СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12 червня 2007 р.
Справа  № 2/86

Суддя господарського суду
О.Ф. Ремецькі

по справі за позовом приватного підприємця ОСОБА_1, м. Ужгород

до
Оноківської сільської ради, с. Оноківці
Ужгородського району

про  скасування рішення Оноківської сільської ради
як неправомірне про відмову в наданні приватному підприємцюОСОБА_1земельної
ділянки розміром 1.24га на якій знаходяться нерухомі об'єкти позивача згідно
договору купівлі-продажу від 28.10.2004 року,

-          визнання
неправомірною відмови Оноківської сільської ради у задоволенні заяви позивача
про викуп  земельної ділянки 1,24га та

-          зобов'язати
Оноківську сільську раду здійснити продаж позивачу земельної ділянки розміром
1,24га на якій знаходяться нерухомі об'єкти п/пОСОБА_1згідно договору
купівлі-продажу від 28.10.2004р. шляхом викупу

(позовні вимоги викладено з урахуванням заяви позивача, поданої в
порядку вимог статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України щодо їх
зміни)

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_2 -представник за дорученням від
20.04.2007р.

від відповідача - Видиш Б.Р. -представник за дорученням від
22.05.07р.

Суть спору :

В засіданні суду 06.06.2007 року судом за згодою сторін в порядку
вимог статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України було оголошено
перерву до 12.06.2007 року для надання відповідачу можливості подати суду
пояснення з приводу заяви позивача про зміну позовних вимог.

Представник позивача просить задоволити позовні вимоги в повному
обсязі по мотивах, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх
обґрунтованість матеріалами справи. Зокрема, у підставу своїх доводів вказує на
те, що внаслідок придбання ним відповідних об'єктів нерухомого майна у нього у
відповідності до вимог чинного законодавства виникло право на оформлення права
користування земельною ділянкою, на якій такі споруди розташовані, що визначено
статтею 120 Земельного кодексу України та статтею 377 Цивільного кодексу
України. З цих підстав заперечує правомірність винесених відповідачем рішень
про відмову у оформленні права користування (укладення договору оренди та
викупу) даною земельною ділянкою, оскільки такі не ґрунтуються на визначених
законом підставах та винесені з порушенням вимог статті ст.  ст.
152,  155 Земельного кодексу
України, якими гарантуються громадянам
та юридичним  особам  рівні
умови  захисту права власності на
землю.

Заперечує доводи відповідача з приводу сумнівів у віднесенні
придбаного позивачем майна до будівель та споруд у контексті статті 120 ЗК
України, оскільки відповідним рішенням Ужгородського міськрайсуду від
13.04.2005р. за позивачем

Продовження постанови господарського суду Закарпатської області
від 12.06.2007 року по справі №2/86

визнано право власності на дані споруди у відповідності до ч.4
статті 331 Цивільного кодексу України, які у встановленому законодавством
порядку зареєстровані за позивачем Ужгородським районним комунальним
підприємством (бюро)  технічної
інвентаризації 05.09.2005 року (інвентаризаційна справаНОМЕР_1).

Представник відповідача заперечує з приводу доводів позивача по
мотивах, викладених у поданому суду письмовому поясненні на позов та вказує на
те, що придбане позивачем майно не відноситься до об'єктів нерухомого майна, а
відповідно, за таких підстав до вимог позивача не може застосовуватись норма
статті 120 ЗК України. Заперечує реєстрацію інвентарної справи в сільській
раді, а відповідно вважає, що така є безпідставною. Також вказує на те, що
колишнім землекористувачем -ЗАТ „Ужгородський лісокомбінат”, дане будівництво
здійснювалось за відсутності відповідних дозвільних документів, а відповідно є
самочинним. Також даний землекористувач не відмовився у визначеному законом
порядку від права користування даною земельною ділянкою, оскільки заява голови
правління ЗАТ „Ужгородський лісокомбінат”
від 28.09.2004р. не спрямована на імя сільської ради та стосується
відмови від права викупу земельної ділянки. Крім того, теперішнім головою
правління відкликано заяву від 28.09.2004р., у підтвердження чого подано суду
копію заяви від 06.06.2007р.

Також заперечує обґрунтованість вимоги позивача щодо зобов'язання
Оноківську сільську раду здійснити продаж позивачу земельної ділянки розміром
1,24га на якій знаходяться нерухомі об'єкти п/пОСОБА_1згідно договору
купівлі-продажу від 28.10.2004р. шляхом викупу, оскільки позивачем для цього не
дотримано певний порядок отримання земельної ділянки у користування на підставі
відповідного договору оренди.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення  представників сторін, суд встановив:

Між ЗАТ „Ужгородський лісокомбінат” та приватним
підприємцемОСОБА_1 28.10.2004 року було укладено договір купівлі-продажу
споруд, а саме огорожі (336,28м.) та опор електричних (11шт.), що розташовані в
АДРЕСА_1, дозвіл на відчуження яких погоджено Ужгородською міжрайонною ДПІ
22.10.2004 року, як активів, що перебувають у податковій заставі, балансова
вартість яких склала 33310грн. Того ж дня сторонами за договором було підписано
акт про прийом-передачу даного майна.

З огляду на це позивач у відповідності до ч.4 статті 331
Цивільного кодексу України звернувся до Ужгородського міьскрайсуду з позовом
про визнання права власності на нерухоме майно -недобудовані об'єкти.

Рішенням Ужгородського міськрайсуду від 13.04.2005 року позовні
вимоги задоволено повністю та визнано приватного підприємця ОСОБА_1власником
недобудованого нерухомого майна в АДРЕСА_1 для подальшого оформлення.

Десятим пунктом у переліку  правовстановлювальних  документів (додаток  1
до  Тимчасового  положення про порядок  реєстрації
прав  власності  на нерухоме майно, затвердженим наказом
Мін'юсту України від 28.01.03р.  N 6/5)
значиться рішення судів, третейських
судів  про  визнання
права  власності   на
об'єкти нерухомого  майна  та
про  встановлення  факту права власності на об'єкти нерухомого
майна.

Юридичною підставою для нього є ч. 4 ст. 331 Цивільного кодексу
України,  яка передбачає, що за
заявою   заінтересованої  особи  суд  може
визнати  її  власником недобудованого нерухомого
майна,  якщо буде встановлено, що частка
робіт,  яка  не
виконана  відповідно  до
проекту,  є незначною.

Продовження постанови господарського суду Закарпатської області
від 12.06.2007 року по справі №2/86

З цих підстав Ужгородським районним комунальним підприємством
(бюро) технічної інвентаризації 05.09.2005 року заведено інвентаризаційну
справу заНОМЕР_1 та здійснено реєстрацію права власності на недобудоване майно
за п/пОСОБА_1.Посилання відповідача на те, що набуте позивачем майно не може
мати статусу нерухомого майна -будівлі, споруди, спростовується вищенаведеним,
оскільки органи БТІ реєструють на праві власності тільки нерухоме майно.

Разом з тим, відповідач в порушення вимог ст. 33 ГПК України не
довів  належними  і
допустимими доказами  факт  самочинного
будівництва на спірній земельній ділянці
об'єктів  нерухомості,  які були в подальшому відчужені за договором
купівлі-продажу від 28.10.2004р. позивачеві, який  став
їх  належним  власником
і згідно ч.2 ст. 377 ЦК України та
ст.  120  Земельного
кодексу України набув право на оформлення землекористування

Відповідно приписів
ст.ст.  317,   321,
328   ЦК   України,
ст.ст.  2,  48,
49  Закону  України "Про власність"  кожен
має   право   володіти,
користуватися   і
розпоряджатися  своєю  власністю,
право  власності  є непорушним, ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього або  обмежений  у його
здійсненні,  право  власності
набувається  з  підстав,
не заборонених законом,  захист
права власності  здійснюється  судом, набуття права власності і володіння
майном вважається правомірним, якщо інше не встановлено судом.

Таким чином,
володіння  майном  позивачем
у  справі  є правомірним,  за період його існування не  було визнане у встановленому порядку і  за
вимогою  відповідного  виконавчого
органу місцевої  ради,  таким,
що  підлягає  вилученню
в доход держави, рішення про
його  знесення  таким
органом  не  приймалось,
таке будівництво було здійснене на земельній ділянці, відведений у
встановленому порядку, отже,  не  може
бути  визнане  самочинним
за  правилами ст.  376 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.2  ст.  377
ЦК  України,  якщо житловий
будинок,  будівля  або
споруда  розміщені  на земельній ділянці,  наданій у користування,  то
у  разі  їх
відчуження  до набувача  переходить
право  користування  тією частиною земельної ділянки,  на
якій  вони  розміщені,
та  частиною  ділянки,
яка необхідна для їх обслуговування.

Стаття 120 Земельного кодексу України передбачає, що при
переході  права  власності
на  будівлю  і
споруду,  право власності  на
земельну  ділянку або її частину
може переходити на підставі
цивільно-правових  угод,  а
право  користування  -   на
підставі договору оренди.  При переході
права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб,  які не можуть мати  у власності
земельні ділянки,  до них
переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля
чи споруда.

Факт звернення позивача до Оноківської сільської  ради  з
проханням надати земельну ділянку, на якій побудовані споруди,  в оренду встановлений наявними у справі
матеріалами. Доказами цього є лист
від  27.11.2006 (а.  с.  7)
та рішення сільської ради від 31.01.2006р. та від 22.12.2006р. (а. с. 17 та
39). Однак, всупереч вимогам чинного законодавства відповідачем розгляд даного
звернення позивача від 27.11.2006р. не здійснено, відповідного рішення
сільської ради з посиланням на даний лист не прийнято.

Відповідно до  ст.  ст.  152,  155 Земельного кодексу України (від
25.10.2001),  держава  забезпечує
громадянам  та юридичним  особам
рівні  умови  захисту права власності на землю.
Власник  земельної  ділянки
або  землекористувач  може
вимагати усунення  будь-яких  порушень
його прав на землю,  навіть якщо
ці порушення не пов'язані з позбавленням
права  володіння  земельною ділянкою і відшкодуванням завданих
збитків.

Продовження постанови господарського суду Закарпатської області
від 12.06.2007 року по справі №2/86

Захист прав  громадян  та
юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється,  зокрема,
шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта,  яким порушуються
права особи щодо володіння, користування
чи  розпорядження  належною
їй  земельною ділянкою, такий акт
визнається недійсним.

Оскільки на земельній ділянці розташовані будівлі,  що належать на праві власності позивачу,  то приймаючи вказане рішення відповідачем
порушено вимоги ч.  4 ст.  120 Земельного кодексу України (від  25.10.2001), ч.  1 ст.
377 ЦК України,  ст.  16 Закону України "Про оренду
землі",  а  також
право  власності  товариства
на  будівлі, розташовані на цій
земельній ділянці.

факт  знаходження  придбаних позивачем споруд  у
напівзруйнованому   стані   не змінюють його прав як на самі об'єкти,
так і на користування відповідною земельною ділянкою.

Повноваження сільських,
селищних,  міських  рад
у   галузі земельних відносин  на
території  сіл,  селищ,
міст  встановлено ст. 12
Земельного кодексу України, відповідно до вимог якої   відповідним
радам   надано  право
розпорядження  землями
територіальних громад;  передавати
земельні ділянки з  комунальної власності  у
власність громадян та юридичних осіб,
відповідно до цього кодексу;
надавати земельні ділянки у користування із земель комунальної власності
відповідно до Земельного кодексу.

Відповідно до вимог ст.  16
Закону України "Про оренду землі", особа, яка бажає отримати земельну
ділянку в оренду із земель державної або комунальної власності,  подає до відповідного органу виконавчої
влади  чи
органу  місцевого  самоврядування  за місцем
розташування земельної ділянки заявку.
Передача земельної ділянки,  межі
якої визначено в натурі (на місцевості),
в  оренду без  зміни
її  цільового призначення
здійснюється без розроблення проекту її відведення.

За таких обставин позовні вимоги в частині скасування рішення
Оноківської сільської ради від 31.01.2006р. як неправомірне про відмову в
наданні приватному підприємцюОСОБА_1земельної ділянки розміром 1.24га на якій
знаходяться нерухомі об'єкти позивача згідно договору купівлі-продажу від
28.10.2004 року  та визнання неправомірною
відмови Оноківської сільської ради у задоволенні заяви позивача про викуп  земельної ділянки 1,24га підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Разом з тим, заявлена позивачем вимога про зобов'язання Оноківську
сільську раду здійснити продаж позивачу земельної ділянки розміром 1,24га на
якій знаходяться нерухомі об'єкти п/п ОСОБА_1згідно договору купівлі-продажу
від 28.10.2004р. шляхом викупу задоволенню не підлягає, оскільки розгляд такого
питання сільською радою можливий тільки у відповідності до вимог статті 151 ЗК
України за наявності у землекористувача
певного пакету необхідних документів (проект відведення земельної
ділянки, договір оренди земельної ділянки, тощо), які на сьогоднішній день у
позивача відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 52, 70, 71,
105, 122, 139, 143, 160, 162, 163, 186, 254, 255 Кодексу адміністративного
судочинства України,

суд
постановив:

1. Адміністративний позов задоволити частково.

2. Скасувати рішення Оноківської сільської ради від 31.01.2006р.
як неправомірне про відмову в наданні приватному підприємцю ОСОБА_1земельної
ділянки розміром 1.24га в с.

Продовження постанови господарського суду Закарпатської області
від 12.06.2007 року по справі №2/86

АДРЕСА_1 на якій знаходяться нерухомі об'єкти позивача згідно
договору купівлі-продажу від 28.10.2004 року.,

3. Визнати неправомірною відмову Оноківської сільської ради у
задоволенні заяви позивача про викуп
земельної ділянки 1,24га вАДРЕСА_1.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5.  Постанова набирає
законної сили з 25.06.2007р.

6. Заява на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а апеляційна скарга на
постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя                                                                 О.Ф. Ремецькі