СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15.05.07                                                                                 Справа № 8/189ад.

Суддя  господарського суду Луганської області Середа А.П.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Державної податкової інспекції  у місті Свердловську, місто Свердловськ  Луганської області,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південне», село Панченково Свердловського району Луганської області,

за участю Третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача –Головного управління Державного казначейства України в Луганській області, -

про стягнення  2003 грн. 52 коп.,

при секретарі судових засідань Качановській О.А.,

в присутності представників сторін:

від позивача –Домніна М.В. –державний податковий інспектор, - довіреність №103-8/10 від 12.01.07 року;

від відповідача –не прибув;

від третьої особи –Пащенко В.В. –провідний спеціаліст-юрисконсульт, - довіреність №09-27/32 від 09.01.07 року, -

встановив:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення  з відповідача  заборгованості за бюджетними позичками  у  сумі  2003 грн. 52 коп., у тому числі: основний борг –1743,00 грн., пеня –260,52 грн., а також витрат по сплаті державного мита.

Відповідно до статті 111 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАСУ) попереднє судове засідання призначене та фактично відбулося 20.04.07 року, за відсутності  відповідача.

Представниками позивача та третьої особи подано клопотання про відмову від здійснення фіксації судового процесу технічними засобами, яке не суперечить вимогам ст.41 та п. 2-1 розділу УІІ «Прикінцеві та перехідні положення»КАСУ, а тому  його задоволено судом.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі.

Відповідач відзив на позов та витребувані судом документи не надав, позов не оспорив, до судового засіданні не прибув. участь у ньому свого представника не забезпечив, хоча належним чином поставлений до відома про дату. час та місце судових слухань.

Суд дійшов такого висновку з огляду на те, що 10.04.07 року за вих. №535 та 25.04.07 року за вих. №677 на юридичну адресу відповідача (село Панченково, вул. Польова, 5 Свердловського району Луганської області) було спрямовано ухвали про призначення справи до судових слухань, а також повістки.

Оператором поштового зв’язку до суду повернуто два письмові повідомлення про вручення цих поштових відправлень уповноваженій особі відповідача.

За таких обставин суд, керуючись ст.ст. 40, 49, 51, ч. 6 ст. 71 та ст. 86 КАСУ, розглянув спір по суті за відсутності відповідача.

Представник третьої особи позов підтримав, про що також зазначив у своєму відзиві на нього (вих. №11-25/1395 від 20.04.07 року).

Заслухавши представників позивача та третьої особи, дослідивши обставини справи та додатково надані  матеріали,  суд  дійшов  наступного.

І.1. 01.10.1997 року між Відділенням Державного казначейства  у місті Свердловську Луганської області, - з одного боку, та Колективним сільськогосподарським підприємством «Південне», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Південне»(пункт 1.5 Статуту ТОВ «Південне») (далі –ТОВ «Південне»- відповідач), - відповідно до постанови КМ України  від 11.09.1997 року №1003 „Про фінансову допомогу на проведення комплексу робіт в осінньо-зимовий період 1997-1998 років”, - укладено договір №10 про надання  фінансової допомоги на проведення комплексу робіт в осінньо-зимовий період 1997-1998 року, згідно якому ТОВ «Південне»отримало для вказаної мети державну фінансову допомогу (позичку) у сумі 1800,00 грн. (пункт 1.1 договору).

ТОВ «Південне»зобов'язалося повернути фінансову допомогу не пізніше 01.10.1998 року (пункт 1.1).

У разі відсутності у нього грошових коштів, ТОВ повертає фінансову допомогу продовольчим зерном до 1 вересня 1998 року у кількості, що відповідає сумі отриманої фінансової допомоги, за цінами, що складуться на біржових торгах України за оптовими контрактами шляхом закладення його на підприємствах ДАК «Хліб України»для державних потреб (п. 3.2).

Договір набирає чинності з моменту перерахування коштів  на користь ТОВ «Південне»і діє до повного виконання зобов'язань сторонами (п.4.1).

Позивач стверджує, що за цим договором відповідач за станом на 01.01.07 року має борг у сумі 2003,52 грн., у тому числі: основний платіж –1743,00 грн., пеня –260,52 грн.

2.Факт наявності боргу підтверджується:

розрахунком сум боргу та пені за договором;

вищецитованим договором;

службовим листуванням Відділення Державного казначейства у місті Свердловську з боржником та ДПІ у місті Свердловську;

узгодженим трьома названими сторонами графіком погашення боргу з боку ТОВ «Південне».

ІІ.Заслухавши представників позивача та третьої особи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному  обсязі з наступних підстав.

1. Згідно п.11 статті 10 Закону України від 04.12.1999 року №509-ХІІ „Про державну податкову службу в Україні” (далі –ЗУ №509-ХІІ) на органи державної податкової служби покладено обов'язок  по зверненню до суду з позовами про стягнення з підприємств, установ, організацій та громадян в доход держави  заборгованості перед бюджетами і державними цільовими фондами.

2.Матеріалами справи доведено, що спірні суми грошових коштів отримані відповідачем саме з  Державного бюджету України, а тому суд вважає, що є всі законні підстави визнати, що правовідносини по отриманню вищезгаданих позичок та їх погашенню  відповідно до п. 21 ст.2 та ч. 4 ст. 17 Бюджетного кодексу України є бюджетними правовідносинами, щодо погашення боргу за якими застосовуються правила погашення та стягнення не внесених у строк податків та податкових платежів.

3.З матеріалів справи вбачається, що укладений договір належать до господарських договорів.

Приймаючи до уваги те, що спірні правовідносини виникли  до введення в дію Господарського кодексу України (з 01.01.04 року; далі - ГКУ) та продовжують мати місце після набрання ним чинності, суд при вирішенні цього спору керується вимогами ст. 193 цього Кодексу, яким встановлено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати  господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язань –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частини 1 та 2 ст. 193 ГКУ.

Учасник господарських правовідносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані ним збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушені (ч. 1 ст. 224 ГКУ).

4.Відповідно до Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  (далі –ЗУ №2181-ІІІ) стягнення у судовому порядку податків, зборів (обов’язкових платежів) можливе лише шляхом звернення стягнення на активи платника податків, зборів (обов’язкових платежів).

Як сказано у підпункті 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 ЗУ №2181-ІІІ, активи платника  податків можуть бути  примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу  виключно за рішенням суду.

Активами платника податків за змістом п.1.7 статті 1 ЗУ №2181 є кошти, матеріальні та нематеріальні цінності, що належать юридичній або фізичній особі на праві власності або повного господарського відання.

5. З матеріалів справи вбачається, що строк позовної давності по кожному з договорів на отримання фінансової допомоги не закінчився, оскільки в  умовах кожного з них вказано, що він є чинним до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Відповідач позовні вимоги не спростував.

Приймаючи до уваги те, що матеріалами справи підтверджено наявність у відповідача боргу, який виник у  зв’язку з неповерненням ним до Державного бюджету бюджетних позичок, а також факт його ухилення від його сплати, - позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до повного задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАСУ суд не стягує з відповідача судові витрати.

Судом прийнято до уваги те, що позивач згідно ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.93 року №7/93 “Про державне мито”  при зверненні до суду з позовом звільнений від сплати державного мита.

На підставі викладеного,  ст.ст. 2, 17 Бюджетного кодексу України; ст. ст. 193 Господарського кодексу України; п.1.7 ст.1; п.п. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3 Закону України  від 20.12.2000 року №2181-ІІІ “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, керуючись ст.ст. 40,49, 51, ч. 6 ст.71, ст. 86, 158-162 та 167 КАС України,  суд

п о с т а н о в и в :

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Південне», ідентифікаційний код 00846955, яке знаходиться за адресою: село Панченково, вул. Польова, 5 Свердловського району Луганської області, -  на користь Державного бюджету України - заборгованість за бюджетною позичкою, отриманою на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.09.1997 року №1003 (договір №10 від  01.10.97 року), – борг у сумі 2003 (дві тисячі три) грн. 52 коп., у тому числі: основний платіж - 1743 грн. 00 коп., пеня –260 грн. 52 коп.

Відповідно до частини 4 ст. 167 КАС України  за згодою представників позивача та третьої особи у судовому засіданні 15.05.2007 року оголошено тільки вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення  постанови у повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу - з  дня  складення  в  повному обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі складено та підписано 17.05.2007 року.

Суддя                                                                                               А.П. Середа