судом апеляційної інстанції публічно-правового спору в порядку господарського судочинства унеможливив здійснення касаційної перевірки прийнятого ним рішення зі справи в порядку адміністративного судочинства, внаслідок чого зазначене судове рішення підлягає безумовному скасуванню згідно зі статтею 11110 ГПК України.

Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 14.11.2006 зі справи № 10/153, від 13.02.2007 зі справ № 2-27/1828.1-2006 та № 25/162-06-4457.

У свою чергу, абзацом четвертим пункту 6 розділу УІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України від 06.10.2005 2953-ІV, далі –КАС України)  після початку діяльності апеляційного адміністративного суду апеляційні скарги в адміністративних справах, подані до відповідних апеляційних господарських судів, передаються цими судами до апеляційного адміністративного суду, якщо апеляційне провадження у справі ще не відкрито.

За повідомленням Державної судової  адміністрації  України (газета “Урядовий кур’єр” за 24.03.2007 № 53, стор.14) Донецький апеляційний адміністративний суд  розпочинає свою діяльність з 02.04. 2007.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити частково.

2. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 10.10.2005 зі справи № 33/248 скасувати.

Справу передати до Донецького апеляційного господарського суду для виконання вимог розділу VІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                 В. Селіваненко

Суддя                                                                                                  І. Бенедисюк

Суддя                                                                                                  Б. Львов