ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2007 р.
№ 21/341

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Донецькобленерго", м. Донецьк,

на рішення господарського суду Донецької області від 27.11.2006

та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 23.01.2007

зі справи № 21/341

за позовом Донецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі –Відділення), м. Донецьк,

до відкритого акціонерного товариства "Донецькобленерго" (далі –Товариство)

про стягнення 2 000 грн.,

за участю представників сторін:

позивача – Бахарєвої О.В., Чухлєбова С.О.,

відповідача – Заматова Р.В.,

ВСТАНОВИВ:

Відділення звернулося до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Товариства 1 000 грн. штрафу за вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та 1 000 грн. пені за прострочення сплати штрафу за період з 09.10.2005 по 25.09.2006.

Рішенням названого суду від 27.11.2006 (суддя Матюхін В.І.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 23.01.2007 (колегія суддів у складі: Калантай М.В. –головуючий суддя, судді Волков Р.В., Запорощенко М.Д.), позов задоволено.

Прийняті судові рішення мотивовано необхідністю задоволення позову на підставі чинного рішення адміністративної колегії Відділення від 27.07.2005 № 42 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладання штрафу".

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Товариство просить судові рішення зі справи скасувати внаслідок їх прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відділення подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило про безпідставність її доводів та просило судові рішення зі справи залишити без змін, а скаргу –без задоволення.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Згідно з частиною другою статті 4 цього ж Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. В свою чергу, статтею 60 Закону України від 11.01.2001 № 2210-III "Про захист економічної конкуренції" (далі –Закон № 2210) встановлено, що рішення органів Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду. Отже, спір у даній справі підвідомчий господарським судам та має бути розглянутий за правилами Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України). Таку ж правову позицію викладено в інформаційному листі Верховного Суду України від 26.12.2005 № 3.2-2005.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення судами першої і апеляційної інстанцій обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що:

- рішенням адміністративної колегії Відділення від 27.07.2005 № 42 зі справи 01-26-13/2005 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладання штрафу" відповідно до абзацу другого частини другої статті 52 Закону № 2210 на відповідача за вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції накладено 1 000 грн. штрафу та зобов'язано Товариство припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції (а.с. 7,8);

- листом від 01.08.2005 № 01-38/3630 копію зазначеного рішення направлено відповідачу для виконання (а.с. 9);

- відповідач цю копію отримав 08.08.2005, що підтверджується повідомленням про вручення № 1619520 (а.с. 11);

- рішення адміністративної колегії Відділення від 27.07.2005 № 42 у судовому порядку не оскаржувалося і не скасовувалося;

- Товариство штраф за порушенням законодавства про захист економічної конкуренції добровільно не сплатило;

- пеня за прострочення сплати штрафу становить 1 000 грн.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності правових підстав для стягнення з Товариства штрафу та пені.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення” рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України; обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Товариство, заперечуючи проти задоволення позову, свою позицію послідовно обґрунтовувало неправомірністю рішення Відділення, на підставі якого здійснюється стягнення.

Згідно з частиною першою статті 60 Закону № 2210 оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України є правом, а не обов’язком Товариства.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Проте попередніми судовими інстанціями не досліджено фактичні обставини, пов’язані з відповідністю рішення адміністративної колегії Відділення від 27.07.2005 № 42 вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції Відділення, і не дано оцінки доводам відповідача з цього приводу.

Отже, місцевий та апеляційний господарські суди припустилися неправильного застосування приписів частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до частини першої статті 11110 ГПК України є підставою для скасування судових рішень зі справи.

Касаційна ж інстанція відповідно до частини другої статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну  правову оцінку і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 1117, 1119 –11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Донецькобленерго" задовольнити.

2. Рішення господарського суду Донецької області від 27.11.2006 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 23.01.2007 зі справи № 21/341 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Суддя               В.Селіваненко

Суддя                І.Бенедисюк

Суддя                                                                                                Б.Львов