ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2007 р.
№ 14/435

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Кривди Д.С.,

суддів:
Жаботиної Г.В.,
Уліцького А.М.

розглянувши касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Хліб"

на постанову
від 20.04.07 Київського міжобласного апеляційного господарського суду

та на рішення
від 14.12.06

у справі
№14/435

господарського суду
Полтавської області

за позовом
Приватного підприємства "Зірка"

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Хліб"

про
оплату основної заборгованості за договором у розмірі 53570 грн. та пені за прострочення розрахунку в розмірі 3376,42 грн.

за участю представників сторін

від позивача:
Огриза Г.Р., дов.

від відповідача:
Євстигнєєв А.С., дов.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Зірка" 20.07.06 звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Хліб" про стягнення заборгованості за договорами №1/3-1 від 01.02.04, б/н від 01.02.05 та №5 від 01.01.06 охорони виробничих об'єктів в розмірі 53570 грн. та пені в сумі 3376,42 грн.

Позов мотивовано порушенням відповідачем зобов'язань з оплати наданих позивачем послуг за період з січня 2005 року до травня 2006 року.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на обставини надіслання 09.09.06 позивачу заяви про залік зустрічних вимог стосовно вимоги відповідача до позивача за договором №1/09-1 від 01.09.04 оренди на загальну суму 56946,42 грн. Також відповідач зазначив про неякісність послуг, наданих позивачем у квітні, травні 2006 року.

Відповідач звернувся з зустрічною позовною заявою до позивача, яка ухвалою від 06.12.06 господарського суду Полтавської області повернута позивачу на підставі п.п. 4, 6, 10 ст. 63 ГПК України.

Рішенням від 14.12.06 господарський суд Полтавської області (суддя Іваніцький О.Т.) позов задовольнив повністю, визнавши позовні вимоги доведеними.

Доводи відповідача щодо зарахування однорідних зустрічних вимог судом не прийняті до уваги через ненадання ним витребуваних доказів наявності заборгованості позивача перед відповідачем за договором оренди господарських споруд №1/09-1 від 01.09.04 та по оплаті послуг зв'язку та електропостачання.

Постановою від 20.04.07 Київський апеляційний господарський суд (колегія суддів у складі: Поліщука В.Ю. – головуючого, Швеця В.О., Зеленіної Н.І.) рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Ухвалою від 05.07.07 Вищий господарський суд України порушив касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, в якій заявлено вимоги про скасування рішення і постанови у справі та відмову в задоволенні позову та припинення провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами ст. 601 ЦК України через неврахування обставин зарахування зустрічних однорідних вимог позивача та відповідача, а також винесення судом першої інстанції рішення, не зважаючи на подання відповідачем апеляційної скарги на ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, між сторонами у справі укладено договори №1/3-1 від 01.03.04 та №5 від 01.01.06 охорони виробничих об'єктів, за якими відповідач доручив, а позивач прийняв під охорону об'єкти, перераховані у переліку та плані (схемі), доданих до договорів. Договори є аналогічними за змістом, предметом договору та всіма умовами, окрім строку дії.

Відповідно до ст. 978 ЦК України за договором охорони охоронець, який є суб'єктом підприємницької діяльності, зобов'язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов'язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

За своєю правовою природою договір охорони є договором про надання послуг, за яким згідно зі ст. 901 ЦК України одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з п. 5.3 договору №1/3-1 та п. 5.4 договору №5 датою виконання послуг позивачем вважається дата підписання Акту приймання-передачі виконаних робіт, який складається щомісячно у двох примірниках, з яких перший знаходиться у виконавця, другий –у замовника.

У відповідності з п.п. 5.1, 5.2 договорів замовник (відповідач) здійснює оплату послуг на підставі наданих виконавцем (позивачем) рахунків; вартість послуг протягом дії договору може змінюватись залежно від об'єму наданих послуг та інших чинників. Оплата спожитих послуг здійснюється до 5-го числа наступного місяця шляхом перерахування грошових коштів на рахунок виконавця (позивача).

В силу ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги містить ст. 193 ГК України.

Позивачем у 2004-2006 роках надані відповідачу послуги з охорони, що підтверджується Актами виконаних робіт, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими печатками.

Проте надані послуги оплачені відповідачем не у повному обсязі, не оплачені залишилися послуги на суму 53570 грн., у тому числі: за січень 2006 року –2470 грн.; за лютий 2006 року –14600 грн.; за березень 2006 року –14600 грн.; за квітень 2006 року –14600 грн.; за травень 2006 року –7300 грн. Частково заборгованість відповідача підтверджується актом звірки розрахунків станом на 01.04.06 на суму 51670 грн., підписаним представниками сторін та скріпленим печатками.

Тобто суди першої та апеляційної інстанцій визнали доведеними обставини надання позивачем послуг, частина з яких на суму 53570 грн. залишилась неоплаченою відповідачем. Вказані обставини при розгляді справи відповідачем не спростовувались.

Разом з тим, відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зокрема, ст. 601 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги; зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

У відзиві на позовну заяву відповідач доводив обставини припинення зобов'язання, яке є предметом позовних вимог, на підставі вказаної норми у зв'язку зі зверненням до позивача з заявою б/н від 07.09.06 про зарахування зустрічних однорідних вимог. Також відповідач зазначав про неякісність надання позивачем послуг в квітні та травні 2006 року, про що містяться відмітки на відповідних актах прийому-передачі виконаних робіт.

Судами першої та апеляційної інстанцій такі доводи не прийняті до уваги з посиланням на те, що ухвалою господарського суду Полтавської області від 16.11.06 відповідача зобов'язано надати наступні документи: акт звірки взаємних розрахунків з відповідачем станом на 01.12.06, докази надання позивачем неякісних послуг відповідно до актів прийму-передачі від 30.04.06 ат 15.05.06, докази наявності заборгованості позивача перед відповідачем за договором оренди господарських споруд №1/09-1 від 01.09.04 та по оплаті послуг зв'язку та електропостачання, докази припинення зобов'язань відповідача перед позивачем на суму 56946,42 грн., але відповідач витребувані ухвалою докази суду не надав.

Суд апеляційної інстанції в постанові зазначив, що відповідачем на підтвердження наявності заборгованості позивача перед ним надано договір оренди господарських споруд №1/01-1 від 01.09.04, акт приймання-передачі господарських споруд в оренду від 01.09.04 та рахунки-фактури.

Проте при вирішенні спору судами всупереч вимогам ст.ст. 43, 47, 43, 84, 105 ГПК України не надано жодної правової оцінки вказаним доказам, а також не встановлено дійсні обставини щодо наявності або відсутності правовідносин оренди між сторонами та стану розрахунків між ними. Позивачем наявність заборгованості перед відповідачем заперечується, але докази, якими позивач спростовує вказані доводи відповідача, судами не встановлені. Також судами не досліджувались фактичні обставини щодо надання позивачем послуг охорони певного об'єкту з визначенням його місцезнаходження та порядку здійснення охорони на підставі відповідних доказів, наявність у позивача відповідної ліцензії.

Тобто суди не забезпечили повне і всебічне встановлення усіх обставин справи та правильне застосування законодавства, тому рішення і постанова підлягають скасуванню як такі, що не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Оскільки касаційна інстанція обмежена у праві оцінки доказів та встановленні фактичних обставин справи, а право оцінки доказів належить до повноважень судів першої та апеляційної інстанцій з додержанням принципу рівності сторін у процесі, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення на підставі відповідних доказів усіх суттєвих обставин щодо правовідносин, які існують між сторонами, із застосуванням норм законодавства, що регулюють такі правовідносини.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119-12 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу задовольнити частково.

2.          Рішення господарського суду Полтавської  області від 14.12.06 та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 20.04.07 у справі №14/435 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий                                                                                Д.Кривда

Судді                                                                                                    Г.Жаботина

А.Уліцький