ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.07
р.
Справа № 38/128а

Господарський суд Донецької області
у складі судді Радіонової О.О.

при секретарі судового засіданні
Тулаіновій І.А.

розглянувши матеріали справи за
позовом:  Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 м. Маріуполь Донецької області

до відповідача: Маріупольської
міської ради м. Маріуполь Донецької області

за участю третьої особи:
Маріупольського міського управління земельних ресурсів м. Маріуполь Донецької
області

про визнання недійсним рішення
Маріупольської міської ради  НОМЕР_1 та
зобов'язання Маріупольської міської ради розглянути питання щодо надання
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_2)
площею 0,0072 га для будівництва магазину АДРЕСА_1

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник
за дов. НОМЕР_3.

від відповідача: Бурлаченко О.С.
гол. спец. юрисконсульт юр. відділу за дов. № 047-93 від 23.04.2007р.

від третьої особи: не з”явився

У судовому засіданні оголошувалася

перерва з 22.05.2007р. по 29.05.2007р

згідно
вимог ст. 150 КАС України

Суть справи:

Позивач, Фізична особа - підприємець
ОСОБА_1 м. Маріуполь Донецької області звернувся до  господарського суду з позовною заявою до
Маріупольської міської ради м. Маріуполь Донецької області про  визнання недійсним рішення Маріупольської
міської ради  НОМЕР_1 та зобов'язання
Маріупольської міської ради розглянути питання щодо надання фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_2) площею
0,0072 га для будівництва магазину АДРЕСА_1

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на норми ст.ст. 20, 23 Господарського кодексу України, ст.ст.116,
152 Земельного кодексу України,  ст. 77
Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” та  вважає, що прийняте відповідачем рішення
НОМЕР_1, яким відмовлено приватному підприємцю ОСОБА_1 в наданні земельної
ділянки АДРЕСА_1  є актом ненормативного
характеру, який  суперечить діючому законодавства
та  ущемлює його права та законні
інтереси.

У зв”язку з набуттям чинності з
01.11.2005р. Закону України “Про внесення змін до Кодексу адміністративного
судочинства України” № 2953-1У від 06.10.2005р., яким пункти 6 та 7 розділу У11
Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства
України були викладені в новій редакції, згідно якої до початку діяльності
окружного адміністративного суду позовні заяви у господарських справах, що
віднесені цим Кодексом до адміністративної юрисдикції, заяви (подання) про
перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими та винятковими обставинами у
таких справах, розглядаються господарським судом в порядку, встановленому
Кодексом адміністративного судочинства України, 06.04.2007р. судом було
відкрито провадження в адміністративній справі
№ 38/128а, оскільки у спірних правовідносинах Маріупольська міська рада
виступає як суб'єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські
функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору та відповідає вимогам,
передбаченим ст. 3 КАС України.

Відповідач надав суду відзив на
позовну заяву НОМЕР_20, який судом розглянутий, прийнятий до уваги та залучений
до матеріалів справи.

У відзиві відповідач позовні вимоги
не визнає з посиланням на таке:

- згідно з п. 34 ст. 26 Закону
України “Про місцеве самоврядування в Україні” до виключної компетенції міських
рад відноситься вирішення питань щодо врегулювання земельних відносин. Згідно
ст. 59 цього ж Закону рішення міської ради вважається прийнятим, якщо за нього
проголосувало більшість депутатів від загальної кількості у раді. Питання
врегулювання земельних відносин вирішуються на пленарному засіданні міської
ради - сесії згідно з п. 34 ст. 26 та п. 2 ст. 77 Закону України “Про місцеве
самоврядування в Україні”. Таким чином, законодавством передбачено, що способом
волевиявлення міської ради, яка здійснює право власності від імені відповідної
територіальної громади, у відношенні регулювання земельних відносин, є
прийняття відповідного рішення;

- відповідач вважає, що не порушував
законні права позивача, оскільки діяв у межах своїх повноважень на принципах
законності, дотримання місцевих та державних інтересів;

- крім того, відповідач вважає, що
даний спір не повинен розглядатися господарським судом згідно вимог ст. 12 ГПК
України в редакції Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з
корпоративних спорів” № 483-V від 15 грудня 2006 року, який набрав чинності з дня
опублікування в газеті “Урядовий кур'єр” № 247 від 29 грудня 2006 року.

На підставі наведеного просить суд у
позові відмовити.

Позивач надав суду заперечення на
відзив відповідача від 03.05.2007р., в яких, зокрема зазначив, в якості  обґрунтування відмови в наданні земельної
ділянки в оскаржуваному рішенні вказано, що на підставі рішення приватним
підприємцем ОСОБА_1 розроблена та узгоджена у встановленому порядку
проектно-кошторисна документація на будівництво магазина АДРЕСА_1, але враховуючи
пропозиції постійних комісій міської ради, які пропонують відмовити у наданні
земельної ділянки у зв”язку з перенасиченістю вулиці Казанцева об”єктами
торгівлі та необхідністю вільного доступу до тепломережі. Згідно висновку
Головного управління архітектури та градобудівництва Маріупольської міської
ради НОМЕР_4 вважається можливим відвести в оренду земельну ділянку площею
0,0072 га строком на 3 роки. Висновком Маріупольської міськсанепідстанції
НОМЕР_5 передбачено, що земельна ділянка площею 0,0072 га АДРЕСА_1 придатна для
будівництва торгівельного центру ПП ОСОБА_1

Згідно висновку Маріупольського
міського управління земельних ресурсів НОМЕР_6 ПП ОСОБА_1 рекомендовано надати
в оренду терміном на 3 роки земельну ділянку площею 0,0072 га для будівництва
магазину. Актом вибору та обстеження земельної ділянки передбачено, що
суміжними землекористувачами є землі МКП “Маріупольтепломережа” та землі
міської ради та при винесенні меж претензій з боку суміжних
землекористувачів,  в тому числі МКП
“Маріупольтепломережа”, не заявлено, про що складено вказаний акт.

На підставі наведеного, позивач
вважає, що рішення Маріупольської міської ради НОМЕР_1, суперечить діючому
законодавству України та ущемлює його права та законні інтереси.

Відповідач у судовому засіданні
надав суду пояснення, які судом розглянуті, прийняті до уваги та залучені до
матеріалів справи.

В поясненнях відповідач зазначив,
що в матеріалах справи маються зауваження голів постійних комісій з питання
надання земельної ділянки ПП ОСОБА_1, в яких вказано, що за доцільне відмовити
позивачу в наданні земельної ділянки у зв”язку з перенасиченістю торгівельних
точок по вул. Казанцева в м. Маріуполі та небезпекою дорожнього руху.
Перенасиченість торгівельних точок створює перешкоду щодо організації
дорожнього руху та можливість виникнення дорожньо-транспортних пригод у зв”язку
з тим, що по вул. Казанцева розташований Центральний ринок, який є об”єктом
масового скупчення  громадян.

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у судове засідання не
з”явилася, але надіслала суду пояснення № бн від 21.05.2007р., в яких
повідомила про те, що позовні вимоги незаконні та необґрунтовані з посиланням
на таке.

У випадку  будівництва магазину на спірній земельній
ділянці та використання земельної ділянки за цільовим призначенням буде значно
ускладнено доступ   до комунікацій КП
“Маріупольтепломережа”, а відтак, обслуговування підземних комунікацій стане
неможливим. Дані земельні відносини повинні бути врегульовані шляхом укладення
договору земельного сервітуту. Згідно ч. 1 ст. 98 Земельного кодексу України
право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної
ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною
ділянкою.

Також третя особа
зазначила, що дане питання не узгоджувалося з КП “Маріупольтепломережа”. Актом
винесення на місцевість та узгодження меж землекористування ПП ОСОБА_1 для
будівництва магазину КП “Маріупольтепломережа” були узгоджені  зовнішні границі земельної ділянки, але не
узгоджене питання розміщення на спірній земельній ділянці магазину. Таким
чином, на думку третьої особи, позивач повинен був укласти договір земельного
сервітуту з КП “Маріупольтепломережа” на право експлуатації лінейних комунікацій
та трубопроводів, передбачений п. “в” ст.. 99 Земельного кодексу України.

Позивач у судовому засіданні
22.05.2007р. надав суду заперечення на відзив від 10.05.2007р., в яких
зазначив, що оскаржене рішення прийнято з порушенням діючого законодавства, а
саме ст. 123 ЗК України та підлягає скасуванню. Проект землеустрою даної
земельної ділянки був узгоджений в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 124, ч. 6
ст. 123 Земельного кодексу України. Згідно ч. 9 ст. 123 ЗК України відмову
органів місцевого самоврядування або органів виконавчої влади у наданні
земельної ділянки в користування або залишення клопотання без розгляду може
бути оскаржено в судовому порядку.

Крім того, позивач наполягає, що в
порушення вимог ч. 9 ст. 123 ЗК України рішення Маріупольської міської ради
НОМЕР_1 не містить мотивувального обґрунтування з посиланням на відповідні
положення нормативно-правових актів.

У судовому засіданні 29.05.2007р.
позивач надав суду пояснення від 24.05.2007р, які судом розглянуті, прийняті до
уваги та залучені до матеріалів справи.

Сторони у попередньому судовому засіданні
08.05.2007р. надали клопотання відповідно до
ст. 121  КАС  України про згоду на початок судового
розгляду справи в цей же день, яке судом розглянуто та задоволено.

Сторонам у судовому засіданні
роз”яснені права та обов”язки згідно вимог ст.ст. 49, 51 КАС України та вручені
пам”ятки на виконання ст. 130 КАС України.

У судовому засіданні сторони надали
клопотання про відмову від фіксації судового процесу технічними засобами, яке
судом прийнято до розгляду та задоволено.

Судом складений протокол судового
засідання згідно вимог ст. 45 КАС України.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, господарський суд , -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до свідоцтва про
державну реєстрацію  виконавчого комітету
Маріупольської міської ради Донецької області
НОМЕР_7 ОСОБА_1 (далі- позивач)
зареєстрований як фізична особа-підприємець (ідентифікаційний номер
НОМЕР_8).

Рішенням виконкому Маріупольської
міської ради НОМЕР_9 узгоджено місце розташування земельної ділянки приватному
підприємцю ОСОБА_1 площею
72 кв. м (кадастровий номер НОМЕР_2) для будівництва торгового центру
АДРЕСА_1

25.11.2004р. між виконкомом
Маріупольської міської ради та позивачем був укладений договір на право
резервування земельної ділянки НОМЕР_10, зареєстрований від 09.12.2004р.

Розроблений проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки позивачеві для будівництва магазину АДРЕСА_1, з
якого вбачається, що рішенням виконкому Маріупольської міської ради від
21.08.2002р. № 367/9 надана із земель енергетичної системи у постійне
користування міському комунальному підприємству “Маріупольтепломережа” земельна
ділянка (кадастровий номер НОМЕР_11) площею 0,2409 га для експлуатації котельні
АДРЕСА_1, яким передбачено наступне.

Рішенням виконкому Маріупольської
міської ради НОМЕР_9 припинено право постійного користування міському
комунальному підприємству “Маріупольтепломережа” частиною земельної ділянки
площею 72 кв.м АДРЕСА_1а у Жовтневому районі міста.

На стадії попереднього погодження
місця розташування земельної ділянки було встановлено, що через ділянку
проходять мережі водопостачання та каналізації, які підлягають винесенню за
межі ділянки на підставі технічних умов НОМЕР_12., виданих КП “МВУВКП”.

Відповідно до ст. 38 Земельного
кодексу України земельна ділянка віднесена по категорії земель - до земель
житлової та громадської забудови; по функціональному призначенню - до земель
комерційного використання.

Згідно висновку НОМЕР_13 із строком
дії 2 роки, головне управління архітектури та градобудівництва вважає за
необхідне відвести в оренду строком на 3 роки площею 0,0072 га земельну ділянку
АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_2) ПП ОСОБА_1

Позитивні висновки надані
Приазовською екологічною інспекцією НОМЕР_14 та відділом культури
Маріупольської міської ради НОМЕР_15.

Вказана земельна ділянка придатна
для будівництва торгового центру ПП ОСОБА_1 на підставі висновку НОМЕР_16
Маріупольськой санепідстанції.

Згідно висновку НОМЕР_17
Маріупольське міське управління земельних ресурсів рекомендує надати позивачу в
оренду терміном на 3 роки земельну ділянку площею 0,0072 га для будівництва
магазину за умови використання земельної ділянки за цільовим призначенням та
отримання позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації
в Донецькому обласному головному управлінні земельних ресурсів.

Висновком державної землевпорядної
експертизи НОМЕР_18 підтверджено, що землевпорядна документація відповідає
вимогам чинного законодавства України та встановленим нормам і правилам,
оцінюється позитивно та погоджується.

Актом винесення на місцевість та
узгодження меж землекористування приватного підприємця ОСОБА_1 для будівництва
торгового центру АДРЕСА_1 від 05.08.2005р. встановлено, що суміжними
землекористувачами є землі Маріупольської міської ради та землі МКП
“Маріупольтепломережа”. При винесенні меж претензій з боку суміжних
землекористувачів не заявлено, про що складений даний акт.

Рішенням Маріупольської міської
ради НОМЕР_1 приватному підприємцю ОСОБА_1 було відмовлено у наданні земельної
ділянки (кадастровий номерНОМЕР_2) для будівництва магазина АДРЕСА_1 в
Жовтневом районі м. Маріуполя з посиланням на ст. 26 Закону України “Про
місцеве самоврядування в Україні” та з врахуванням пропозицій постійних комісій
міської ради у зв”язку з перенасиченістю вулиці Казанцева об”єктами торгівлі та
необхідністю вільного доступу до тепломережі.

Позивач з рішенням не згодний та
просить суд визнати його недійсним та зобов”язати відповідача розглянути
питання щодо надання позивачеві земельної ділянки площею 0, 0072 га для
будівництва магазина АДРЕСА_1.

Згідно ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на  рішення Маріупольської
міської ради НОМЕР_1, рішення виконкому Маріупольської  міської ради НОМЕР_9, договір на право
резервування земельної ділянки НОМЕР_10 від 25.11.2004р.., проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки, заперечення на відзив від 03.05.2007р.,
заперечення на відзив від 10.05.2007р., пояснення від 24.05.2007р.,
правовстановлюючі документи тощо.

Відповідач посилається на відзив по
справі НОМЕР_18, пояснення від 08.05.2007р., пропозиції постійних комісій,
правовстановлюючі документи тощо.

Суд оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об”єктивному дослідженні відповідно ч. 1 ст. 86 КАС
України.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Спосіб - це визначене законом в їх
компетенції те, яким чином здійснюються дії, спрямовані на реалізацію владних
повноважень. Здійснюючи такі дії, вони можуть спиратися тільки на компетенційні
права і обов”язки та використовувати у своїй діяльності ті засоби, форми,
прийоми, що передбачені законодавством.

Однією із найважливіших ознак
правової держави є її пов”язаність правовим законом. Це означає, що діяльність
зазначених органів, посадових осіб повинна здійснюватися на основі правових
актів, у їх межах і за процедурою, встановленою цими актами.

Владні повноваження надаються
органам держави та органам місцевого самоврядування, їх посадовим особам для
обов”язкової реалізації. Якщо користування громадянином своїми правами залежить
від його волі, то суб”єкт владних повноважень зобов”язаний здійснювати надані
йому права для забезпечення і захисту публічних інтересів.

Статтею 2 Закону України “Про
місцеве самоврядування в Україні” від 21.05.1997р.             № 280/97-ВР в редакції Закону від
19.12.2006р. (далі - Закон України № 280/97-ВР) визначено, що місцеве
самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність
територіальної громади - жителів села чи добровільного об”єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під
відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати
питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Одним із  основних принципів місцевого самоврядування є
законність ( ст. 4 Закону України № 280/97-ВР).

Сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні
громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження
місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими
законами ( ст. 10 Закону України № 280/97-ВР).

Частиною 3 ст. 24 Закону
України  № 280/97-ВР встановлено, що
органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та
керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента
України, Кабінету Міністрів України..., прийнятими у межах їхньої компетенції.

Пунктом 34 ст. 26 Закону України №
280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної,
міської ради вирішується відповідно до закону питання регулювання земельних
відносин.

Рада в межах своїх повноважень
приймає нормативні та інші акти у формі рішень, визначено у пункті 1 ст. 59
Закону України № 280/97-ВР.

Акт державного чи іншого органу -
це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який
породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших
суспільних відносин і має обов”язковий характер для суб”єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу,
який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано
ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру,
тобто індивідуальні.

Що до актів ненормативного
характеру ( індивідуальних актів), то вони породжують права і обов”язки тільки
у того суб”єкта ( чи визначеного ними певного кола суб”єктів),  якому вони адресовані.

Форми, найменування і порядок
прийняття актів державними чи іншими органами                 ( далі - акти) залежать від
місця даного органу у системі відповідних органів та його компетенції і
регламентуються Конституцією України, відповідними законами України та
положеннями.

Підставами для визнання акта
недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та /або
визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов”язковою умовою
визнання акта недійсним є також порушення у зв”язку з прийняттям відповідного
акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації -
позивача у справі.

Акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або
законам України визнаються незаконними в судовому порядку ( п.10 ст. 59 Закону
України № 280/97-ВР).

Пунктом 6 ст. 123 Земельного
кодексу України передбачено, що проект відведення земельної ділянки
погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах,
природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та
охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної
експертизи по об”єктах, які їй підлягають подається до відповідної державної
адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у
місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають
рішення про надання земельної ділянки

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем були дотримані вимоги п. 6 ст. 123 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 20 Господарського
кодексу України кожен суб”єкт господарювання має право на захист своїх законних
інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб”єктів захищаються шляхом
визнання наявності або відсутності прав, визнання повністю або частково
недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

За приписами п. 9 ст. 123
Земельного кодексу України відмову органів місцевого самоврядування або органів
виконавчої влади у наданні земельної ділянки в користування або залишення
клопотання без розгляду може бути оскаржено в судовому порядку.

Оскаржуване рішення Маріупольської
міської ради НОМЕР_1   “Про відмову
приватному підприємцю ОСОБА_1 в наданні земельної ділянки АДРЕСА_1”  є актом ненормативного характера, оскільки
породжує права і обов”язки тільки у того суб”єкта, якому воно адресоване.

Дане рішення прийнято на підставі
ст. 26 Закону України № 280/97-ВР та вмотивовано пропозицією постійних комісій
міської ради, які  вважають, що позивачу
слід відмовити в наданні земельної ділянки АДРЕСА_1 у зв”язку з перенасиченістю
вул. Казанцева  об”єктами торгівлі та
необхідністю вільного доступу до тепломережі.

В той же час, актом винесення на
місцевість та узгодження меж землекористування приватного підприємця ОСОБА_1
для будівництва торгового центру АДРЕСА_1 від 05.08.2005р. встановлено, що
суміжними землекористувачами є землі Маріупольської міської ради та землі МКП
“Маріупольтепломережа”. При винесенні меж претензій з боку суміжних
землекористувачів не заявлено.

За приписами п. 1 ст. 47 Закону
України «Про місцеве самоврядування в Україні» постійні комісії ради є органами
ради, що обираються з числа її депутатів для вивчення, попереднього розгляду і
підготовки питань, які належить до її відання, здійснення контролю за виконання
рішень ради, її виконавчого комітету.

Там же передбачено, що за
результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і
рекомендації. Висновки і рекомендації постійної комісії приймаються більшістю
голосів від загального складу комісії і підписуються головою комісії, а в разі
його відсутності - заступником голови або секретарем комісії. Протоколи
засідань комісії підписуються головою і секретарем комісії.

Відповідачем по справі не були
надані суду протоколи постійних комісій, оформлені у встановленому Законом
порядку щодо розгляду питання про відмову позивачу у наданні земельної ділянки
АДРЕСА_1 в Жовтневом районі міста, замість цього суду надані пропозиції
постійних комісій з питань науки та освіти та з питань законності, забезпечення
громадського порядку, захисту прав та свобод людини.

Відповідно до вимог частини другої
ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи
бездіяльність суб”єкта владних повноважень обов”язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, правомірність прийнятого
відповідачем рішення не підтверджена відповідними доказами та не обґрунтована з
посиланням на відповідні норми законодавства.

З огляду на наведене, суд вважає, що
відповідачем не доведена суду правомірність прийняття Маріупольською міською
радою рішення НОМЕР_19   та порушені
права та законні інтереси позивача як суб”єкта господарювання, які захищаються
шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади
або органів місцевого самоврядування.

Крім того, посилання відповідача на
те, що дана справа не повинна розглядатися у господарському суді суд відхиляє,
посилаючись на наступне.

Спосіб захисту права обирається
суб”єктом відповідно до ст. 55 Конституції України, якою передбачено, що
кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб, і відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та
основних свобод 1950 року, в якій прямо зазначено, що “кожен при вирішенні
питання щодо його цивільних прав та обов”язків... має право на справедливий і відкритий
розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим
законом”.

Пунктом 5 розділу У11 “Прикінцеві та
перехідні положення” КАС України ( у редакції Закону України від 06.10.2005р. №
2953-У) передбачено, щодо початку діяльності окружних та апеляційних
адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судом
відповідно до ГПК України 1991 року, вирішують у першій та апеляційний
інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суду за правилами КАС
України.

Спори з питань визнання актів  органів місцевого самоврядування або органів
виконавчої влади у наданні земельної ділянки в
постійне користування юридичним особам відповідно до статті 12 ч. 1
Господарського процесуального кодексу України вирішуються господарськими судами
України.

З огляду на вищенаведене суд
вважає, що позовні вимоги про  визнання
недійсним рішення Маріупольської міської ради
НОМЕР_1 та зобов'язання Маріупольської міської ради розглянути питання
щодо надання фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 земельної ділянки (кадастровий
номер НОМЕР_2) площею 0,0072 га для будівництва магазину АДРЕСА_1 є
обґрунтованими, доказаними та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу
відповідно вимог  ч.1 ст. 94 КАС України.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст.17, 48, 69, 71, 87, 89,  94,
122-127, 133-154, 160, 162, 163, пунктів 2-1, 6,7 Прикінцевих та перехідних
положень Кодексу адміністративного судочинства України господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1
м. Маріуполь Донецької області до Маріупольської міської ради м.
Маріуполь Донецької області про  визнання
недійсним рішення Маріупольської міської ради
НОМЕР_1 та зобов'язання Маріупольської міської ради розглянути питання
щодо надання фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 земельної ділянки (кадастровий
номер НОМЕР_2) площею 0,0072 га для будівництва магазину АДРЕСА_1,
задовольнити.

Визнати недійсним  рішення
Маріупольської міської ради НОМЕР_19.

Зобов”язати Маріупольську міську раду
розглянути питання щодо надання фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 земельної
ділянки (кадастровий номер НОМЕР_2) площею 0,0072 га для будівництва магазину
АДРЕСА_1.

Відшкодувати фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_1 м. Маріуполь Донецької області з Державного бюджету України
судові витрати у розмірі 3 грн. 40 коп.

У судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частину постанови згідно вимог ч. 4 ст. 167 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про
апеляційне оскарження постанови суду протягом десяти днів з дня проголошення
постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя

Надруковано 4 примірника:

1 - до справи

2 - сторонам у справі

1- третій особі