ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.07 р.                                                                                 Справа № 26/4а

Господарський суд Донецької області, у складі судді Ушенко Л.В., при секретарі судового засідання Москалик В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою ВАТ “Українська страхова компанія “ДЖЕНЕРАЛІ ГАРАНТ”

до відповідача: Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м. Маріуполя

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення ДПІ у Жовтневому районі м. Маріуполь №/4 від 26.10.04р. в частині визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток у сумі 2 400 грн. та застосування фінансових санкцій у сумі 1 120 грн.

В присутності представників сторін:

від позивача: Єгорченкова Т.Ю. – довіреність

відповідача: Антощук О.С. – довіреність

Козинець О.В. – довіреність

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство Українська страхова компанія „Гарант – Авто” м. Маріуполь звернулось із позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Маріуполя про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 23.02.04р. №/0.

По даній справі було прийняте рішення господарським судом Донецької області від 09.03.05р., яким  позовні вимоги задоволені частково, а саме визнано недійсним податкове повідомлення-рішення від23.02.04р. №/0, у частині визначення  податкового зобов’язання з податку на прибуток у сумі 2 400 грн. та застосування фінансових санкцій у сумі 1080 грн., а в частині визначення податку на прибуток  у сумі 100 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі  170 грн. відмовлено в задоволені позову ( в редакції ухвали від 18.03.05р. про виправлення помилки). Судом також була здійснена процесуальна заміна відповідача на Жовтневу МДПІ, як правонаступника. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 23.05.05р. рішення господарського суду Донецької області залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.10.06р. рішення господарського суду Донецької області від 09.03.05р. та постанова Донецького апеляційного господарського суду від 23.05.05р. скасовані в частині визнання недійсним податкового повідомлення-рішення ДПІ у Жовтневому районі м. Маріуполь від 23.02.04р. №/0 щодо визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток у сумі 2 400 грн. та застосування фінансових санкцій у сумі 1 120 грн. і в цій частині справа направлена на новий розгляд до господарського суду Донецької області. В іншій частині рішення та постанова суду залишені без змін.

29.11.2006р. справа була прийнята до провадження і порушено адміністративне провадження відповідно до п. 6.7 розділу  „Прикінцеві та перехідні положення” КАС України, в частині в якій справа направлена на новий розгляд.

В процесі розгляду справи позивач також надав заяву (вх.№02-41/1667 від 16.01.07р.) про процесуальну заміну позивача – ВАТ “Українська страхова компанія „Гарант – Авто” на  його правонаступника ВАТ “Українська страхова компанія “ДЖЕНЕРАЛІ ГАРАНТ”, у зв’язку з перейменуванням товариства (ухвала від 16.01.07р.).

Під час нового розгляду справи позивач змінив позовні вимоги (вх.№02-41/6088 від 14.02.07р.), у якому просить визнати недійсним податкове повідомлення-рішення №/4 від 26.10.04р., направленого за результатами закінчення адміністративного оскарження в частині визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток у сумі 2 400 грн. та застосування фінансових санкцій у сумі 1 120 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на неправомірність збільшення валових доходів структурному підрозділу  - Маріупольській філії страхової компанії на суму страхових платежів, що передавались філією в межах компанії на підставі угод про розподіл ризиків та висновку ДПІ про порушення п.7.2.1 ст.7 ЗУ „Про оподаткування прибутків підприємств”.

Позивач зважає на те, що він несе повну відповідальність за діяльність філії, перерозподіляє ризик в межах компанії, тобто частину виконання зобов’язань по ризикам, які перевищують максимальний обсяг страхових зобов’язань по філії приймає на себе або передає іншим підрозділам і при цьому він, як юридична особа і його підрозділи оподатковують податком страхові платежі пропорційно прийнятим на себе зобов’язанням. В зв’язку із зазначеним, отримані філією кошти, які в подальшому були перераховані  в межах компанії, на думку позивача, не можуть розглядатися як фактичні доходи філії від страхової діяльності, а доходи є тільки суми, які отримані в межах обсягу ризику.

Відповідач з позовом не згоден, посилаючись на приписи п.7.2.1 ст.7 ЗУ „Про оподаткування прибутків підприємств” і вважає, що страхові платежі, що сплачуються окремими структурними підрозділами, які є самостійними платниками податків іншим структурним підрозділам в межах одного страховика (юридична особа) на підставі угод про розподіл ризику, не можуть вважатись страховими платежами, отриманими за договором перестрахування і тому позивачем занижені валові доходи на суму часток страхових платежів, що сплачувались філією іншим підрозділам компанії в межах розподілу ризиків і занижений податок на прибуток за 2 кв. – 4 кв. 2002р. та 1-2 кв. 2003р. на загальну суму 2 400 грн.

На виконання вказівок Вищого адміністративного суду України, викладених в ухвалі від 11.10.06р., господарський суд зобов’язав сторони надати додаткові пояснення щодо дотримання позивачем загальних правил ведення податкового обліку, зокрема валових доходів незалежно від підстав перерахування отриманих філією коштів.

Такі пояснення сторонами були надані (вх.№02/41/49138 від 14.12.06р., вх.№02/47/1432, вх.№2132/10/10 від 24.01.07р.)

Технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Провадження у справі зупинялось за клопотаннями сторін відповідно до ч. 2 п. 4 ст. 156 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, свідка Холоденко Г.П., дослідивши надані сторонами документи, господарським судом встановлено наступне.

Позивач є суб’єктом підприємницької діяльності, , має право здійснювати страхову діяльність на підставі ліцензій, які видані Міністерством фінансів України – серія АА №239059 (з 25.03.97р. по 24.03.07р.) та серія АА №239058 (з 25.03.97р. по 24.03.07р.)

Маріупольська філія Відкритого акціонерного товариства Української страхової компанії „Гарант - Авто” (нині ВАТ УСК „Дженералі-Гарант”) відповідно до Положення, затвердженого загальними зборами акціонерів 05.12.97р. (протокол №15) та довідки №25580731 є структурним підрозділом позивача та не є юридичною особою (далі за текстом “філія”), перебуває на податковому обліку в Жовтневій МДПІ м. Маріуполя.

ДПІ здійснила планову документальну перевірку фінансово – господарської діяльності філії, за наслідками якої складено акт від 19.02.04р. №33/23-111-1/25580731 “Про результати планової документальної перевірки Маріупольської філії Відкритого акціонерного товариства “Українська страхова компанія „Гарант - Авто” (код за  ) з питання дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.04.2002р. по 30.06.2003р.”

Відповідно до п.п.1.3.1, 1.5 акту перевірки філія знаходиться на податковому обліку у ДПІ з 15.05.98р., не є платником ПДВ.

На підставі даного акту перевірки ДПІ прийняла податкове повідомлення – рішення від 23.02.04р. №/0, яким визначила філії позивача податкове зобов’язання з податку на прибуток у сумі 2500грн. та застосувала фінансові санкції у сумі 1250грн.

Дане податкове повідомлення-рішення оскаржувалось в порядку адміністративного оскарження, скарги були залишені без задоволення і філії були направлені податкові повідомлення-рішення №/0,  №/1, №/2, №/3, №/4).

Предметом спору у даній справі є податкове повідомлення-рішення №/4від 26.10.04р. в частині донарахування податку на прибуток у сумі 2 400 грн. та штрафні санкції у сумі 1 120 грн., яке прийнято за результатом закінчення адміністративного оскарження.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток у  сумі 2400грн. стало заниження філією валового доходу від страхової діяльності на суми часток страхових платежів, що сплачувались філією іншим структурним підрозділам в межах компанії на підставі угод про розподіл ризику та наказів компанії, які не можуть вважатися страховими платежами за договором перестрахування за період 2 кв. 2002р. – 1 півр. 2003р. (2 кв. 2002р. на суму 60,4 тис. грн.., 3 кв. 2002р. - на суму 7,8 тис. грн.., 4 кв. 2002р. – на суму 2,3 тис. грн.., 1 кв. 2003р. на суму 1,8 тис. грн.., 1 півр. 2003р. на суму 8,3 тис. грн..). Дане порушення визначено ДПІ як порушення вимог п.7.2.1 ст.7 ЗУ „Про оподаткування прибутку підприємств”.

Наказом ВАТ Українська страхова компанія “Гарант – АВТО” від 17.03.05 р. № 28 з 11.03.02 р. введено в дію Положення про визначення лімітів власного утримання за категоріями ризиків, що приймаються на страхування регіональними дирекціями УСК “Гарант – АВТО”, порядок їх перерозподілу та перестрахування”. Відповідно до п. 6 цього наказу, у разі, якщо регіональна дирекція приймає на страхування об’єкт, страхова сума по якому перевищує ліміт власного утримання регіональної дирекції, вона повинна передати частину відповідальності понад загального ліміту  до управління перестрахування компанії, а по об’єктам, страхова сума яких перевищує ліміт власного утримання регіональної дирекції, але є меншою за загальний ліміт компанії, передавати частину ризику понад власне утримання в Управління перестрахування компанії або в інші регіональні дирекції компанії, або в інші страхові компанії. Згідно п. 4, Регіональні дирекції страхування, в межах ліміту власного утримання самостійно встановлюють ліміти для підлеглих філій. Передача та розподіл застрахованих філіями ризиків, що перевищують її ліміти утримання здійснюються, лише через свою регіональну дирекцію страхування..

Таким чином, даним наказом встановлено порядок перерозподілу ризику по нецентралізованих програмах страхування. Механізм перерозподілу ризиків по централізованим програмам страхування встановлений наказом № 45 від 27.04.01 р.

Як вбачається з матеріалів справи, Маріупольська філія переховувала кошти іншим філіям компанії у якості розподілу ризиків. Договори на страхування укладались філією від  імені компанії. При цьому страхові платежі оподатковувались пропорційно до взятих на себе зобов’язань.

Відповідно до ст.2 Закону України „Про страхування” страховиками визнаються фінансові установи,  які  створені  у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно з Законом України "Про господарські товариства" з урахуванням особливостей, передбачених цим законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Страхова діяльність в Україні здійснюється виключно страховиками - резидентами України.

Страховиками можуть бути лише юридичні особи.

Відповідно до п.п.1.1 п.1 Положення про порядок здійснення страхової діяльності відокремленими підрозділами страховиків, затвердженого Наказом Комітету у справах нагляду за страховою діяльністю №13 від 12.03.94р.,  страховики  мають право створювати на території України та за її межами, з правами відокремлених підрозділів страховиків, представництва, а також філії, що здійснюють свою діяльність тільки на території України відповідно до чинного законодавства України.

Ці підрозділи  у  своїй  діяльності  керуються Положенням про філію (представництво), що затверджується загальними зборами учасників. Положення про філію (представництво) повинно містити відомості про те, що філія (представництво) не є юридичною особою.

Згідно п.п.1.2 п.1 Положення, філія  страховика  (надалі  -  філія) - це відокремлений підрозділ страховика, який не є юридичною особою, може мати власну назву, яка повинна використовуватися згідно Положення про філію, має відокремлений баланс та здійснює страхову діяльність по видах, на які страховик одержав ліцензії Комітету у справах нагляду за страховою діяльністю (надалі - Комітет) і право на проведення яких було надане філії загальними зборами учасників страховика в повному обсязі або з обмеженнями.

Підпунктом 1.4. п.1 даного положення встановлено, що страховик несе повну відповідальність за діяльність своїх філій та представництв, організує контроль за страховими операціями філій.

Стаття 7 ЗУ 2Про оподаткування прибутку підприємств” визначає порядок оподаткування операцій особливого виду, до яких віднесена і страхова діяльність, в  п. 7.2 якої визначено порядок оподаткування страхової діяльності.

П.п. 7.2.1. п.7.2 ст.7 зазначеного закону (в редакції що діяла в момент спірних правовідносин) передбачає, що оподатковувані доходи від страхової діяльності (крім страхування життя) страховиків-резидентів оподатковуються за ставкою у розмірі 3 відсотки суми валового доходу, одержаного від страхової діяльності, та не підлягають оподаткуванню за ставкою, встановленою статтею 10 цього Закону.

Для цілей оподаткування страхової діяльності до 01.01.03р. під оподатковуваним доходом (валовий доход від страхової діяльності) слід розуміти суму страхових платежів, страхових внесків, страхових премій (далі - сума валових внесків) за винятком сум валових внесків, переданих в перестрахування, одержаних (нарахованих) страховиками-резидентами протягом звітного періоду за договорами страхування і перестрахування ризиків на території України або за її межами.

З 01.01.03р. оподаткованим доходом від страхової діяльності слід розуміти суму страхових внесків, страхових премій (далі – сума валових внесків) одержаних (нарахованих0 страховиками-резидентами протягом звітного періоду за договорами страхування і перестрахування ризиків на території України або за її межами (крім договорів страхування життя), зменшених на суму страхових платежів, сплачених (нарахованих) страховиком за договором перестрахування.

Маріупольська філія звітувала до відповідача деклараціями про доходи страховика, які складені відповідно до Порядку складання декларації про доходи страховика, затвердженого наказом ДПА України від 16.01.1998 р. № 22, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10.02.1998 р. за № 92/2532, який був чинний у спірних періодах.

П. 3.1. наведеного порядку передбачено, що у рядку 1 розділу I декларації відображається сума валових внесків, отриманих (нарахованих) страховиками протягом звітного періоду по договорах страхування і перестрахування ризиків (крім страхування ризиків життя) на території України або за її межами і з метою оподаткування страхової діяльності під валовим доходом від страхової діяльності розуміється сума одержаних (нарахованих) протягом звітного періоду валових внесків за договорами страхування і перестрахування, за виключенням суми валових внесків, переданих в перестрахування, повернутих страхувальникам надмірно сплачених ними страхових платежів, а також платежів, отриманих від реалізації страхових полісів інших страховиків при виконанні платником податку агентської діяльності, та платежів, одержаних від філій, відділень та інших відокремлених підрозділів платника податку, що не мають статусу юридичної особи.

Виходячи з того, що відокремлений підрозділ в межах укладених договорів страхування здійснив перерозподіл страхових платежів в межах страхувальника, він правомірно здійснив оподаткування страхових платежів пропорційно взятих на себе зобов’язань. Сума, яка одержана в межах договору страхування і передана до інших філій страховика не може вважатися такою, що отримана даним структурним підрозділом, тобто доходом даної філії. Платежі, які випливають із страхової діяльності, що одержані від відокремленого підрозділу, відповідно п. 3.1 наведеного порядку, є доходом підрозділу якому перераховані кошти.

Слід зазначити, що податковими органами були здійснені перевірки і в інших підрозділах позивача, зокрема ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька здійснено перевірку Донецької обласної Дирекції ВАТ УСК „Гарант” – Авто” за наслідками якої складено акт №08/23-6/248/2547 від 19.02.04р. і період перевірки співпадає з періодом перевірки Маріупольської філії, а також ДПІ у Печерському районі м. Києва здійснила планову документальну перевірку за період з 31.04.02р. по 1.07.03р. у позивача – ВАТ УСК „Гарант – Авто” ( нині ВАТ УСК „Дженералі Гарант”), про що складено акт №10/23-177/16467237 від 23.02.04р.

За результатами перевірки Донецької обласної дирекції ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька, крім інших порушень, також зазначила порушення п.7.2.1 ст.7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” і прийняла податкове повідомлення-рішення від 23.02.04р. №/0, яким визначила податкове зобов’язання з податку на прибуток у сумі 10010 грн. та штрафні санкції 5005 грн., із яких 6105 грн. податку – за перерозподіл сум по страховій діяльності.

Рішенням господарського суду Донецької області від 17.11.04р. у справі №31/338а визначено безпідставним донарахування податку в зазначеній частині, оскільки суд дійшов висновку, що дирекція правомірно здійснила оподаткування страхових платежів пропорційно взятих на себе зобов’язань по ризикам і відмовила в задоволені позову.

Рішення переглядалось в апеляційному і касаційному порядку і є чинним на день розгляду даної справи.

Стосовно результатів перевірки позивача, як юридичної особи ДПІ у Печерському районі м. Києва, то порушень вимог п.7.2.1 в частині формування валових доходів і включення до їх складу сум перерахувань (від філій компанії в межах перерозподілу ризиків в не встановлено.

Суд, також вважає, що ст..7 ЗУ „Про оподаткування прибутку підприємств” визначає особливості оподаткування певних операцій та діяльності, в т.ч. і страхової і визначає в.п.7.2. види доходів, які включаються до складу валових доходів, одержаних від такої діяльності та ставки оподаткування цих податків.

За цих  обставин положення ст.. 4 п.4.1 ЗУ „Про оподаткування прибутку підприємств” можуть застосовуватись лише з урахуванням положень п.7.2 ст.7 Закону, що прямо передбачено в п.4.1.3 ст.4 Закону.

За приписами п.7.2.2 ст.7 Закону, страховик здійснює окремий податковий обсяг операцій, які згідно п.п.7.2.1 п.7.2.2 оподатковуються податком за різними ставками по правилам, що встановлені відповідно до порядку визначеному законом для встановлення відповідної декларації.

В акті перевірки ДПІ не зазначено порушень з боку філії вимог п.7.2.2 та п.11.3 ст.1 ЗУ „Про оподаткування прибутку підприємств” щодо спірних операцій.

З урахуванням викладених мотивів та встановлених судом обставин суд вважає безпідставним визначення Маріупольській філії податкового зобов’язання з податку на прибуток у сумі 2 400 грн. податковим повідомленням-рішенням від 26.10.04р. №/4.

Стосовно правомірності застосування штрафної санкції у сумі 1120 грн., то вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню в частині застосування штрафної санкції у сумі 1080 грн., оскільки саме така сума штрафу є нарахованою на дану суму. При прийнятті рішення у даній справі від 9.03.05р. (яке було скасовано  ВАСУ в частині визнання податку на прибуток у сумі 2 400 грн. та штрафної санкції у сумі 1120 грн.) була допущена помилка в сумі штрафної санкції, що визначена на суму податку 2 400 грн.

Ухвалою суду від 18.03.05р. (т.2 а.с. 57) про виправлення помилки, абз. 9 резолютивної частини рішення викладений в редакції, згідно якої визнане недійсним податкове повідомлення-рішення №/0 від 23.02.04р. в частині визначення податку на прибуток у сумі 2 400 грн. та застосування штрафної санкції у усім 1080 грн.

Всього податковим повідомлення-рішенням було визначено податку на прибуток у сумі 2 400 грн. та застосована штрафна санкція у загальній  сумі 1250 грн. Ухвалою Вищого Адміністративного суду України від 11.10.06р.  залишене рішення господарського суду від 09.03.0-5р. та постанова Донецького апеляційного господарського суду від 23.05.05р. в силі в частині податку на прибуток у сумі 100 грн. та застосування штрафної санкції у сумі 170 грн. і скасовані з направленням на новий розгляд в частині визначення податку на прибуток у сумі 2 400 грн. та штрафної санкції у сумі 1120 грн. без врахування ухвали господарського суду Донецької області від 18.03.05р.

Керуючись Законом України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, Законом України „Про оподаткування прибутку підприємств”, Порядком складання декларації про доходи страховика, затвердженого наказом ДПА України від 16.01.1998 р. № 22, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.02.1998 р. за № 92/2532, ст.. 2, 17, 86, 94, 158-163, 185, 186, 254, п. 6 розділу “Перехідних та прикінцевих положень” КАС України господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ВАТ “Українська страхова компанія “ДЖЕНЕРАЛІ ГАРАНТ” до Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м. Маріуполя про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення ДПІ у Жовтневому районі м. Маріуполь №/4 від 26.10.04р. у частині визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток у сумі 2 400 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 1 120 грн. задовольнити частково.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції  у Жовтневому районі  м. Маріуполя  №/4 від 26.10.04р.,  у частині визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток у сумі 2400 грн. та застосування фінансових санкцій у сумі 1080 грн.

В інший частині позову в задоволені відмовити.

Вступну та резолютивну частину постанови долучити до справи.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного господарського суду шляхом подачі через господарський суд Донецької області заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня виготовлення постанови та наступного подання апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови виготовлений 19.02.07 р.

Суддя                                                                                                Ушенко Л.В.