СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18"
липня 2007 р.

Справа  № 28/113-07-2316

За
позовом   Товариство з обмеженою
відповідальністю "Еверласт";

до
відповідача   Суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_1

про
накладення арешту на майно або грошові суми та стягнення 20052,6грн.

За
зустрічним позовом Суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1;

до
Товариства з обмеженою відповідальністю „Еверласт”

про
визнання договору частково недійсним та витребування майна.

Суддя
Гуляк Г.І.

Представники:

Від
позивача: не з'явився.

Від
відповідача: не з'явився.

Суть
спору: позивач
-Товариство з обмеженою відповідальністю „Еверласт” звернувся до господарського
суду Одеської області з позовною заявою про стягнення заборгованості та
штрафних санкцій за договором  оренди
транспортного засобу з правом викупу  від
30 серпня 2006 року у розмірі 20052,6 гривень з Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1.

Позивач
у судовому засіданні  по суті позовних
вимог пояснив наступне: Між ТОВ „Еверласт” та СПД-ФО ОСОБА_1  було укладено договір оренди транспортного
засобу з правом викупу  від 30 серпня
2006 року, за умовами якого  позивач
зобов'язався передати у тимчасове платне користування  транспортний засіб Iveco 190-38,1993 р/в,
державний № НОМЕР_1,  відповідач у свою
чергу зобов'язувався прийняти  зазначений
транспортний засіб та своєчасно у повному обсязі сплачувати  обумовлені договором платежі.  Як вказує позивач СПД ОСОБА_1
систематично  не виконував умови договору
щодо своєчасної та повної сплати орендних платежів про що неодноразово був
повідомлений  листами (вих. НОМЕР_2,
вих.№ НОМЕР_3, вих НОМЕР_4 вих. НОМЕР_5) , а листом  від 26.12.2006 року за вих. НОМЕР_6 взагалі
був повідомлений про  розірвання договору
та вимогою повернення транспортного засобу.
Вказані листи відповідачем залишені без задоволення, тому  позивач за допомогою  спеціалістів
знайшов місце розташування  свого
транспортного засобу  та вилучив
його  з автостоянки  розташованої
на території підприємства ТОВ „ІнтерАвто” .  Оскільки крім
систематичної  несплати орендних
та інших платежів за договором, відповідач -СПД ОСОБА_1 зобов'язаний сплатити
позивачу суму штрафних санкцій, тому
сума позову  на думку позивача
складає  20052,60 гривень.

Відповідачем  04 травня 2007 року за вхід. № 4747   подав до суду  зустрічну позовну заяву, яку  ухвалою господарського суду Одеської
області  від  7 травня 2007 року   прийнято
до спільного  розгляду  з первісним
позовом у справі  № 28/113-07-2316.

Відповідач
у зустрічному позову просить суд визнати частково недійсним договір оренди транспортного
засобу з правом  викупу укладеного
30.08.2006 року між СПД-ФО ОСОБА_1 та
ТОВ „Еверласт”,  а саме п.п. 5.2.,
9.2 договору та зобов'язати позивача за первісним позовом передати спірний
автомобіль у володіння відповідача. В обґрунтування  зустрічних позовних вимог  відповідач вказує, що між директором ТОВ
„Еверласт” та  ОСОБА_2 та СПД
ОСОБА_1існувала усна домовленістю щодо
продажу  спірного транспортного
засобу з розстроченням платежу  терміном
на 1 рік. Так  СПД  щомісячно зобов'язувався сплачувати  2669 гривень
в рахунок сплати заборгованості та 355,03 гривень  процентів. Для уникнення  будь-яких юридичних  проблем між сторонами було укладено договір
оренди транспортного засобу з правом викупу
від 30 серпня 2006 року. Відповідач
також  зазначає, що вищевказаний
договір мав формальне значення та
відносини між сторонами
будувалися на довірі, але на адресу відповідача почали надходити листи з
вимогою сплатити заборгованість за договором
та позивач відмовився   виписувати
на ім'я ОСОБА_1 подорожні листи, чим унеможливив користування автомобілем.

Оскільки,
за домовленістю  з  директором
ТОВ „Еверласт”   був передбачений
інший порядок оплати  ніж зазначений у
п.п. 5.2.,9.2 договору оренди транспортного засобу з правом викупу  від 30 серпня 2006 року,  відповідач просить визнати вищевказаний
договір недійсним у  цій частині.

У
відзиві на зустрічну позовну заяву
позивач вказує, що усна домовленість до підписання договору між
сторонами виникла з приводу  здійснення
СПД ОСОБА_1 технічного обслуговування автомобіля, з цієї причини на ім'я  відповідача виписувалися  подорожні листи, але відповідач
використовував автомобіль у комерційних цілях, що і зумовило  підписання між сторонами договору оренди
транспортного засобу з правом викупу  від
30 серпня 2006 року. Крім того позивач зазначає, що  відповідач експлуатував транспортний засіб з
порушенням вимог ЗУ „Про автомобільний транспорт”, оскільки не отримав
тимчасовий  реєстраційний талон та
експлуатував автомобіль у несправному стані.

Позивачем
також надано до суду   заяву про
збільшення позовних вимог , відповідно до якої
просить суд крім суми заборгованості стягнути з відповідача  суму матеріальних збитків у розмірі  19704,52 гривень, які  були нанесені останнім у результаті
пошкодження  транспортного засобу
переданого у оренду.

Сторони  у судове засідання не з'явились, справа
розглядається у порядку ст. 75 ГПК України -за наявними матеріалами.

Матеріалами
справи встановлено:

Між
Товариством з обмеженою відповідальністю „Еверласт” та Суб'єктом
підприємницької діяльності -фізичною особою ОСОБА_130 серпня 2006 року було
укладено договір оренди транспортного засобу з правом викупу.

За
умовами договору позивач зобов'язався передати у тимчасове платне володіння майно,
а саме сідловий тягач Iveco 190-38,1993 р/в, державний № НОМЕР_1, а  відповідач у свою чергу зобов'язувався
прийняти  зазначений транспортний засіб
та своєчасно у повному обсязі сплачувати
обумовлені договором платежі, а саме: орендну плату, яка складається з
щомісячних орендних платежів у розмірі 250 гривень та щомісячних платежів за
надання послуг щодо викупу транспортного засобу у розмірі  3720 гривень.
Що стосується  розрахунків
договором також обумовлено, що вищевказані платежі здійснюються  з 20, але не пізніше 25 числа  поточного місяця.

П.
4.1 договору встановлено строк дії оренди транспортного засобу, який  складає 18 місяців з моменту передачі   за актом
прийому -передачі та до 28.02.2008 року, а з моменту виплати орендарем
усієї вищевказаної суми за договором, останній набуває  право власності  на предмет оренди.

Так
на виконання умов договору позивачем - ТОВ „Еверласт” за актом  прийому - передачі транспортного засобу
від  01 вересня 2006 року  передано
відповідачу - СПД-ФО ОСОБА_1 транспортний засіб Iveco 190-38,1993 р/в,
державний № НОМЕР_1 у належному технічному стані.

Відповідачем
-ОСОБА_1 здійснено частково оплату за договором оренди транспортного засобу з
правом викупу  від 30 серпня 2006 року у
розмірі 6000 гривень, що підтверджується квитанцією НОМЕР_8 та квитанцією
НОМЕР_9

Листами
від 01.11.2006 року за  вих. НОМЕР_10 за
НОМЕР_11позивач просив відповідача виконувати належним чином умови договору
оренди транспортного засобу з правом викупу від
30 серпня 2006 року  щодо сплати  орендних платежів та попереджав про   свій намір у разі  не погашення відповідачем заборгованості
скористатися своїм правом  на розірвання
договору  у односторонньому порядку з
поверненням предмета оренди  та
компенсацією  понесених позивачем витрат.

26
грудня 2006 року за вих. НОМЕР_6 позивач -ТОВ „Еверласт” направив на
адресу  відповідача лист, яким висловив
своє бажання на розірвання  з 31.12.2006
року договору оренди транспортного засобу з правом викупу від  30 серпня 2006 року у зв'язку з систематичним
порушенням умов договору відповідачем щодо сплати орендних платежів.

Відповідно
до  змісту вищевказаного  листа, який
СПД ОСОБА_1 отримав  30 грудня
2006 року, що підтверджується  копією
повідомлення про вручення поштового повідомлення,  позивач вимагав у відповідача  повернути предмет оренди -транспортний засіб
Iveco 190-38,1993 р/в, державний № НОМЕР_1, за актом  прийому-передачі та погасити суму
заборгованості  за договором у розмірі
9152,98 гривень.

Разом
з тим у матеріалах справи  знаходиться
лист - звернення  від 25.01.2007 року за
вих. № 4/3-01 позивача -ТОВ „Еверлат ” до
начальника  Суворовського РО ОМУ
УМВС України в Одеській області з проханням, у зв'язку з небажанням СПД ОСОБА_1
повернути  майно у вигляді  транспортного засобу Iveco 190-38,1993 р/в,
державний № НОМЕР_1,    захистити  законні права
власника  шляхом проведення  оперативно-розшукових  заходів щодо повернення  незаконно утримуваного  транспортного засобу ТОВ „Еверласт”.
Начальником  Суворовського  РО ОМУ УМВС України в Одеській області
направлена на адресу позивача відповідь на вказаний лист, відповідно до
якої  ТОВ „Еверласт” запропоновано
звернутися  за захистом своїх прав до
суду.

У
матеріалах справи знаходиться  розписка
директора  ТОВ „Еверласт ”  ОСОБА_2від 25.01.2007 року, яка  засвідчує факт  отримання
від директора ТОВ „ІнтерАвто”
ОСОБА_3 на території ТОВ „ІнтерАвто” з яким  СПД-ФО ОСОБА_1 1 травня 2006 року укладав
договір на відстій автотранспорту,
транспортний засіб Iveco 190-38,1993 р/в, державний № НОМЕР_1, на зберігання.

Дослідивши
матеріали справи, в тому числі наявні докази, що мають значення для
справи,  всебічно та повно з'ясувавши
обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оглянувши у
судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах
справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом  підлягають
частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги   не підлягають  задоволенню з наступних підстав:

Фактичні
обставини справи свідчать про те, що на підставі договору оренди транспортного
засобу з правом викупу  від  30 серпня 2006 року , за актом приймання
-передачі позивач -ТОВ „Еверласт”
передав у тимчасове платне володіння майно, а саме сідловий тягач Iveco
190-38,1993 р/в, державний № НОМЕР_1, а
відповідач -СПД-ФО  ОСОБА_1 у свою
чергу прийняв   зазначений транспортний
засіб у належному  технічному стані.

У
цьому зв'язку при вирішенні спору господарський суд виходить з наступних
положень чинного законодавства.

Згідно
Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих
видів договорів (частина 7 статті 179); до виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим кодексом (частина 2 статті 193).

Оскільки
за умовами договору позивач зобов'язався передати у тимчасове платне володіння
майно, а саме сідловий тягач Iveco 190-38,1993 р/в, державний № НОМЕР_1 та
після сплати встановленої за договором суми передати предмет оренди відповідачу
у власність, тому  до  вказаних правовідносин слід  застосовувати законодавство як про найм (оренду)
так і купівлю-продаж, тобто між сторонами укладено  змішаний договір оренди- продажу.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за  договором
найму  (оренди)  наймодавець
передає   або зобов'язується
передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом
можуть бути передбачені особливості
укладення  та виконання договору
найму (оренди).

У
свою чергу у відповідності  до  ст. 657 ЦК України за  договором
купівлі-продажу  одна  сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати  майно  (товар)
у  власність другій стороні
(покупцеві),  а покупець приймає або
зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У
даному випадку між сторонами  спору
укладено з одного боку договір оренди, тобто з
30 серпня 2006 року і до  28
лютого 2008 року СПД -ФО ОСОБА_1  орендує
сідловий тягач Iveco 190-38,1993 р/в, державний № НОМЕР_1  та сплачує
кредит за викуп  вказаного
транспортного засобу, з іншого боку  - за
умови належного виконання  сторонами умов
договору  з 28.02.2008 року  відповідач
набуває право власності на предмет вищевказаного договору.

Враховуючи
той факт, що договірні відносини між сторонами були розірвані до закінчення
строку оренди з причин неналежного виконання
відповідачем умов договору, тобто несвоєчасної та неповної сплати  орендних та платежів з надання послуг по
викупу, у результаті чого у відповідача перед позивачем виникла
заборгованість  за договором оренди
транспортного засобу з правом викупу
від  30 серпня 2006 року  у розмірі 9130 гривень.

На
підставі частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових
актів, договору.

Також
відповідно до приписів ст.ст.526,527 ЦК України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином та у встановлені строки, не допускається
одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна умов
договору.

Відповідно
ст.549 ЦК України, в разі порушення строків виконання зобов'язання  відповідачу нараховується пеня у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, яка складає
суму у розмірі 318 гривень.

Статтею
625 ЦК України, передбачена відповідальність за порушення грошових зобов'язань.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити  суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних  від простроченої суми. Сума індексу інфляції
складає 227,27 гривень, три проценти річних від простроченої суми за договором
складає  -50,65 гривень.

Що
стосується вимог позивача щодо стягнення
з відповідача  витрат,
пов'язаних   з оплатою  правової допомоги  та з укомплектуванням  транспортного засобу акумуляторами та
запасним колесом у розмірі 7528,00 гривень, а також стягнення  суми матеріальних збитків за пошкодження та
псування транспортного засобу у розмірі 19704,52 суд дійшов висновку про, те,
що вказані вимоги  ТОВ „Еверласт”
необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки докази якими позивач
підтверджує наявність  витрат та збитків
не містять у собі  ознак належності та
допустимості у розумінні ст. 35 ГПК України.

Отже,
всупереч вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу позивачем
України не доведено існування правових підстав для задоволення вимог стягнення
з відповідача витрат та збитків,
оскільки наявні матеріали справи не містять фактичних даних, виходячи з
яких можна встановити наявність обставин, що на них посилається відповідач.

Суд
також не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову відповідача -СПД-ФО
ОСОБА_1, оскільки ним не надано до суду жодного належного доказу   недійсності
п.п. 5.2., 9.2  договору. Сторони
під час укладання договору оренди транспортного засобу з правом викупу  від  30
серпня 2006 року діяли вільно у відповідності до ст. 627 ЦК України, фактичним
підтвердженням того є особисті підписи сторін та печатки підприємства та СПД,
тому відповідач мав знати про встановлені договором суми орендної плати  та послуг викупу які зазначені  у п. 5.2 договору. Ст. 651 ЦК України стороні
договору  надано право на розірвання
договору у односторонньому порядку  у
разі істотного порушення договору другою стороною, таке ж положення  містить у собі  п.  9.2
договору, що виключає його недійсність.

Оцінюючи
вищевикладене у сукупності, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги
за  основним позовом доведені частково та
підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовом  не підлягають задоволенні з підстав їх
необґрунтованості та недоведеності.

На
підставі викладеного, керуючись ст. ст.. 44, 49, 82-85 ГПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_12 )
на користь  Товариства з обмеженою
відповідальністю „Еверласт”(юридична адреса : 65062, м. Одеса, Фонтанська
дорога,18, фактична адреса: 65013, м. Одеса, вул.. Локомотивна,24-В р/р
260046051 в ООФ АППБ „Аваль”, МФО 328351)
суму основного боргу  у
розмірі  9130 (дев'ять тисяч сто
тридцять) гривень, пеню у розмірі 318 (триста вісімнадцять) гривень 30 копійок,
індекс інфляції у сумі 227 (двісті двадцять сім) гривень 27 копійок,  тири проценти річних  у розмірі 50 (п'ятдесят) гривень 65 копійок  державне мито у сумі 97 (дев'яносто сім )
гривень 25 копійок витрати по сплаті ІТЗ у розмірі  28 (двадцять вісім) гривень 86 копійок.

3.             В решті позову відмовити.

4.           У задоволені зустрічного позову
відмовити повністю.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку

з дня
його підписання суддею.

Накази видати відповідно до ст.116 ГПК
України.

Суддя