ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2007 р.
№ 35/276

Вищий господарський  суд  України у складі колегії суддів :

головуючого судді
Овечкіна В.Е.,

суддів
Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянув касаційну скаргу

“Ай-Ті-Сі-Елекетронікс-Україна”

на постанову
від  06.02.07 Київського апеляційного господарського суду

у справі
№ 35/276 господарського суду міста Києва

за позовом
Дочірнього підприємства “Ай-Ті-Сі-Елекетронікс-Україна”

до
Київської міської ради,
ВАТ “Медпромпроект”,
ВАТ “Український інженерний центр медичної техніки та промислових технологій “Укрінжтехномед”

про
визнання недійсним договору

У справі взяли участь представники

позивача: Кушнарьов Д.В., довір. від 02.02.07, Жмуцька О.П., довір. від 01.06.07

відповідачів: не з’явилися

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 30.11.2006 (суддя                      М. Літвінова), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2007 (колегія суддів у складі: Отрюх Б.В., Верховець А.А., Тищенко А.І.) , в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди від 07.12.1998 № 63-5/00012 відмовлено з тих підстав, що позивачем не надано документів, які посвідчують його право власності на спірну земельну ділянку.

Скаржник ДП “Ай-Ті-Сі-Електронікс-Україна” в поданій касаційній скарзі просить скасувати постанову апеляційного суду від 06.02.2007 і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Позивач вважає, що судові акти прийняті з порушенням вимог ст. ст. 30, 67 Земельного кодексу України (1990р.). Ним придбані у відповідача 3 приміщення на першому поверсі майнового комплексу на проспекті Возз’єднання 7-А. Разом з приміщеннями позивач набув право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені і на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. На момент укладання оскаржуваного договору оренди від 07.12.1998 № 63-5-00012 відповідачі у справі не були власниками приміщення по пр. Возз’єднання, 7А в м. Києві. Відповідно ст. 210 Земельного кодексу, угоди укладені з порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу визнаються недійсними за рішенням суду. Судом невірно та не повністю були з’ясовані обставини справи, що мають суттєве значення для правильного розгляду справи.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм процесуального права, згідно з вимогами ст.1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга  не підлягає задоволенню   з наступних підстав.

Відповідно ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

07.12.1998 між Київською міською Радою та Відкритим акціонерним товариством “Медпромпроект” і Відкритим акціонерним товариством “Український інженерний центр медичної техніки та промислових технологій “Укрінжтехномед” на підставі Рішення Київської міської Ради (ІІ сесії ХХІІІ скликання) № 76 від 09.07.1998 “Про надання та вилучення земельних ділянок і погодження місця розташування об’єктів” було укладено договір на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди.

Відповідно до п.1.1 зазначеного договору оренди відповідач –1 на підставі вищезазначеного Рішення надав, а відповідач –2 та відповідач –3 прийняли у спільне тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 0,9931 га в тому числі: під громадською забудовою –0,9931 га, згідно з планом землекористування.

Умовами договору оренди визначено, що земельна ділянка надається у спільне тимчасове довгострокове користування на умовах оренди строком на 49 (сорок дев’ять) років для експлуатації та обслуговування інженерного корпусу та складського блоку на проспекті Возз’єднання, 7-а у Дарницькому районі м. Києва.

Позивач є власником приміщення загальною площею 289,6 кв.м., яке розташоване за адресою проспект Возз’єднання, 7-а в місті Києві, що складає 1/100 частини майнового комплексу площею 21410,5 кв.м. або 3/100 від майнового комплексу, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 23.12.2004 та реєстраційним посвідченням № 004873 Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об’єкти нерухомого майна.

Спір між сторонами виник внаслідок того, що відповідач –2 забороняє проїзд автотранспорту позивача до його власної частки будівлі, оскільки земельна ділянка належить відповідачу –2 на підставі договору на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди від 07.12.1998.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При укладенні договору на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди від 07.12.1998 сторонами вказані вимоги закону були виконані, обговорені всі істотні умови його укладення.

Відповідно до п.1 ст. 120 Земельного кодексу України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування –на підставі договору оренди.

Позивачем не було надано відповідних документів, які посвідчують право власності на вказану земельну ділянку, крім того, в договорі купівлі-продажу нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: м. Київ, просп. Возз’єднання, 7-а, на який посилається позивач, як на підставу виникнення права власності на зазначену земельну ділянку, не міститься будь-яких положень, щодо переходу права власності на земельну ділянку, на якій розташоване вказане нежитлове приміщення.

Рішення  Київської міської Ради (ІІ сесії ХХІІІ скликання) № 76 від 09.07.1998 “Про надання та вилучення земельних ділянок і погодження місця розташування об’єктів” не оскаржувалось і є чинним.

Позивач не надав суду докази, які б підтверджували недодержання сторонами при укладенні договору на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди від 07.12.1998 вимог, встановлених ст. 215 ЦК України та Закону України “Про оренду землі”.

Договір оренди землі може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що договір укладено 7.12.1998 з додержанням вимог щодо істотних умов договору цього виду. Натомість позивач на той час не був ні орендарем, ні власником приміщень.

Позивач придбав приміщення на першому поверсі по договору купівлі-продажу 23.12.2004.

З огляду на встановлені обставини суди дійшли обгрунтованого висновку, що договір оренди землі, укладений 7.12.1998, прав позивача не порушував.

Придбання у 2004 році права власності на 286 м. приміщень в будівлі, земельна ділянка навколо якого передана в оренду відповідачем в 1998 році не є підставою для визнання договору оренди недійсним.

Способи захисту прав на земельні ділянки передбачені в ст. 152 Земельного кодексу України. Відповідно ст. 120 ЗК України при переході права власності на  будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування –на підставі договору оренди. Якщо об’єкт відчуження розташований на земельній ділянці, яка перебуває в оренді перехід права на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди, за письмовою згодою орендодавця.

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації (п.1 ст. 125, 126 ЗК України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у позивача відсутній документ на право власності на земельну ділянку певного розміру.

Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій повно дослідили обставини справи і правильно застосували до них норми земельного права.

Доводи скаржника про те, що судами не повно досліджені обставини справи, судом до уваги не приймаються. Дослідження обставин справи та надання їм іншої оцінки виходить за межі повноважень касаційної інстанції, наданих ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України. Колегія не вбачає підстав для скасування прийнятих у справі судових актів.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ДП “Ай-Ті-Сі-Електронікс-Україна” залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2007 у справі № 35/276 –без змін.

Головуючий, суддя                                                          В. Овечкін

Судді:                                                                                 Є. Чернов

В. Цвігун