ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

17.05.07р.

Справа № А23/137/06

За позовом  Закритого акціонерного товариства "Центральний універмаг", м. Нікополь, Дніпропетровської області

до  Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції, м. Нікополь,Дніпропетровської області

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № /3/18441 від 15.05.06

Суддя  Добродняк І.Ю.

Представники сторін:

Від позивача: Берус Н.В., дов. від 05.01.05, №9, представник

Від відповідача: Сагарьова О.В., дов. від 03.05.07, №12-10, держподатінспектор

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем заявлений позов про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № /3/18441 від 15.05.06, яким визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 88462,33 грн., із яких 59656,25 грн. –основний платіж, 28806,08 грн. –штрафні (фінансові) санкції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що визначення відповідачем суми податкового зобов'язання з цього податку здійснювалось на підставі самостійно визначеної балансової вартості основних засобів 1 групи станом на 01.0.04, яка розрахована на підставі раніше самостійно визначеної балансової вартості основних засобів 1 групи станом на 01.07.01 і розрахунок якої відображений у акті перевірки № 26/231.13457132 від 27.02.04.

Невірне визначення податковою інспекцією балансової вартості основних засобів 1 групи станом на 01.07.01 було предметом спору у справі господарського суду Дніпропетровської області № 27/148. Постановою у справі № 27/148 від 07.02.06 встановлена неправомірність дій відповідача, прийняте на підставі акту перевірки № 26/231.13457132 від 27.02.04 податкове повідомлення-рішення № /3/23811 від 16.07.04 визнано протиправним, у зв'язку з чим висновок відповідача про безпідставне завищення амортизаційних відрахувань за 2004 рік в сумі 199391,65 і за І півріччя 2005 року на суму 2000,23 грн. є безпідставним.

Є неправильним висновок відповідача і про заниження позивачем валових доходів на 11183,72 грн. через невірне визначення балансової вартості запасів за І півріччя 2005 року на 2100,00 грн.(рахунок 201 "сировина і матеріали"). Витрати на придбання цих матеріалів не включені у валові витрати по стр.4.1 Декларації по податку на прибуток, відповідно, не врахована балансова вартість залишків на 01.07.05 і не приймається у корегування залишків по п.5.9 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Також відповідач дійшов висновків про завищення суми валових витрат за І півріччя 2005 року на суму 1567,41 грн. по рахунку 93 "Витрати на збут", не врахувавши лист ДПА України від 16.12.03 № 10283/6/15-1116, про завищення суми валових витрат на суми списання убутку в межах норм, товарів, які вже були віднесені до складу валових витрат при оподаткуванні на 2606,73 грн. за 2004 рік, на 1903,2 грн. за І півріччя 2005 року.

Списання убутку товарів здійснюється позивачем в межах норм згідно Інструкції № 88 від 02.04.87 "По применению норм естественной убыли продовольственных товаров".

Щодо завищення суми валових витрат на суми витрат на проведення модернізації та ремонту основних засобів понад суму, що перевищує 10% сукупної балансової вартості основних засобів на початок звітного періоду, в результаті чого завищена сума валових витрат за 2004 рік на 116847,00 грн., за І півріччя 2005 року на 20479,01 грн., висновок відповідача є невірним, таким, що суперечить фактам, встановленим ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.06.06 у справі № 27/148, якою постанова господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.06 № 27/148 залишена без змін.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що під час перевірки позивача встановлені певні порушення п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.2 п.5.3, п.5.9 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Ухвалою суду від 27.07.06 розгляд адміністративної справи за клопотанням позивача зупинявся  у зв’язку з призначенням по справі судово-економічної експертизи до одержання результатів експертизи.

18.04.07 позивачем подано письмове клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору в сумі 931,44 грн.

В судовому засіданні 17.05.07 позивачем подано усне клопотання про стягнення з відповідача витрат за проведену судово-економічну експертизу. Сума витрат при цьому позивачем не визначена.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В  :

15.05.06 Нікопольською об'єднаною державною податковою інспекцією (відповідачем) винесено податкове повідомлення-рішення № /3/18441, яким позивачеві з урахуванням рішення Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області від 17.02.06 № 3876/10/25-008, рішення Державної податкової адміністрації України від 03.05.06 № 4911/6/25-0115 про результати розгляду скарг позивача визначено суму податкового зобов’язання  з податку на прибуток в сумі 88462,33 грн., із якої 59656,25 грн. –основний платіж, 28806,08 грн. –штрафні санкції.

Підставою для винесення означеного податкового повідомлення-рішення стали висновки, зроблені відповідачем під час планової виїзної документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства позивача за період з 01.01.04 по 30.06.05 (акт перевірки від 31.10.05 № 159/23-1.13457132).

Перевіркою правильності визначення суми податку на прибуток відповідачем встановлено, що в порушення п.5.9 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" позивачем не вірно визначена балансова вартість запасів у 2005 році, в результаті чого занижено суму валових доходів за І півріччя 2005 року на 11183,72 грн., завищено суму валових витрат в І кварталі 2005 року на 4052,64 грн., за І півріччя 2005 року –на 2100,00 грн.

В порушення п.5.1 ст.5, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.2 п.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" позивачем завищено суму валових витрат на суму, яка вже була віднесена до складу валових витрат при придбанні малоцінних необоротних матеріальних активів, в результаті чого завищена сума валових витрат за І квартал 2005 року на суму 1567,41 грн., І півріччя 2005 року на суму 1567,41 грн.

В порушення п.5.1 ст.5, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.2 п.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" позивачем завищено суму валових витрат на суми списання убутку товарів у межах норм, які вже були віднесені до складу  валових витрат при оподаткуванні на склад, в результаті чого завищена сума валових витрат за І квартал 2004 року на суму 607,71 грн., І півріччя 2004 року –1217,88 грн., 9 місяців 2004 року –1848,96 грн., 2004 рік –2606,73 грн., І квартал 2005 року –901,75 грн., І півріччя 2005 року –1903,22 грн.

В порушення пп.5.3.2 п.5.3 ст.5, пп.8.4.1 п.8.4, пп.8.7.1 п.8.7 ст.8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" позивачем завищено суму витрат на проведення модернізації та ремонту основних засобів понад суму, що перевищує 10% сукупної балансової вартості основних засобів на початок звітного періоду, в результаті чого завищена сума валових витрат І півріччя 2004 року на 43847,00 грн., 9 місяців 2004 року –9257,00 грн., 2004 рік –116847,00 грн., І півріччя 2005 року –20479,01 грн.

В порушення пп.8.1.1, пп.8.1.2 п.8.1, пп.8.3.1 п.8.3 ст.8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" позивачем невірно визначено балансову вартість основних фондів, в результаті чого завищено суму амортизаційних відрахувань за 2004 рік на 79937,65 грн., за І півріччя 2005 року –на 2000,23 грн.

Таким чином, встановлено заниження суми оподатковуваного прибутку за 2004 рік на суму 199391,38 грн., за І півріччя 2005 року –на суму 39233,59 грн., в результаті позивачеві донараховано податкових зобов'язань з податку на прибуток за 2004 рік в сумі 49847,45 грн., за І півріччя 2005 року –в сумі 9808,40 грн.

Суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Висновок про заниження суми валових доходів за І півріччя 2005 року на 11183,72 грн., завищення суми  валових витрат в І кварталі 2005 року на 4052,64 грн., за І півріччя 2005 року –на 2100,00 грн. зроблений відповідачем, виходячи з даних головної книги, журналів-ордерів, оборотних відомостей рах.201 "Сировина і матеріали".

Згідно п.5.9 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно).

Вартість запасів оплачених, але не отриманих (не оприбуткованих) платником податку - покупцем, до приросту запасів не включається.

Вартість запасів оплачених, але не відвантажених (не знятих з обліку) платником податку - продавцем, до убутку запасів не включається.

У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду перевищує їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових доходів платника податку у такому звітному періоді.

У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду є меншою за їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових витрат платника податку у такому звітному періоді.

З метою податкового обліку платник податку за своїм вибором здійснює оцінку вибуття запасів за одним з таких методів бухгалтерського обліку, визначених у відповідному стандарті:

ідентифікованої вартості відповідної одиниці запасів;

середньозваженої вартості однорідних запасів;

вартості перших за часом надходження запасів (ФІФО);

нормативних затрат;

ціни продажу запасів (виключно для запасів, що реалізуються через роздрібну торгівлю).

Для всіх одиниць податкового обліку запасів, що мають однакове призначення та однакові умови використання, застосовується тільки один із наведених методів.

У разі обрання платником податку методу оцінки вартості вибуття запасів зміна такого методу протягом податкового року для цілей податкового обліку не дозволяється.

Відповідачем зазначено, що при визначенні балансової вартості запасів позивачем не враховано бухгалтерський рахунок 201 "Сировина і матеріали". При цьому позивачем в І півріччі 2005 року при придбанні сировини та матеріалів до складу валових витрат включені витрати по придбанню товарів. Вартість запасів станом на 01.01.05 –139521,94 грн., станом на 30.06.05 –150705,66 грн., у зв'язку з чим приріст балансової вартості запасів визначений відповідачем за І півріччя 2005 року –11183,72 грн., тоді як позивачем в декларації з податку на прибуток за І півріччя 2005 року відображено суму 2100,00 грн. –убуток балансової вартості запасів.

Згідно п.5.1 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються у відповідності із пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 цього Закону суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку;

або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг) (пп.11.2.1 п.11.2 ст.11 цього ж Закону).

Як вбачається з матеріалів справи, при придбані запасів по рахунку 201 витрати на їх придбання позивачем не були включені до складу валових витрат   за першою подією, а тільки в момент видачі зі складу на господарські потреби і відповідно не враховувались у звітних періодах І квартал та І півріччі 2005 року залишки по рахунку 201 для розрахунку приросту (убутку) балансової вартості запасів.

Виходячи з наведеного, висновок відповідача є необґрунтованим, таким, що не підтверджений матеріалами справи.

Стосовно факту завищення суми валових витрат на суму, яка вже була віднесена до складу валових витрат при придбанні малоцінних необоротних матеріальних активів, за І квартал 2005 року на суму 1567,41 грн., І півріччя 2005 року на суму 1567,41 грн. по рахунку 93 "Витрати на збут".

В І кварталі 2005 року позивачем віднесено до складу валових витрат суму 3134,81 грн. –списання малоцінних необоротних матеріальних активів по первинній вартості, як зазначено відповідачем, без врахування 50% в сумі 1567,41 грн., яка вже була віднесена до складу валових витрат при придбанні.

Відповідач посилається на пп.5.3.2 п.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", згідно якому не включаються до складу валових витрат витрати на придбання, будівництво, реконструкцію, модернізацію, ремонт та інші поліпшення основних фондів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням нематеріальних активів, які підлягають амортизації, згідно із статтями 8 і 9 та підпунктом 7.9.4 цього Закону.

Відповідно до пп.8.1.2 п.8.1 ст.8 цього Закону амортизації підлягають витрати на:

придбання основних фондів та нематеріальних активів для власного виробничого використання, включаючи витрати на придбання племінної худоби та придбання, закладення і вирощування багаторічних насаджень до початку плодоношення;

самостійне виготовлення основних фондів для власних виробничих потреб, включаючи витрати на виплату заробітної плати працівникам, які були зайняті на виготовленні таких основних фондів;

проведення всіх видів ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних фондів.

Виходячи з фактичних обставин справи, приймаючи до уваги норми п.5.9 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затвердженого наказом Міністерства фінансів, в частині визначення вартості активів, що списуються, віднесення цієї вартості до складу валових витрат, суд вважає, що в таких діях позивача порушення зазначених вище положень не вбачаються, внаслідок чого висновок відповідача в цього приводу є безпідставним, необґрунтованим.

Також є безпідставним висновок відповідача щодо завищення суми валових витрат на суми списання в межах норм убутку товарів, які вже були віднесені до складу  валових витрат при оподаткуванні на склад.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем відображено в бухгалтерському обліку суми списання товарів в межах норм убутку за 2004 рік –2655,08 грн., за І півріччя 2005 року –1903,22 грн.

Виходячи з аналізу наведених вище норм Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", законодавець не передбачає корегування валових витрат при розрахунку  убутку товарів на суму убутку в межах норм. Витрати підприємства в межах норм убутку товарів є витратами, пов’язаними з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг), внаслідок чого включення позивачем до складу валових витрат убутку товарів в межах норм за 2004 рік, І півріччя 2005 року здійснено позивачем у відповідності з пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Стосовно встановленого відповідачем факту неправильного визначення балансової вартості основних фондів, що стало причиною, як зазначено в акті перевірки, завищення суми валових витрат на сум витрат по проведенню модернізації та ремонту основних засобів понад суму, що перевищує 10% сукупної балансової вартості основних засобів, в порушення пп.8.7.1 п.8.7 ст.8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", та завищення суми амортизаційних відрахувань за 2004 рік та І півріччя 2005 року в порушення пп.8.1.1, пп.8.1.2 п.8.1, пп.8.3.1 п.8.3 ст.8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем балансова вартість основних засобів І групи станом на 01.01.04 визначена з урахуванням самостійно визначеної відповідачем балансової вартості основних засобів І групи відповідно до акту перевірки позивача № 26/231.13457132 від 27.02.04 за період діяльності з 01.07.01 по 31.12.03.

Разом з тим, господарським судом Дніпропетровської області постановою від 07.02.06 у справі № 27/148 (набрало законної сили 15.06.06) за результатами розгляду спору між тими ж сторонами встановлений факт невірного визначення податковою інспекцією самостійно балансової вартості основних фондів станом на 01.01.04.

Відповідно до ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, оскільки висновки відповідача в цій частині ґрунтуються на фактах, які встановлені судом як неправильні, суд вважає неправомірним висновок відповідача, викладений в акті перевірки від 31.10.05, про завищення валових витрат та амортизаційних відрахувань.

З огляду на викладене, суд вважає дії відповідача по донарахуванню позивачеві податку на додану вартість за викладених обставин безпідставними, таким, що суперечать нормам діючого на момент спірних відносин законодавства, оскаржуване податкове повідомлення-рішення рішення підлягає визнанню  недійсним.

Вимоги позивача стосовно стягнення суми 4000,00 грн. витрат на послуги адвоката задоволенню не підлягають.

В підтвердження надання таких послуг позивачем поданий договір від 09.03.06 про надання юридичної допомоги, укладений позивачем з адвокатом Берус Н.В., та копії платіжних доручень № 000684 від 27.03.06 на суму 2000,00 грн., № 000728 від 30.03.06 на суму 2000,00 грн.

За умовами договору від 09.03.06 з урахуванням додаткової угоди до нього від 17.05.06, повірений (Берус Н.В.) зобов’язувався підготувати адміністративний позов та представляти інтереси позивача по оскарженню податкового повідомлення-рішення № /3/18441 від 15.05.06 в господарському суді Дніпропетровської області, апеляційної та касаційної інстанціях.

Як вбачається з копії платіжного доручення № 000684 від 27.03.06, сплата грошових котів в сумі 2000,00 грн. здійснена позивачем на користь Берус Н.В. як плата за юридичні послуги згідно домовленості від 23.08.05, тобто за межами укладеного договору про надання юридичної допомоги від 09.03.06, внаслідок чого відповідно до ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України судом зазначений документ в якості доказів не приймається як неналежний.

Стосовно факту перерахування суми 2000,00 грн. за платіжним дорученням № 000728 від 30.03.06, суд вважає, що в даному випадку без доказів в підтвердження факту надання правової допомоги із зазначенням обсягу і вартості наданих послуг, факт перерахування коштів на користь Берус Н.В. не є достатнім доказом понесення позивачем судових витрат - в розумінні ст.87 КАС України витрат на правову допомогу, що пов’язані в розглядом даної справи.

Також суд вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на проведення судової експертизи. Положення статей 92, 94 КАС України передбачають право сторони на отримання компенсації понесених нею витрат.

Документи в підтвердження понесення позивачем зазначених витрат, їх розміру позивачем не подані, в матеріалах справи відсутні, внаслідок чого суд вважає такі вимоги безпідставними через не доведення факту понесення позивачем витрат на проведення судової експертизи.

Клопотання позивача про повернення надмірно сплаченої суми судового збору в сумі 931,44 грн. підлягає задоволенню.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем при поданні адміністративного позову у даній справі сплачений судовий збір в сумі 934 грн. 84 коп. платіжним дорученням № 001089 від 16.05.06.

Розмір судового збору визначається відповідно до п.3 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, пп."б" п.1 ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України  "Про державне мито" і повинен складати  в даному випадку 3 грн. 40 коп.

Відповідно до ч.2 ст.89 КАС України судовий збір, сплачений у більшому розмірі, ніж встановлено законом, повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись ст.94, ст.ст.160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції, м. Нікополь № /3/18441 від 15.05.06.

Стягнути з державного бюджету на користь Закритого акціонерного товариства "Центральний універмаг", м. Нікополь, Дніпропетровської області, 3,40 грн. судового збору.

Повернути з державного бюджету Закритому акціонерному товариству "Центральний універмаг", м. Нікополь, Дніпропетровської області, 931 грн. 44 коп. –суму надмірно сплаченого платіжним дорученням № 001089 від 16.05.06, що залишається в матеріалах справи, судового збору.

В задоволенні вимог про утримання з Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції, м. Нікополь на користь Закритого акціонерного товариства "Центральний універмаг", м. Нікополь, Дніпропетровської області 4000,00 грн. за послуги адвоката та витрат, пов’язаних з проведенням судово-економічної експертизи, відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

І.Ю. Добродняк

15.06.07
Згiдно з оригіналом

Помічник судді
Н.Ф. Голов'яшкіна