ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

10.05.07                                                                                           Справа  № 2/88-7/32

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії суддів

головуючого судді                                                                      Скрутовського П. Д.

суддів                                                                                          Краєвської М. В.

Слуки М. Г.

розглянув           апеляційну скаргу Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 12.03.2007 р. № 07/476

на постанову           Господарського суду Львівської області від 22.02.2007 р.

у справі           № 2/88-7/32

за позовом           Державного територіально-галузевого об’єднання «Львівська залізниця», м. Львів

до відповідача Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності

про           визнання частково нечинним рішення № 2034 від 07.12.2006 р.

за участю представників сторін:

від позивача –явка необов’язкова –не з’явився

від відповідача (скаржника) –явка необов’язкова –не з’явився

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 24.04.2007 р. у склад колегії було введено суддю Краєвську М. В. у зв’язку з відпусткою судді Онишкевича В. В.

Представникам сторін у судовому засіданні 24.04.2007 р. (від позивача –Яремко П. С. –юрисконсульт (довіреність № НЮ-24 від 26.01.2007 р.); від відповідача - Гридіна Н. В. –завідуюча юридичного відділу (довіреність № 01/1327 від 12.09.2005 р.)) роз’яснені права і обов’язки, передбачені ст.ст. 49, 51 КАС України. Згідно клопотання сторін, технічна фіксація судового процесу не здійснювалася, ведеться протокол судового засідання. Заяв про відвід суддів не надходило.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 27.03.2007 р. було закінчено підготовку даної справи до розгляду і призначено на 24.04.2007 р., у судовому засіданні 24.04.2007 р. була оголошена перерва до 10.05.2007 р. для виготовлення ухвали, явка сторін для оголошення ухвали не була визнана обов’язковою.

03.05.2007 р. секретарем судового засідання підготовлений проект ухвали від 10.05.2007 р. без підписів суддів помилково було відправлено на адресу позивача і відповідача, а фактично ухвала від 10.05.2007 р. у справі № 2/88-7/32 за підписами колегії суддів в повному тексті була оголошена  в судовому засіданні 10.05.2007 р. о 9 год. 20 хв. (див. підписи представників сторін на обкладинці справи)

Постановою господарського суду Львівської області від 22.02.2007 р. у справі № 2/88-7/32 за позовом Державного територіально-галузевого об’єднання «Львівська залізниця», м. Львів до Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання нечинним рішення № 2034 від 07.12.2006 р. в частині донарахування страхових внесків в сумі 3 386, 79 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 86 840, 49 грн. позов задоволено.

При винесенні оскаржуваної постанови місцевий господарський суд керувався нормами Закону України «Про залізничний транспорт», Постановою Кабінету міністрів України № 160 від 21.02.2001 р. «Про реалізацію ст. 16 Закону України «Про залізничний транспорт»»та мотивував її тим, що працівники залізничного транспорту та члени їх сімей, а також колишні працівники залізничного транспорту користуються правом на безоплатний проїзд залізничним транспортом, а витрати підприємств залізничного транспорту, пов’язані з безоплатним проїздом зазначених осіб, не включаються до складу валових витрат цих підприємств.

Скаржник, відповідач у справі, не погодився з постановою господарського суду Львівської області, подав апеляційну скаргу, в якій вказує підстави, з яких вважає, що дана постанова підлягає скасуванню, а слід прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилається на те, що господарський суд помилково у своєму рішенні посилався на норми Закону України «Про розмір внесків на деякі види загальнообов’язкового державного соціального страхування». При цьому, апелянт, звертаючись до положень Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», посилається на Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 р. № 318, відповідно до п.п. 21, 24 якого, серед витрат операційної діяльності є витрати на оплату праці, до яких включається заробітна плата за окладами та тарифами, премії та заохочення, матеріальна допомога, компенсаційні виплати, оплата відпусток та іншого невідпрацьованого часу, інші витрати на оплату праці. Так, скаржник дійшов висновку, що поняття «витрати на оплату праці»є значно ширшим ніж поняття «фонд оплати праці». Крім цього, відповідач зазначає, що згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата складається з основної, додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат, а додаткова заробітна плата –це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість, особливі умови праці. Також скаржник вказує на суперечність Постанови Кабінету міністрів України «Про реалізацію ч. 2 та ч. 3 ст. 16 Закону України «Про залізничний транспорт»»№ 160 від 21.02.2001 р. вимогам Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а видання Наказу Укрзалізниці «Про затвердження Тимчасового порядку обліку виданих безкоштовних квитків на залізничному транспорті для особистих потреб»від 13.04.2004 р. № 86-Ц скаржник вважає перевищенням повноважень Укрзалізниці. Апелянт посилається ще на п.п. 2.2.10 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 р. № 5, відповідно до якого витрати, пов’язані з наданням безкоштовного проїзду працівникам залізничного транспорту включено до фонду додаткової заробітної плати, до складу якого входять доплати, надбавки, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов’язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

У судовому засіданні представник скаржника підтримала вимоги, викладені в апеляційній скарзі, а також просила долучити до матеріалів справи Листи Міністерства фінансів України від 21.03.2006 р. № 31-14010-03-14/5743 та Міністерства транспорту та зв’язку України від 12.05.2006 р. № 3176/11/10-06.

Позивач, скориставшись правом, наданим ст. 191 КАС України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив постанову господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому, він звертається до норм п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням і похованням», а також  ст. 1 Закону України «Про оплату праці», відповідно до яких розмір страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, щорічно за поданням Кабінету Міністрів України встановлюється Верховною Радою України відповідно для роботодавців і застрахованих осіб у відсотках, зокрема, для роботодавців –до сум фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, що підлягають обкладенню податком з доходів фізичних осіб. Крім того, позивач посилається на Постанову Кабінету міністрів України № 160 від 21.02.2001 р. «Про реалізацію ч. 2 ст. 16 Закону України «Про залізничний транспорт»», якою встановлено, що витрати підприємств залізничного транспорту, пов’язані з безоплатним проїздом зазначених осіб, не включаються до складу валових витрат цих підприємств, тобто зазначені витрати не належать до витрат на оплату праці.

Розглянувши наявні матеріали справи, доводи та заперечення, наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів господарського суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що постанову місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав:

Із матеріалів даної справи вбачається, що рішенням виконавчої дирекції Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 2034 від 07.12.2006 р. на підставі Акту № 1330 від 20.11.2006 р., складеного за результатами перевірки правильності нарахування та своєчасності сплати страхових внесків, витрачання коштів Фонду Рівненською дистанцією, яка є відокремленим підрозділом ДТГО «Львівська залізниця»за період з 01.10.2005 р. по 30.09.2006 р., донараховано 3 386, 79 грн. страхових внесків, 155 грн. пені, 131 грн. неправомірних витрат, 90 320, 98 грн. штрафних санкцій, в тому числі 86 840, 49 грн. – за неповну сплату страхових внесків –приховування (заниження) страхувальником сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески, 3 414, 94 грн. –штраф за несвоєчасну сплату страхових внесків, 65, 55 грн. –штраф за порушення порядку витрачання страхових коштів, тобто всього на суму 93 993, 87 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням і похованням», розмір страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, щорічно за поданням Кабінету Міністрів України встановлюється Верховною Радою України відповідно для роботодавців і застрахованих осіб у відсотках для роботодавців –до сум фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, що підлягають обкладенню податком з доходів фізичних осіб.

Отже, зазначені норми законодавчих актів встановлюють розмір внесків, виходячи із сум фактичних витрат на оплату праці. Однак, витрати, пов’язані із наданням безкоштовного проїзду працівникам залізничного транспорту, не є фактичними витратами на оплату праці, враховуючи наступне:

Згідно з ч. 2 ст. 16 Закону України «Про залізничний транспорт», працівники залізничного транспорту загального користування та члени їх сімей (утриманці) користуються правом на безплатний проїзд залізничним транспортом. Порядок та умови надання цих та інших пільг встановлюються Кабінетом Міністрів України, колективними договорами та угодами.

Надання безкоштовного проїзду працівникам залізничного транспорту та членам їх сімей, відповідно до ст. 16 Закону України «Про залізничний транспорт», є додатковим благом, пільгою.

Кім цього, право працівників залізничного транспорту загального користування на безоплатний проїзд залізничним транспортом передбачене умовами колективного договору, укладеного між адміністрацією залізниці та дорожнім комітетом профспілки на 2005 –2008 роки (п. 5.1.1).

П.п. 5.6.1 п. 5.6 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»встановлено, що з урахуванням норм п. 5.3 цієї статті, до складу валових витрат платника податку відносяться витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат, виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на виплату авторських винагород та виплат за виконання робіт (послуг), згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-які інші виплати в грошовій або натуральній формі, встановлені за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами закону, що регулює питання оподаткування доходів фізичних осіб (законодавства, що встановлює правила оподаткування прибутковим податком з громадян).

Згідно Постанови Кабінету міністрів України № 160 від 21.02.2001 р. «Про реалізацію ч.ч. 2 та 3 ст. 16 Закону України «Про залізничний транспорт»», витрати підприємств залізничного транспорту, пов’язані з безоплатним проїздом працівників та членів їх сімей, не включаються до складу валових витрат цих підприємств.

Отже, фактичні витрати підприємства на забезпечення такого соціального захисту працівників не є фактичними витратами на оплату праці.

Господарський суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що вартість безкоштовного проїзду працівників залізничного транспорту не включаються до складу фонду заробітної плати, не є складовою заробітної плати, а також не є базою для нарахування та утримання внесків до фондів обов’язкового соціального страхування.

Крім того, апеляційна інстанція погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо того, що Інструкція зі статистики заробітної плати не може застосовуватися для визначення складових фонду оплати праці як бази (об’єкта) для нарахування внесків до фондів загальнообов’язкового державного соціального страхування, оскільки дана Інструкція розроблена для визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об’єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників.

Таким чином, враховуючи наведене, положення чинного законодавства України, практику Вищого адміністративного суду України при розгляді справ з аналогічним предметом спору, а також те, що на час дії спірних правовідносин не змінено і не скасовано нормативні акти, які відносять надання безкоштовного проїзду залізничним транспортом до пільги працівників залізничного транспорту і дані витрати не належать до витрат підприємств залізничного транспорту на оплату праці, а тому не є базою для нарахування страхових внесків до Фонду, апеляційна інстанція дійшла висновку, що постанова місцевого господарського суду прийнята з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства України, а тому не вбачає підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 184, 195, 199, 200-205, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, -

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

УХВАЛИВ:

1.          Постанову господарського суду Львівської області від 04.07.2006 р. у справі № 2/655-24/113А залишити без змін, а апеляційну скаргу Рівненського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності без задоволення;

2.          Ухвала може бути оскаржена в установленому законом порядку.

3.          Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду;

Головуючий-суддя                                                                      П. Д. Скрутовський

Суддя                                                                                          М. В. Краєвська

Суддя                                                                                          М. Г. Слука