ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД   СУМСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.07
Справа №АС 5/285-07.

За позовом: Відкритого акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково- виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе"

до відповідача:  Виконавчого комітету Сумської міської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача:Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного

комітету України

про визнання рішення незаконним

СУДДЯ   ГУДИМ В.Д.

Представники сторін:

Від позивача –      предст. Жуков В.М. (дов. № 18-7/1342 від 01.08.06 р.);

Від відповідача – не прибув

Від 3-ї особи –      Заїка І.В. (дов. № 1 від 20.01.07 р.)

Суть спору: Позивач просить визнати незаконним рішення відповідача від 03.04.2007р. № 157 «Про здійснення перерахунку розміру плати за фактично надані в період опалювального сезону 2006-2007 року послуги з теплопостачання» в частині п. 1 про зобов’язання керівника підприємства Дирекція „Котельня північного промвузла” (Жовтобрюх М.В.) в термін до 20.04.2007р. здійснити перерахунки розміру плати для всіх споживачів за фактично надані послуги з теплопостачання в період опалювального сезону 2006-2007 років згідно з визначеною методикою, та в частині п. 2 про зобов’язання Дирекції „Котельня північного промислового вузла” ВАТ „Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе”, як надавача послуг з теплопостачання, різницю в коштах, що визначена в результаті перерахунку, врахувати споживачам як залік для наступних платежів за вказані послуги.

Позовні вимоги обґрунтовуються порушенням відповідачем Конституції України, Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” від 21.05.1997р. № 280, Постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630 „Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення”, Закону України „Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності” від 11.09.2003р. № 1160, „Положення про порядок погодження з органами Антимонопольного комітету України рішень органів влади, органів адміністративно-господарського управління та контролю, органів місцевого самоврядування щодо демонополізації економіки, розвитку конкуренції та антимонопольного регулювання”, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 01.05.1994 р. N 4-р.

Відповідач надав до суду відзив в якому проти позову заперечив, зазначивши, що оскаржуване рішення прийнято у відповідності до норм діючого законодавства, в зв’язку чим просить відмовити позивачу в задоволенні позову.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору надала до суду письмові пояснення (вих. № 01-23/1180 від 23.05.2007р.), в якому зазначила, що оскаржуване рішення стосується порядку визначення ціни (тарифу) і мало бути погоджене з Сумським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України, але для необхідного погодження не надсилалось.

В судовому засіданні 24.05.2007р. було оголошено перерву до 11.06.2007р.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, суд встановив:

Дирекція „Котельня Північного промислового вузла” є структурним підрозділом без права юридичної особи ВАТ „Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе”, яка є надавачем послуг з теплопостачання населенню та юридичним особам м. Суми.

Тарифи на послуги з теплопостачання для Дирекції „Котельня північного промислового вузла” погоджені рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради №482 від 04.09.2006р.

03.04.2007р. Виконавчим комітетом Сумської міської ради було прийнято рішення №157 «Про здійснення перерахунку розміру плати за фактично надані в період опалювального сезону 2006-2007 року послуги з теплопостачання» яке було офіційно оприлюднене в газеті „Суми і сумчани”, набрало законної сили з 06.04.2007р. та підлягає обов’язковому виконанню.

Пунктом 1 оскаржуваного рішення, зокрема, зобов’язано керівника підприємства Дирекція „Котельня північного промвузла” (Жовтобрюх М.В.) в термін до 20.04.2007р. здійснити перерахунки розміру плати для всіх споживачів за фактично надані послуги з теплопостачання в період опалювального сезону 2006-2007 років згідно з визначеною методикою.

Пунктом 2 рішення зобов’язано надавачів послуг з теплопостачання різницю в коштах, що визначена в результаті перерахунку, врахувати споживачам як залік для наступних платежів за вказані послуги.

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення, як вказано відповідачем в резолютивній частині рішення є те, що середня температура повітря навколишнього природного середовища в опалювальний період 2006-2007років перевищувала показник, який врахований при погодженні виконавчим комітетом тарифів для позивача а також те, що позивачем було допущено відхилення фактично наданих послуг від нормативних та кількісних показників.

На підтвердження владних повноважень, щодо можливості прийняття рішення, відповідач посилається на п.п. 2 п. „б” ст. 28 та ч. 1 ст. 52 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, п. 23 „Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення”, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630.

Позивач вважає оскаржуване рішення незаконним, в зв’язку з тим, що відповідач не мав повноважень на прийняття рішення про зобов’язання позивача вчиняти певні дії чи утримуватись від їх вчинення і тим більше зобов’язувати відповідача здійснювати з споживачами заліки платежів за надані послуги з постачання теплової енергії; відповідач не опублікував методику здійснення перерахунків вказаних в спірному рішенні, хоча і не мав повноважень її встановлювати; відповідач порушив порядок прийняття спірного рішення, а саме не дотримав процедури прийняття регуляторних актів та не погодив спірне рішення з органами антимонопольного комітету.

Відповідач позовні вимоги не визнав, вважає що рішення не є регуляторним актом та не підлягає погодженню з органами Антимонопольного комітету України; питання про розроблення методики здійснення перерахунків вказаних в рішення на дату розгляду справи знаходиться на розгляді у Міністерстві з питань житлово-комунального господарства.

Проаналізувавши зміст рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради  №157 від 03.04.2007р., інші матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, надавши правову оцінку правовідносинам сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з  наступних підстав:

Так, відповідно до ч. 3 ст. 140 Конституції України, місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно з ч.1 ст. 144 Конституції, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ч.1 ст. 52 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.

Відповідно до підпункту 2 пункту „б” ст. 28 зазначеного закону, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, зокрема до їх делегованих повноважень, належать „здійснення відповідно до закону контролю за дотриманням цін і тарифів”.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, відповідач на виконання делегованих повноважень по здійсненню контролю за дотриманням позивачем цін і тарифів на послуги з теплопостачання, зобов’язав позивача здійснити перерахунки розміру плати для споживачів за фактично надані послуги з теплопостачання та різницю в коштах, що визначена в результаті перерахунку, врахувати споживачам як залік для наступних платежів за вказані послуги.

Виходячи зі змісту п.п.2 п.„б” ст.28 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, зазначена норма наділяє відповідача повноваженнями по здійсненню контролю за додержанням позивачем цін та тарифів на послуги з теплопостачання, який може мати місце виключно вразі застосування позивачем тарифів в розмірі, що не відповідає нормативно встановленим.

Проте, будь-яких доказів щодо застосування позивачем тарифів у розмірі, що не відповідають нормативно встановленим, відповідачем до суду надано не було.

Підпункт 2 п. б) ст.28 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” не наділяє відповідача повноваженнями, на підставі яких він має право зобов’язати позивача як самостійного господарюючого суб’єкта приватної форми власності вчиняти дії, передбачені оскаржуваним рішенням а також не включає право відповідача вирішувати питання про необхідність проведення між позивачем та споживачами теплової енергії заліків платежів за надані послуги з постачання теплової енергії.

Приймаючи оскаржене рішення, відповідачем в резолютивній частині зазначено, що позивачем було допущено відхилення фактично наданих послуг від нормативних та кількісних показників, відповідно до п. 23 „Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення”, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630.

Відповідно до п. 23 Правил, у разі надання послуг не в повному обсязі, відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних виконавець здійснює перерахунок розміру плати за фактично надані послуги згідно з додатком до цих Правил та виплачує споживачеві компенсацію за перевищення встановлених строків проведення аварійно-відбудовних робіт відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

При цьому, відповідно до ст. 18 Закону України „Про житлово-комунальні послуги” від 24.06.2004р. № 1875, у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо.

Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану відмову в задоволенні його претензій.

Ухвалою суду від 24.05.2007р. задовольняючи клопотання позивача про витребування додаткових доказів, суд зобов’язав відповідача надати до суду докази, зокрема, відхилення фактично наданих послуг позивачем від нормативних та кількісних показників.

Витребувані докази відповідачем до суду подані не були.

Судом також прийнято до уваги, що відповідно до п. 1 Правил, правила регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Тобто, дія Правил направлена на регулювання господарських відносин між надавачем послуг та їх споживачами, що виключає можливість адміністративного втручання в зазначені відносини органів державної влади та органів місцевого самоврядування, як це було здійснено відповідачем шляхом прийняття оскаржуваного рішення.

Пунктом 1 оскаржуваного рішення, відповідач зобов’язав позивача зробити перерахунок розміру плати за надані послуги з теплопостачання за методикою, яка мала бути оприлюднена з рішенням в газеті „Суми і сумчани” (п. 4 рішення), але як саму методику так і докази її оприлюднення відповідач до суду не надав, а лише повідомив суд про те, що питання про її розробку вирішується в Міністерстві з питань житлово-комунального господарства.

Як на підставу незаконності рішення, позивач посилається на прийняття відповідачем рішення без додержання порядку прийняття регуляторних актів, передбаченого Законом України „Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності”.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності”, регуляторний акт – це прийнятий уповноваженим регуляторним органом офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Відповідач не вважає оскаржуване рішення регуляторним актом у зв’язку з тим, що його дія поширюється на визначене коло осіб, а саме, відповідача та ТОВ „Сумитеплоенерго”, в зв’язку з чим таке рішення відповідно до ст. 1 наведеного закону не може вважатися регуляторним актом та не потребує його прийняття в порядку визначеному Законом України „Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності”.

Суд не може погодитися з такою позицією відповідача оскільки здійснення відповідачем перерахунку платежів з теплопостачання та врахування різниці в коштах, що визначена в результаті такого перерахунку споживачам як залік для наступних платежів, безпосередньо впливає на права інших осіб, крім позивача та ТОВ „Сумитеплоенерго”, а саме, на права споживачів теплової енергії північної частини м. Суми. Так, в результаті перерахунку, розмір платежів, що здійснюється споживачами за отримані послуги буде змінено, що прямо впливає на майнові права споживачів.

Спірне рішення також має і інші ознаки регуляторного акту, що не заперечується і самим відповідачем, а саме, нормативно-правовий характер акту; прийняття уповноваженим регуляторним органом; спрямованість на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання;  встановлення, змінення чи скасування  актом норм права, тощо.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 8 Закону України „Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності”, стосовно кожного проекту регуляторного акту його розробником готується аналіз регуляторного впливу з метою одержання зауважень та пропозицій щодо такого регуляторного акту.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 9 Закону України „Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності”, кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань. Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 закону, тобто шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.

Відповідно до ч.7 ст.9 Законом України „Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності”, усі зауваження і пропозиції щодо проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу, одержані протягом встановленого строку, підлягають обов'язковому розгляду розробником цього проекту. За результатами цього розгляду розробник проекту регуляторного акта повністю чи частково враховує одержані зауваження і пропозиції або мотивовано їх відхиляє.

Відповідач в порушення вищевказаних норм закону не здійснив аналізу регуляторного впливу рішення та не здійснив оприлюднення його проекту, що в свою чергу призвело до порушення прав позивача на участь у процесі розроблення та прийняття рішення, як передбачено ст. 6 Закону України „Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності”, відповідно до якої суб'єкти господарювання мають право, зокрема, брати участь у розробці проектів регуляторних актів, подавати зауваження та пропозиції щодо оприлюднених проектів регуляторних актів, брати участь у відкритих обговореннях питань, пов'язаних з регуляторною діяльністю, тощо.

Відповідно до ст. 36 Закону України „Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності”, регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений.

Як на підставу для визнання рішення незаконним, позивач посилається також на порушення відповідачем при прийнятті рішення пункту 2 „Положення про порядок погодження з органами Антимонопольного комітету України рішень органів влади, органів адміністративно-господарського управління та контролю, органів місцевого самоврядування щодо демонополізації економіки, розвитку конкуренції та антимонопольного регулювання”, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 1 квітня 1994 р. N 4-р та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 квітня 1994 р. за N 78/287, відповідно до якого погодженню з органами Антимонопольного комітету підлягають рішення з питань установлення порядку визначення цін і тарифів, граничних нормативів рентабельності для об'єктів антимонопольного регулювання.

Третьою особою до суду було подано письмове пояснення, в якому зазначено, що оскаржуване рішення стосується порядку визначення ціни, граничних нормативів рентабельності для об'єктів антимонопольного регулювання, яким являється позивач відповідно до ст.1 та 5 Закону України „Про природні монополії”, в зв’язку з чим проект такого рішення повинен був погоджуватися з органами Антимонопольного комітету.

Відповідач не здійснив необхідного погодження спірного рішення з органами Антимонопольного комітету України, чим порушив вимоги положення, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 01.04.1994 р. N 4-р.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.5 ст.19 Господарського кодексу України, незаконне втручання та перешкоджання господарській діяльності суб'єктів господарювання з боку органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними державного контролю та нагляду забороняються.

Згідно статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При зазначених обставинах вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному розмірі, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і як такі, що не відповідають діючому законодавству України та фактичним обставинам справи.

На підставі викладеного, керуючись статями 158, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВОВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Визнати незаконним рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 03.04.2007р. № 157 «Про здійснення перерахунку розміру плати за фактично надані в період опалювального сезону 2006-2007 року послуги з теплопостачання» в частині п. 1 про зобов’язання керівника підприємства Дирекція „Котельня північного промвузла” (Жовтобрюх М.В.) в термін до 20.04.2007р. здійснити перерахунки розміру плати для всіх споживачів за фактично надані послуги з теплопостачання в період опалювального сезону 2006-2007 років, згідно з визначеною методикою, та п. 2 про зобов’язання Дирекції „Котельня північного промислового вузла” ВАТ „Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе”, як надавача послуг з теплопостачання різницю в коштах, що визначена в результаті перерахунку, врахувати споживачам як залік для наступних платежів за вказані послуги.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви пор апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                            В.Д. Гудим