ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.01.07 р.                                                                               Справа № 39/99

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Морщагіної Н.С.

при секретарі судового засідання Стреліній М.В.

розглянувши у  відкритому судовому засіданні  матеріали справи

за позовом: Закритого акціонерного товариства „Макіївкокс” м.Макіївка

до відповідача: Державного підприємства „Донецька залізниця” м.Донецьк

про: стягнення суми  недостачі  вантажу 583,70

За участю:

представників сторін:

від позивача: Ахметова Н.В. – начальник відділу по довіреності;

від відповідача: Гарбузова Т.О. – юрисконсульт по дов., Філатов Є.О. – юрисконсульт по дов.;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Закрите акціонерне товариство „Макіївкокс” м.Макіївка, звернувся до господарського суду з позовною заявою до відповідача, Державного підприємства „Донецька залізниця” м.Донецьк, про стягнення суми недостачі  вантажу 583,70грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір №2080дс/292 від 01.10.03р. з додатковими угодами до нього, рахунок-фактуру, платіжне доручення, залізничну накладну, комерційний акт,   розрахунок.

Відповідач позовні вимоги не визнає, вважає, що згідно п.”а” ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у випадку, якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому відправником, якщо не має ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення. Крім того, відповідач посилається на те, що згідно п.27 Правил видачі вантажів норма недостачі складає 2% маси, яка вказана у перевізних документах для вантажів, які передані до перевезення у вологому стані.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, господарський суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

01.10.03р. Товариство з обмеженою відповідальністю „Макіївкокс”, та Закрите акціонерне товариство „Донецьксталь” – металургійний завод” уклали договір №2080дс/292.

Згідно даного договору Закрите акціонерне товариство „Донецьксталь” – металургійний завод” зобов’язалось передати Товариству з обмеженою відповідальністю „Макіївкокс” вугільну продукцію, а останній, у свою чергу, зобов’язався прийняти та оплатити її вартість.

У зв’язку з перереєстрацією Товариства з обмеженою відповідальністю „Макіївкокс”, відповідно з доповненням від 04.11.03р. до договору, сторони замінили „Покупця” у договорі на Закрите акціонерне товариство „Макіївкокс”, позивача за цією справою.

У рахунок оплати вугільної продукції, згідно виставленого рахунку-фактури №42117 від 19.10.06р., позивач перерахував ЗАТ „Донецьксталь” – металургійний завод” платіжним дорученням №6718 від 18.10.06р. 7 000 000грн.

09.10.06р. на станцію Ясинувата  Донецької залізниці на адресу позивача за залізничною накладною №48786826 прибули вагони №66112749, №60279429, №66689803  з вугіллям.

За даними залізничної накладної загальна маса вантажу складає: у вагоні №66112749 - 69000кг., у вагоні №60279429 - 69000кг., у вагоні №66689803 - 69000кг.

Під час приймання вантажу у вагоні №66689803 була виявлена недостача вугілля.

Відповідно до  ст. 26 Закону України „Про залізничний транспорт” та ст. 129 Статуту залізниць України обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

На підставі акту загальної форми №1021 від 07.10.06р., у зв’язку з виявленою недостачею на станції Ясинувата 09.10.06р. був складений комерційний акт № БН 684345/415, з якого вбачається, що при повторному перевантаженні вантажу на виправних перевірених 150тн. електронних вагах вантажоотримувача, виявилось, що у вагоні №66689803 вага брутто – 87100кг., тара 20000кг., нетто 67100кг., що на 1900кг. менше, ніж вказано у залізничній накладній.

Означений комерційний акт складений у відповідності з вимогами, пред’явленими до його складання Правилами складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.03р. №334, тому є належним  засобом доказування.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Вимоги ст. 12 Закону України „Про залізничний транспорт” встановлюють, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Згідно п.2 ст.924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу в розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Такі ж саме положення законодавець закріпив і у статті 113 Статуту залізниць України.

Стаття 25 Закону України „Про залізничний транспорт” передбачає, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною другою цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження вантажу виникли з незалежних від них причин.

Відповідно до ч.2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку сума недостачі з урахуванням норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто складає 583,70грн.

Факт недостачі вантажу в сумі 583,70грн. підтверджений матеріалами справи, у зв’язку з чим суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, доведені належним чином та підлягають задоволенню.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, суд вважає необґрунтованими та до уваги не приймає, оскільки він не представив доказів, які б підтверджували те, що недостача вантажу виникла з незалежних від нього причин, тобто не довів у розумінні ст. 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Також суд не приймає заперечення відповідача стосовно того, що згідно п.27 Правил видачі вантажів норма недостачі складає 2% маси, яка вказана у перевізних документах для вантажів, які передані до перевезення у вологому стані, оскільки означеним пунктом Правил передбачено, що норма недостачі для мінерального палива, яким є спірний вантаж, складає 1%.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають віднесенню на відповідача.

На підставі ст. ст. 909,920,924 ЦК України, ст. ст. 307,314 ГК України, ст. ст. 23,26 ЗУ „Про залізничний транспорт”, ст. ст. 113,114,129 Статуту залізниць України, п.27 Правил видачі вантажів, керуючись ст.ст.22, 33, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Задовольнити у повному обсязі позов Закритого акціонерного товариства „Макіївкокс” м.Макіївка до Державного підприємства „Донецька залізниця” м.Донецьк про стягнення суми недостачі вантажу 583,70грн.

Стягнути з Державного підприємства „Донецька залізниця” на користь Закритого акціонерного товариства „Макіївкокс” суму недостачі 583,70грн., витрати по сплаті державного мита в сумі 102грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя