ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"24" квітня 2007 р.
Справа № 34-23/208-05-6474

м. Одеса

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Сидоренко М.В.,

суддів Таценко Н.Б., Мишкіної М.А.

при секретарі судового засідання  Іоффе С.Б.

за участю представників сторін

від позивача: Грандовська Т.М.

від відповідача:  Федоровська І.О., Стах Б.М.

від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

Української аграрної біржі - Гладишко Ю.П.,

ВАТ „Державний експортно-імпортний банк України” - Мельниченко Н.О.,

Головного управління Державного казначейства України в Одеській області –не з’явився,

Міністерства фінансів України - не з’явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства „Іванівське ремонтно-транспортне підприємство”

на рішення господарського суду Одеської області

від 16.01.2007 р.

у справі № 34-23/208-05-6474

за позовом Березівської міжрайонної державної податкової інспекції Одеської області

до відкритого акціонерного товариства „Іванівське ремонтно-транспортне підприємство”

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Української аграрної біржі, ВАТ „Державний експортно-імпортний банк України”, Головного управління Державного казначейства України в Одеській області, Міністерства фінансів України

про стягнення  заборгованості за іноземними кредитами, залученими під державні гарантії на суму 301054,42 доларів США та пені на суму 307330,19 грн.

Апеляційною інстанцією здійснювалась повна фіксація судового процесу.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду від 16.01.2007 р. по даній справі (суддя Фаєр Ю.Г.) уточненні позовні вимоги Березівської міжрайонної державної податкової інспекції Одеської області (далі –МДПІ) задоволені, стягнуто з відкритого акціонерного товариства „Іванівське ремонтно-транспортне підприємство” (далі –ВАТ) на користь Державного бюджету України в особі Державного казначейства України 301054,42 доларів США основної суми реструктурованої та/або простроченої реструктурованої заборгованості перед державним бюджетом за іноземним кредитом, та/або відсотків згідно з угодою про реструктурування № 130-04/169 від 31.12.2003 р. і 307330,19 грн. пені за невиконання зобов’язань за іноземним кредитом.

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити МДПІ в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального (ст. 6 Конституції України, ст. 19 Закону України „Про державний бюджет України на 2005 рік”) та процесуального права (ст. 33, 43, 111-12 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, судова колегія, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 19.09.1996 р. між Кабінетом Міністрів України, представленим Міністерством фінансів України з однієї сторони, та Державним експортно-імпортним банком України надалі - фінансовий агент) з другої сторони була укладена агентська угода, згідно якої Кабінет Міністрів України доручає, а фінансовий агент приймає на себе  обов'язки виконувати агентські (посередницькі) функції по залученню Зовнішніх кредитів (іноземних кредитів (кредитних ліній), що залучаються та/або обслуговуються фінансовим агентом згідно з відповідним рішенням Кабінету Міністрів України) та наданню позичальникам внутрішніх кредитів (тобто кредитів, які надаються фінансовим агентом від імені Кабінету Міністрів України за рахунок зовнішніх кредитів українським юридичним особам-позичальникам) повернення яких іноземним кредиторам гарантовано Кабінетом Міністрів України. Крім того, Кабінет Міністрів України доручає, а Міністерство фінансів України приймає на себе обов'язок по забезпеченню коштами гарантійних зобов'язань Кабінету Міністрів України перед іноземними кредиторами щодо виконання фінансовим агентом зобов'язань, які випливають з угод про надання зовнішніх кредитів. 23.07.1997 р. між Українською аграрною біржею (позичальник) та Сосьете Женераль, банківською корпорацією, діючою через відділення в Нью-Йорку, як організатором та як кредитором, була укладена угода, згідно якої Державний експортно-імпортний банк України, Національне агентство України по реконструкції та розвитку, діюче від імені Кабінету довірених осіб України та Сосьете Женераль, відділення в Нью-Йорку, уклали кредитну угоду від 26.06.1997 р. з Експортно-імпортним банком Сполучених Штатів з посиланням на гарантію Ексімбанку №АРО72205ХХ-Україна (гарантована кредитна угода), у відповідності з якою позичальнику буде наданий гарантований експортний фінансовий кредит в сумі 66 300 000 доларів США для закупівлі товарів позичальником в США для експорту в країну позичальника та виплати відповідної комісії за страхування. У відповідності з умовами цієї угоди позичальник бажає профінансувати, а кредитор бажає надати кредит по фінансуванню експорту на суму 10 842 254 доларів США для фінансування авансової частини платежу наданого для закупівлі таких товарів та у відповідності з умовами цієї гарантійної угоди гарант погодився гарантувати платіж повністю, коли він належить до виплати усіх сум які належать до виплати позичальником по цій угоді.

24.07.1997 р. між Державним експортно-імпортним банком України (далі - кредитор), Українською аграрною біржею, яка виконує функції державного агенту із залучення кредиту для закупівлі сільськогосподарської техніки компанії "Кейс Корпорейшн" (далі - позичальник) була укладена кредитна угода №18/03-149, згідно якої кредитор надає позичальнику кредит, позичальник повертає кредит, сплачує відсотки, комісії та відшкодовує витрати, пов'язані з обслуговуванням кредиту, на умовах, викладених у внутрішній кредитній угоді.

19.06.2002 р. між Українською аграрною біржею (далі - лізингодавець), що виступає згідно з постановою КМУ № 753 від 15.07.1997р. у ролі державного агенту з поставки сільськогосподарської техніки компанії "Кейс Корпорейшн" та відповідачем (лізингоодержувач) був укладений договір фінансового лізингу № 152, вартість якого склала 306952 доларів США, і згідно якого лізингодавець, відповідно до запиту лізингоодержувача від 05.06.2002 р., надає лізингоодержувачу у вигляді фінансового лізингу з правом викупу в платне користування об'єкт лізингу на умовах, що визначаються цим договором, а лізингодавець придбає у компанії "Кейс Корпорейшн" (далі - продавець) трактори, зернозбиральні комбайни, жатки, пристрої до жаток та запасні частини (далі - техніка) згідно з номенклатурою, цінами та у кількості у відповідності з контрактом купівлі-продажу № 6/3076 ІЖК від 08.05.1996 р. між лізингодавцем та продавцем.

28.10.2003 р. лізингодавець та відповідач за результатами звіряння розрахунків і документів за договором фінансового лізингу № 152 від 19.06.2002р. та додаткам встановили, що здійснені лізингоодержувачем розрахунки складають 8 335, 41 доларів США, а заборгованість лізингоодержувача станом на 5.07.2003р. становить 298 616, 59 доларів США, про що свідчить акт звіряння розрахунків № 152/2 до договору фінансового лізингу № 152 від 19.06.2002 р.

31.12.2003 р. між Міністерством фінансів України, лізингодавцем та відповідачем була укладена угода про реструктурування № 130-04/169, згідно якої Міністерство фінансів України реструктурує прострочену заборгованість станом на 01.01.2003 р. перед державою в сумі 298 616, 59 доларів США за кредитами, наданими лізингодавцю на умовах кредитної угоди від 24.07.1997 р. № 18/03-149, укладеної між Укрексімбанком від імені Кабінету Міністрів України та лізингодавцем, кредитної угоди від 23.07.1997 р., укладеної між лізингодавцем та банком Сосьете Женераль, а лізингодавець погашає цю заборгованість у строки та на умовах, що визначені в угоді.

09.03.2004 р. лізингодавець та відповідач уклали договір викупу сільськогосподарської техніки № 2003-В/34, згідно якого відповідач повертає лізингодавцю з користування на умовах фінансового лізингу техніку, лізингодавець передає техніку відповідачу, відповідач приймає техніку у власність та зобов'язується оплатити викупну вартість техніки та плату за розстрочення платежу на користь третьої особи - Міністерства фінансів України. В п. 4.1 цього договору запроваджена сплата викупної вартості техніки відповідачем з розстроченням платежу на строк оплати в період до 7-ми років піврічними платежами, що відповідає умовам Угоди про реструктурування, за визначеним графіком.

03.06.2004 р. ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України", який діє від імені та за дорученням КМУ, представленим Мінфіном України та відповідач уклали договір застави №130-04/169/029, згідно якого заставою за цим договором забезпечуються всі вимоги Мінфіну України, що випливають з угоди про реструктурування, відповідно до якої Мінфін України, при виконанні лізингодавцем певних її умов, реструктурує прострочену станом на 01.01.2003 р. заборгованість перед державою у сумі 298 616, 59 доларів США, а лізингодавець погашає прострочену заборгованість не пізніше 31.10.2010 р. на умовах зазначених в угоді про реструктуризацію. В забезпечення виконання зобов'язання лізингодавця за угодою про реструктурування відповідач заставляє транспортні засоби з обладнанням та сільгосптехніку.

03.06.2004 р. між тими ж сторонами був укладений аналогічний договір застави № 130-04/169/030, відповідно до умов якого відповідач заставляє майнові вимоги, а саме право вимоги за довгостроковими договорами про надання послуг по збиранню врожаю № 03-122 від 24.12.2003 р., укладеним між відповідачем та СТОВ "Княжики" та № 03-121 від 24.12.2003 р., укладеним між відповідачем та ДП "Долина". З моменту отримання відповідачем виручки (грошових коштів) за договором на збирання врожаю, остання стає предметом застави за цим договором.

30.09.2004 р. між ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України", який діє від імені та за дорученням КМУ, представленим Мінфіном України (іпотекодержателем) за цим договором та агентською угодою від 19.09.1996 р., укладеною між КМУ представленим Мінфіном України, ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та відповідачем (іпотекодавець) укладено іпотечний договір № 130-04/169/069, згідно якого іпотекою забезпечуються всі вимоги іпотекодержателя, що випливають із угоди про реструктурування, відповідно до якої іпотекодержатель при виконанні лізингодавцем умов, реструктурує прострочену станом на 01.01.2003 р. заборгованість перед державою на суму 298 616, 59 доларів США. Предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених в угоді про реструктурування зобов'язань боржника, є нерухоме майно - нежитлова будівля, станція технічного обслуговування автомобілів „СТОА”, що знаходиться за адресою: Одеська область, Іванівський район, смт Іванівка, вул. Леніна, 143А, загальною площею 796, 1 кв. м.

28.10.2004 р. ухвалою Господарського суду Одеської області по справі № 27-7/170-03-5046 за позовом Української аграрної біржі, ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України", Державного казначейства України, НАК „Украгролізинг” до ВАТ "Іванівське ремонтно-транспортне підприємство" та ЗАТ „Агротехніка” про стягнення 1 726 032, 35 грн. (зобов'язання відповідача по договору фінансового лізингу № 152 від 19.06.2002 р., сума еквівалентна 298 616, 59 доларів США) було затверджено мирову угоду від 30.09.2004 р. між Українською аграрною біржею та ВАТ "Іванівське ремонтно-транспортне підприємство”, згідно якої Українська аграрна біржа надає ВАТ „Іванівське ремонтно-транспортне підприємство” розстрочку на виконання грошових зобов'язань строком на 14 місяців, ВАТ „Іванівське ремонтно-транспортне підприємство” визнає свої зобов'язання за договором фінансового лізингу № 152 від 19.06.2002 р. в розмірі 1 592 522, 27 грн., що еквівалентно 298 616, 59 доларів США та зобов'язується сплатити суму боргу, плату за розстрочення згідно із умовами Угоди та Договору у термін, на умовах та у спосіб, визначених у цій мировій угоді на користь третьої особи - Міністерства фінансів України за визначеним графіком, а також сплатити відсотки, що нараховуються згідно з Угодою. У разі точного, вчасного та належного виконання ВАТ "Іванівське ремонтно-транспортне підприємство" даної мирової угоди Українська аграрна біржа відмовляється від свого права стягнення пені в розмірі 109 949, 48 грн. та 3% річних в розмірі 23 560, 60 грн.

На 30.09.2004 р. сторони підтверджують здійснені відповідачем платежі згідно платіжного доручення № 123 від 17.08.2004 р. на суму 50 000 грн., що на дату перерахування еквівалентно 9 410, 70 доларів США.

Позивач встановивши на підставі подань Управління державного казначейства в Одеській області, що станом на 01.03.2005 р. заборгованість відповідача складає 294 713, 93 доларів США (основний борг за кредитом, залученим під державні гарантії), 6 340, 49 доларів США (відсотки за надані гарантії по іноземному кредиту), 20 284, 49 грн. (пеня по основному боргу і всього, станом на 29.04.2005 р. на суму 301 054, 42 доларів США та 14 634, 49 грн. (з врахуванням сплати відповідачем частини суми пені) дійшов до висновків про невиконання відповідачем зобов'язань за кредитними угодами, виникнення простроченої заборгованості перед державою, та звернувся з позовом до господарського суду про стягнення з відповідача 301 054, 42 доларів США та 14 634, 49 грн.

Разом з тим, позивач не звернув уваги на те, що відповідно до ст. 16 Закону України „Про державний бюджет України на 2003 рік” і Постанови Кабінету Міністрів України № 1070 від 17.07.2003 р. Міністерству фінансів України надано право реструктурувати заборгованість і, як вже зазначалось, було укладено тристоронню Угоду про реструктурування. Сторонами даної Угоди досягнуто домовленості щодо порядку та строків погашення заборгованості. Крім цього, сторонами угоди узгоджено порядок нарахування та сплати відсотків. При цьому, згідно пункту 14 Угоди про реструктурування, у разі невиконання або неналежного виконання Боржником зобов'язань за цією угодою на суму своєчасно не здійснених платежів з погашення заборгованості та/або сплати відсотків нараховується пеня в національні валюті за обліковою ставкою Національного банку України із застосування коефіцієнта 1,2 за кожен день прострочення платежу до повного виконання Боржником таких зобов’язань. Відповідно до пункту 15 Угоди про реструктурування у разі невиконання або виконання не в повному обсязі Боржником зобов’язань за угодою понад 90 днів несплачена сума заборгованості та/або відсотків визнається простроченою заборгованістю саме перед державою та підлягає стягненню разом із сумою пені, нарахованої за весь період такого невиконання або виконання не в повному обсязі в установленому законодавством порядку, в тому числі шляхом звернення до Поручителя, звернення стягнення на предмет договору застави (майнової поруки).

Згідно із ч. 4 ст. 16 Закону України „Про Державний бюджет України на 2003 рік”, пунктів 8, 9, 10, 12, 14, 15 угоди про реструктурування, сума заборгованості підлягає достроковому поверненню в повному обсязі разом із сумою нарахованої пені. При цьому, у разі оголошення Міністерством фінансів України відповідно до пп. 1 п. 5 цієї угоди суми заборгованості та/або відсотків такими, що підлягають достроковому поверненню Боржником, останній в тижневий строк саме після одержання такого повідомлення Міністерства фінансів України зобов’язаний погасити заборгованість та сплатити відсотки в повному обсязі разом із сумою нарахованої пені (пп. 5 п. 6 угоди). В той же час Поручитель зобов’язується лише за письмовою вимогою Міністерства фінансів України сплатити борг за зобов’язаннями Боржника, визначеними цією угодою, включаючи пеню, протягом трьох банківських днів саме з дня отримання зазначеної вимоги (п. 8 угоди).

Відповідно до приписів ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна належними та допустимими доказами довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

В матеріалах справи знаходиться лист № 31-23020-13-10/21819 від 18.10.2006 р. Міністерства фінансів України до відповідача та Української аграрної біржі з письмовою вимогою про погашення заборгованості у тижневий строк, яка складає 294713,93 доларів США та відсотків у сумі 3640,49 доларів США разом із сумою нарахованої пені.

Разом з тим на вимогу апеляційної інстанції позивач не надав, всупереч вимогам зазначених статей, будь-яких доказів, які б свідчили про отримання ВАТ письмової вимоги щодо сплати простроченої заборгованості за умовами п. 8 угоди про реструктурування. Такі докази в матеріалах справи відсутні. Тобто, позивачем не доведена взагалі обставина виконання саме Міністерством фінансів України свого зобов’язання, передбаченого п. 8 угоди, лише після виконання якого у відповідача, за умовами угоди, виникає обов’язок щодо сплати заборгованості та, в разі невиконання зазначеного обов’язку, виникає правова основа для звернення до суду з позовом про стягнення цієї заборгованості. Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції наведеній вище обставині належної оцінки не надав, хоча про необхідність встановлення цієї обставини безпосередньо зазначено в постанові ВГС України від 20.09.2006 р. по даній справі (т. 1, а. с. 292-301), якою попередні судові рішення першої і апеляційної інстанції були скасовані, а справа направлена до господарського суду на новий розгляд. Отже, суд першої інстанції порушив приписи ст. 111-12 ГПК України щодо обов’язковості вказівок суду касаційної інстанції.

Як вже зазначалось, апеляційна інстанція витребувала зазначені вище докази у позивача по справі своєю ухвалою від 10.04.2007 р., але позивач витребувані докази не надав, зазначивши, що він в даний час таких доказів не має. Крім того, в матеріалах справи відсутні і докази, що підтверджують витрати державного бюджету України на погашення іноземних кредитів і ці докази, з аналогічним поясненням позивача, не надані останнім на вимогу суду апеляційної інстанції. При цьому, щодо необхідності з’ясування зазначеної обставини також безпосередньо вказав ВГС України в своїй постанові від 20.09.2006 р.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції оскаржуване судове рішення прийняте з порушення норм процесуального і матеріального права, з неповним з’ясуванням обставин справи, що відповідно до приписів ст. 104 ГПК України являється підставою для його скасування. В задоволенні позовних вимог слід відмовити в зв’язку з їх недоведеністю.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської області від 16.01.2007 р. по справі № 34-23/208-05-6474 скасувати.

В позові відмовити.

Головуючий суддя                                                                                   М.В.Сидоренко

Суддя                                                                                                       Н.Б.Таценко

Суддя                                                                                                       М.А.Мишкіна