РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2007 р.
Справа № 13/99-2284

Господарський суд Тернопільської області

у складі   судді Стопника С.Г.

Розглянув справу

за позовом: Комунального підприємства "Тернопільводоканал", вул. Танцорова, 7, м.Тернопіль, 46000

до відповідачів: 1. Головного фінансового управління Тернопільської обласної державної адміністрації,  вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль, 46000

2. Управління фінансів та бюджету Тернопільської міської ради, б-р Т.Шевченка, 3, м. Тернопіль, 46000

3. Головного управління Державного казначейства України у Тернопільській області,  б-р Шевченка, 39, м. Тернопіль, 46000

За участю представників сторін:

позивача:            Клочак І.З. - довіреність №5814/01 від 31.05.2007 р.

відповідача 1: Пателюх Б.М. - довіреність №5-01/47-431 від 01.06.2007 р.;

Погорілий М.І. - довіреність №5-01/25-823 від 25.10.2006 р.

відповідача 2:  Ізай Р.О. –довіреність №65 від 30.01.2007 р.

відповідача 3: Вуїв С.В. - довіреність №21 від 07.05.2007 р.

Суть справи:

про зобов'язання відповідачів відшкодувати Комунальному підприємству "Тернопільводоканал" кошти за надані пільги окремим категоріям громадян за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення за період з липня 1996 р. по березень 2000 р. в розмірі 458413,85 грн.

Позивачем 01.06.2007 р. заявлено клопотання про поновлення терміну позовної давності на відшкодування пільг за спірний період, мотивуючи це сподіваннями на прийняття нормативно-правового акту, який регулюватиме порядок та механізм відшкодування наданих підприємством пільг, а також тим, що відповідачі з року в рік обіцяли відшкодувати кошти за надані пільги, а відтак встановлений законодавством 3-річний термін позовної давності пропущений позивачем з незалежних від нього причин.

Другий відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що: період позовних вимог знаходиться поза межами терміну позовної давності; Управління фінансів та бюджету Тернопільської міської ради не є належним відповідачем по справі, оскільки є виконавчим органом міської ради і здійснює в установленому порядку лише фінансування видатків з місцевого бюджету; Законами України про державний бюджет на 1996-2000 р.р. кошти на відшкодування вищезазначених пільг не передбачались і відповідно в подальшому не було встановлено механізму відшкодування утвореної заборгованості.

Третій відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, а причини з яких останній просить його поновити не можна вважати поважними в розумінні ст.527 ЦК України.

В розпочатому судовому засіданні учасникам судового процесу роз’яснено їх процесуальні права та обов’язки, передбачені ст.ст.20, 22, 81-1 ГПК України.

Розгляд справи 01.06.2007 р. у відповідності до ст.77 ГПК України відкладався на 11.06.2007 р. для надання можливості відповідачам подати свої заперечення проти позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд встановив:

- позивач в період з липня 1996 р. по березень 2000 р. надав у відповідності до вимог Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про міліцію", "Про прокуратуру", "Про статус суддів", "Про службу безпеки України", "Про пожежну безпеку" пільги окремим категоріям громадян за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення на загальну суму 458413,85 грн.

Оскільки держава не провела відшкодування наданих Комунальним підприємством "Тернопільводоканал" пільг громадянам, позивач звернувся з позовом про зобов’язання Головного фінансового управління Тернопільської обласної державної адміністрації, Управління фінансів та бюджету Тернопільської міської ради та Головного управління Державного казначейства України у Тернопільській області (як розпорядників бюджетних коштів) відшкодувати надані пільги в судовому порядку.

Позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи зі слідуючого:

-  згідно ст.15 Цивільного кодексу України (положення  якого згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України застосовуються до даних правовідносин) кожна  особа  має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

- відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах певного строку (позовної давності).

- статтею 257 вказаного Кодексу передбачено, що позовна  давність  застосовується  судом  лише  за  заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як видно з матеріалів справи, заборгованість по відшкодуванню пільг КП "Тернопільводоканал" виникла у період з грудня 1996 р. по березень 2000 р.

Враховуючи, що другий та третій відповідачі у відзивах на позов при обґрунтуванні своїх заперечень посилаються на пропуск позивачем встановленого для таких вимог 3-річного строку позовної давності, а тому суд застосовує останню при вирішенні даного спору.

Розглянувши клопотання КП "Тернопільводоканал" про поновлення строку позовної давності щодо повернення коштів за надані пільги, суд його відхиляє як необґрунтоване, оскільки позивачем не доведено поважності причин її пропуску.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 43, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор – апеляційне подання, протягом десяти днів з дня  підписання рішення  14 червня 2007 р., через місцевий господарський суд.

Суддя                                                                                          С.Г. Стопник