ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

14.08.07                                                                                           Справа№ 13/219

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Станька Л.Л.,   при секретарі Малюшевському А.П., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: ТзОВ „ВИР”, м.Львів

до відповідача: ДПІ у Шевченківському районі м.Львова, м.Львів

про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.07.06р. №17789//0 та від 05.10.06р. №/1/23156 в сумі 365134грн. (в т.ч. 265694грн. –основного платежу та 99440грн. –штрафної санкції)

За участю представників сторін:

Від позивача: Бегень Р.П. –директор

Від відповідача: Кондрат Н.В. –ст.держ.под.інсп.відділу прав.забезп.

Відкрито провадження у справі за позовом ТзОВ „ВИР”, м.Львів до ДПІ у Шевченківському районі м.Львова, м.Львів про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.07.06р. №17789//0 та від 05.10.06р. №/1/23156 в сумі 365134грн. (в т.ч. 265694грн. –основного платежу та 99440грн. –штрафної санкції).

З”ясовано:

у період з 30.06.2006р. по 18.07.2006р. відповідачем проведено планову документальну перевірку фінансово-господарської діяльності позивача, про що складено акт від 18.07.2006р. №182/23-031/22333529, на підставі якого винесено податкові повідомлення-рішення від 25.07.2006р. №17789//0 і від 05.10.2006р. №/1/23156, якими визначено суму податкового зобов"язання за платежем: податок на прибуток всього 365 134 грн. (в тому числі платіж - 265694 грн. та штрафні санкції - 99440 грн.) та від 25.07.2006р. №17788//0 і визначено суму податкового зобов"язання за платежем прибутковий податок з громадян всього на 318 грн. (в тому числі платіж –106 грн. та штрафні санкції –212 грн.) .

Позивачем була подана апеляція до ДПІ Шевченківського району м.Львова і в порядку підлеглості до ДПІ м.Львова, але вимоги не були задоволені. В ході розгляду скарги ТзОВ «ВИР»погодилося з порушеннями допущеними в нарахуваннях платежу з прибуткового податку громадян та провело оплату в повному обсязі згідно податкового повідомлення-рішення від 25.07.2006р. №17788//0 в сумі 318 грн.

Позивачем вважається, що висновки, викладені в акті перевірки від 18.07.2006р., на підставі якого приймались податкові повідомлення-рішення, не відповідають дійсності і суперечать чинному законодавству та підлягають скасуванню з наступних підстав:

в акті від 18.07.2006р. відповідачем стверджується, що ТзОВ „ВИР" не мало права включати до складу валових витрат витрати на придбання товару в сумі 1025 849 тис.грн., в т.ч. по постачальниках: 279342 тис.грн. (ТзОВ „Мета") та 746507 тис.грн. (ТзОВ „Агротехпоставка").

Перевіркою встановлено, що ТзОВ «ВИР»здійснювало торгівлю промисловим обладнанням, котре отримувало згідно накладних та договорів купівлі-продажу в тому числі від ТзОВ «Мета»та ТзОВ «Агротехпоставка».

ТзОВ „ВИР" вартість придбання вищевказаної продукції було віднесено до складу валових витрат в повному обсязі. Оплата за придбаний товар проведена повністю, що підтверджується платіжними дорученнями (копії додаються). Відповідач свою позицію обґрунтовує п.п.5.1, п.5.2 ст.5, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" від 22.05.97р. №283/97-ВР, оскільки підприємство зайво віднесло до складу валових витрат вищевказані витрати, так як вони не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, а саме товаро-транспортними накладними на перевезення даного товару.

Позивачем вважається, що підстави для виключення придбаного товару зі складу валових витрат - зі складу податкового кредиту, викладені в акті суперечать тим же п.п.5.1., п.5.2, п.5.3.9 п.5.3. ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств", оскільки:

п. 5.1. ст.5 «валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній та нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Відповідно, до п.5.2.1. п.5.2. ст.5 „ до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв"язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці з врахуванням обмежень, встановлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті...". Відповідно до п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 «валові витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.»

Пунктом 4 Угоди №010103 від 01.01.03 року укладеної між ТзОВ «Мета»(продавець) та ТзОВ «ВИР»(покупець) на поставку товару, передбачено, що «умова поставки: франко-склад покупця». Відповідно, в ціну товару включено транспортні витрати на доставку товару та обов»язок продавця доставити товар в місце визначене покупцем. Пунктом 2.1. договору №20 від 01.02.2005 року укладеного між ТзОВ «Агротехпоставка»(продавець) та ТзОВ «ВИР»(покупець) передбачено, що «в ціну товару враховані товаро транспортні послуги по доставці товару до покупця». Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»від 16.07.99р. 3996-ХІУ визначено, що «підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій», в нашому випадку це - угода, рахунки, накладні, платіжні доручення про оплату за поставлений товар. Отже, включені до складу валових витрат витрати на придбання товару не можуть вважатися витратами на придбання транспортних послуг, оскільки жодні угоди на перевезення ТзОВ «ВИР»не укладалися, а тому не вимагають внесення до бухгалтерської звітності додаткових документів обліку (ТТН).

П. 5.11 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" забороняє установлювати додаткові обмеження щодо віднесення витрат до складу валових, крім тих, що зазначені в Законі.

Відповідачем усно позов заперечено.

Вивчивши матеріали справи заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши докази у їх сукупності, господарським судом відзначається наступне:

пунктом 3.2 ст.З Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-Х1У від 16.07.1999 року (із змінами та доповненнями) - бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку. Підставою для відображення господарської діяльності є первинні бухгалтерські документи. Відповідно до п.2.2 ст.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" № 88 від 24.05.1995 року (із змінами та доповненнями) - первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо неможливо, безпосередньо після ії завершення.

Матеріальні цінності, які були придбані підприємством, повинні бути оприбутковані на склад та передані матеріально-відповідальній особі. Оприбуткування запасів на склад відбувається на підставі документів, які виписуються постачальниками при їх відвантаженні, а саме: рахунок-фактура, товаро -транспортна накладна по формі №1-ТН, затверджена наказом Міністерства транспорту України і Міністерства статистики України "Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля від 29.12.1995р. № 488/346, накладна-вимога на відвантаження матеріалів по формі № М-11, накладна на відвантаження товарно-матеріальних цінностей по формі № М-20, затвердженої наказом Держкомстату України "Про затвердження типових форм первинного обліку та інструкції "Про порядок їх виготовлення, зберігання та застосування " від 27.07.1998 року № 263 (із змінами і доповненнями).

Для обліку та контролю оприбуткування матеріалів призначено Журнал обліку отриманих товарів по формі № М-1, в якому реєструються всі документи, що підтверджують поступлення матеріалів на підприємство. Переміщення матеріалів з одного складу на інший склад оформляється накладною-вимогою за формою № М-11.

Аналітичний облік товарів на складах здійснює матеріально-відповідальна особа на картках складського обліку матеріалів по ф. № М-12. Облік ведеться на окремій картці по кожному найменуванню, сорту, виду та розмірів запасів з відображенням номенклатурного номера та облікової ціни. Записи в картках проводяться на основі первинних прихідно-розхідних документів в день здійснення операцій. Картки відкриваються в бухгалтерії та видаються під розписку матеріально-відповідальній особі (завскладом або комірнику). В отриманих картках комірник заповнює реквізити, показуючи місце зберігання запасів(стелажі, полиці). На складах з невеликою номенклатурою матеріалів замість карток складського обліку допускається ведення обліку в Книзі складського обліку, в якій передбачено ті самі реквізити, що і в картках.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність"   від 16- Х1У визначено, що " підставою для  бухгалтерського обліку господарських операцій є документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документі складені на час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо –безпосередньо після її закінчення..." Згідно представлених для перевірки документів, в позивача відсутні транспортні засоби, також за перевіряємий період підприємством не укладались договора на поставку сировини транспортними засобами.

Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. № 363 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 20.02.1998р. за № 128/2568 передбачають, що основними документами на перевезення вантажів є ТТН та дорожні листи вантажного автомобіля, без яких перевезення вантажів не допускається. Форма та обов'язковість ТТН встановлена наказом Міністерства транспорту України і Міністерства статистики України "Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля від 29.12.1195р. № 488/346. Відповідно до п. 11.1. вищевказаних "Правил" товаро-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ призначений для списання товаро-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку. ТТН на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох примірників. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники ТТН підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Після прийняття вантажу згідно з ТТН водій (експедитор) підписує всі її примірники. Перший примірник ТТН залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий примірники, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби - й печаткою або штампом), передаються перевізнику. Крім того, згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14.10.97 р. № 363 (зареєстровано в Мін'юсті України 20.02.98 р. за № 128/2568, зі змінами та доповненнями), оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними   здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Пунктом 11 зазначених Правил передбачено, зокрема, що ТТН належать до документів суворої звітності, які виготовляються друкарським способом з обліковою серією та номером.

У випадках, коли немає змоги перерахувати в ТТН всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної замовник додає документ довільної форми з обов'язковим зазначенням відомостей про вантаж (графи 1 - 10 ТТН). У цих випадках у ТТН зазначається, що до неї додається як товарний розділ документ, без якого ТТН вважається недійсною і не може використовуватися для розрахунків із замовником.

Також, згідно Постанови Ради Міністрів УАРСР №401 від 27.06.07р. „Про Статут Автомобільного транспорту УАРСР” (із змінами і доповненнями), товарно-транспортні накладні і акти заміру (зважування) є основними транспортними документами, які визначають взаємовідносини між вантажовідправниками, вантажоодержувачами та автотранспортними підприємствами і організаціями.

Товарно-транспортна накладна є єдиним документом для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника, оприбуткування їх у вантажоодержувача, а також для складського, оперативного та бухгалтерського обліку. Облік транспортної роботи і розрахунки за перевезення провадяться виключно на підставі шляхових листів та прикладених до них товарно-транспортних накладних або актів заміру (зважування).

Вантажовідправник і вантажоодержувач несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, вказаних ними в товарно-транспортних документах. Автотранспортні підприємства і організації мають право перевіряти правильність цих відомостей.

Користування автотранспортом, робота якого оплачується за почасовим тарифом, оформляється в шляхових листах та прикладених до них товарно-транспортних накладних при перевезенні вантажів товарного характеру або актах заміру (зважування) при перевезенні вантажів нетоварного характеру в порядку, встановленому Правилами. Вантажі, не оформлені товарно-транспортними накладними або актами заміру (зважування), автотранспортними підприємствами або організаціями до перевезення не приймаються.

Типова форма товарно-транспортної накладної, акта заміру (зважування) і путьових листів, а також порядок виготовлення, обліку, заповнення та обробки цих документів затверджуються в порядку, встановленому Радою Міністрів Союзу РСР.

Остаточний розрахунок за перевезення вантажів провадиться замовником автотранспорту на підставі рахунку автотранспортного підприємства або організації.

Підставою для виписки рахунку за виконані перевезення є товарно-транспортні накладні або акти заміру (зважування) вантажу, а за користування автомобілями, робота яких оплачується за почасовим тарифом, - дані шляхових листів, завірених вантажовідправником (вантажоодержувачем).

Як вбачається з акту перевірки, до перевірки не надано документів, які б фіксували факт здійснення передачі товарів (робіт, послуг), а саме: інформацію про площу приміщення для зберігання товарів (сировини), матеріально-відповідальних осіб ПП фірма "Охоронсервіс", транспортний засіб, місце завантаження/розвантаження товару, шлях транспортування товару, дані осіб що були учасниками господарської операції, що свідчить про відсутність даних ТМЦ на підприємстві; тобто вищезгадана операція є безтоварною

Суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв"язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, як зазначено у пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12^94 р. № 334/94-ВР (у редакції Закону України від 22.05.97 р. № 283/97-ВР, зі змінами та доповненнями) включаються до складу валових витрат.

Відповідно до пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.94 р. № 334/94-ВР (у редакції Закону України від 22.05.97 р. № 283/97-ВР, зі змінами та доповненнями) до складу валових витрат не відносяться витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення податкового обліку.

В порушення п.5.1, п.5.2 ст.5 пп. 5.3.9 п..5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.94 р. № 334/94-ВР (у редакції Закону України від 22.05.97 р. № 283/97-ВР, зі змінами та доповненнями) підприємством зайво віднесено до складу валових витрат витрати по придбанню товару без документів, що засвідчують набуття прав власності на суму 1025849 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.122-124,127,130,135,143,151-154,160,161,163,167 КАС України, суд, -

постановив:

1.В адміністративному позові відмовити повністю.

2.Строк і порядок набрання постановою законної сили та її оскарження здійснюються згідно вимог ст.ст.186 та 254 КАСУ.

Суддя