ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 травня 2007 р.

№
4/2/23д-17/79д/06-22/70д/06

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

головуючого

Грейц К.В.,

суддів :

Бакуліної С.В., Глос О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали касаційної скарги

Товариства з обмеженою
відповідальністю “Обрій”

на постанову

від 06.03.2007 року Запорізького
апеляційного  господарського суду

у справі

№ 4/2/23д-17/79д/06-22/70д/06

господарського суду

Запорізької області

за позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю “Обрій”

до

1.          Закритого акціонерного товариства
“Десна”; 2.          Управління у
справах приватизації Запорізької міської ради

третя особа, що
заявляє самостійні вимоги на предмет спору:
Приватний підприємець ОСОБА_1

треті особи, що
не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:                                 1.
Запорізька міська рада;
2. Орендне підприємство “Запорізьке міжміське
бюро технічної інвентаризації”;

треті особи, що
не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:                            1. ОСОБА_2, м.
Запоріжжя;
2. ОСОБА_3, м. Біла Церква Київської області;
3. ОСОБА_4, м. Запоріжжя;
4. ОСОБА_5, м. Запоріжжя;
5. ОСОБА_6, м. Запоріжжя;                                                 6. ОСОБА_7, м.
Запоріжжя;
7. ОСОБА_8, м. Запоріжжя

про

визнання частково недійсним
договору купівлі-продажу

в судовому засіданні взяли
участь  представники :

від позивача:

Колесникова Г.Ф. (довіреність від
07.11.2005р.)

від відповідача-1: від
відповідача-2: треті особи:

не з'явились ОСОБА_9 (довіреність
НОМЕР_1) ОСОБА_1ОСОБА_5

В С Т А Н О В
И В:

Рішенням Господарського суду
Запорізької області (суддя Скиданова Ю.О.) від 22.11.2006 року у справі №
4/2/23д-17/79д/06-22/70д/06 позов ТОВ “Обрій” задоволено; визнано договір
купівлі-продажу № НОМЕР_2 в редакції додаткової угоди від 03.04.95, укладеної
між представництвом Фонду державного майна України в м. Запоріжжі та ЗАТ “Десна”
в частині продажу складу з підвалом під літерою “В” загальною площею 127,2
кв.м., 49/100 частини адмінбудівлі з підвалом під літерою “Ж”, загальною площею
38,1 кв.м., що складається із коридору №2 площею 6,4 кв.м., кімнати №3 площею
11,4 кв.м., коридору №4 площею 6,7 кв.м., кімнати №5 площею 13,6 кв.м., підвалу
під літерою “Ж” площею 52,9 кв.м., 1/50 частини у складі під літерою “Ж”, що
складається з душової №6 площею 2,9 кв.м., та підвалу під літерою “Л” площею
121,3 кв.м. недійсним; в позові ПП ОСОБА_1 відмовлено; провадження у справі до
відповідача -ЗАТ “Десна” припинено; стягнуто з Управління у справах
приватизації Запорізької міської Ради на користь ТОВ “Обрій” 85,00 грн.
державного мита та 69,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу.

Постановою Запорізького
апеляційного господарського суду (головуючий суддя -Антонік С.Г., судді
-Шевченко Т.М., Кагітіна Л.П.) від 06.03.2007 року рішення Господарського суду
Запорізької області від 22.11.2006 року у справі № 4/2/23д-17/79д/06-22/70д/06
скасовано; в позові ТОВ “Обрій” відмовлено; позовні вимоги ПП ОСОБА_1
задоволені; визнано за ПП ОСОБА_1. право власності на 19/500 частин об'єкту
нерухомості -підвал під літерою “Ж” та вхід в підвал, нежилою площею 52,9
кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 стягнуто з ТОВ “Обрій” на користь
ПП ОСОБА_1 127,50 грн. державного мита; стягнуто з ТОВ “Обрій” на користь
ОСОБА_3 42,50 грн. державного мита.

В касаційній скарзі ТОВ “Обрій”
просить скасувати постанову Запорізького апеляційного господарського суду від
06.03.2007 року та залишити без змін рішення Господарського суду Запорізької
області від 22.11.2006 року, посилаючись на порушення та неправильне
застосування норм матеріального та процесуального права, а саме: ч.2 ст.48,
ст.ст.60, 128 ЦК УРСР, ч.4 ст.27 Закону України “Про приватизацію державного
майна”, ст.ст.22, 23 Закону України “Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)”, ст.4 ч.ч.1-3 ст.48, ч.1 ст.55 Закону України
“Про власність”, ст.ст.42, 43, 99, 101, 105 ГПК України.

У відзиві на касаційну скаргу ПП
ОСОБА_1повністю заперечує викладені в ній доводи.

Заслухавши пояснення по касаційній
скарзі представника позивача, який підтримав викладені в ній доводи,
заперечення на касаційну скаргу представника відповідача-2 та третіх осіб,
перевіривши правильність застосування норм процесуального права в постанові
апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду
України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Апеляційним судом встановлено, що
19 липня 1994 року між Запорізькою міською радою народних депутатів в особі
виконуючого обов'язки Голови Фонду комунальної власності та Організацією
орендарів “Десна” був укладений Договір купівлі-продажу НОМЕР_3, за умовами
якого покупець (ОО “Десна”) набув право власності на об'єкт приватизації -
цілісний майновий комплекс - Державне комунальне підприємство “Десна”.

03 квітня 1995 року Представництво
Фонду державного майна України Запорізької міської ради народних депутатів та
ЗАТ “Десна” уклали Додаткову угоду до договору купівлі-продажу НОМЕР_3 від 19
липня 1994 року, якою доповнили пункт 1.4 Договору НОМЕР_3 переліком об'єктів
нерухомості із зазначенням літери об'єкту та адреси.

За нотаріально посвідченим
договором купівлі-продажу від 17.04.2000 року ОСОБА_1придбав у власність
частину об'єкту - підвал під літерою “Ж” та вхід в підвал загальною нежилою
площею 52,9 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.37) у
ОСОБА_5, який, в свою чергу, набув право власності на зазначений об'єкт на
підставі договору купівлі-продажу від 23.04.1996 року, укладеного з ЗАТ “Десна”
(а.с.38 том 1).

ТОВ “Обрій”, вважаючи, що він є
власником майна, яке перелічене у додатковий угоді від 03.04.1995 року до
Договору купівлі-продажу НОМЕР_3, звернувся до Господарського суду Запорізької
області із позовною заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу
НОМЕР_3 від 19.07.1994 року в редакції додаткової угоди від 03.04.1995 року
(том 1 а.с.2-7).

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 12.03.2002 року позов задоволено: Договір
купівлі-продажу НОМЕР_3 від 19.07.1994 р. цілісного майнового комплексу
державного комунального підприємства “Десна” в редакції Додаткової угоди від
03.04.1995 року визнано недійсним на підставі ст. 48 ЦК УРСР в частині продажу
49/100 частин адмінбудівлі з підвалом під літерою “Ж” загальною площею 38,1
кв.м, що складається з коридору № 2 площею 6,4 кв.м., кімнати № 3 площею 11,4
кв.м., коридору № 4 площею 6,7 кв.м., кімнати № 5 площею 13,6 кв.м.; підвалу
під літерою “Ж” площею 52,9 кв.м.; підвалу під літерою “Л” площею 121,3 кв.м.
Провадження у справі відносно представництва ФДМ України в м. Запоріжжі
припинено на підставі пункту 6 ст. 80 ГПК України (том 1 а.с.64).

Постановою Вищого господарського
суду від 19 січня 2006 року зазначене рішення господарського суду скасовано за
касаційними скаргами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з тих підстав, що вказані особи набули
право власності на частину приміщень, які зазначені у Додатковій угоді від
03.04.1995 року, ще до прийняття судом рішення про визнання спірної угоди
недійсною, але господарський суд не залучив їх до участі у справі в якості 3
осіб, чим були порушені їх права та охоронювані законом інтереси. Справу було
передано на новий розгляд до господарського суду (том 1 а.с.84).

В процесі нового розгляду справи ПП
ОСОБА_1, будучі залученим господарським судом в якості 3 особи без самостійних
вимог на предмет спору, звернувся до господарського суду із самостійними
вимогами на предмет спору, заявивши позов про визнання за ним права власності
на 19/500 частин об'єкту нерухомості (підвал під літерою “Ж” та вхід в підвал)
площею 52,9 кв.м, що розташовані за адресою АДРЕСА_1. Господарський суд прийняв
до розгляду позовні вимоги ПП ОСОБА_1 (том 1, а.с.93,125).

При розгляді справи позивач - ТОВ
“Обрій” змінив позовні вимоги (а.с.7-9, 75 том 2), відмовившись від позову в
частині вимог, що стосуються окремих приміщень (складу під літерою “В” площею
26,2 кв.м). Заява була прийнята господарським судом (а.с.82 том 2).

Господарським судом розглянуті
уточнені позовні вимоги ТОВ “Обрій” та задоволені у повному обсязі. Провадження
у справі до ЗАТ “Десна” припинено у зв'язку з ліквідацією.

В позові ПП ОСОБА_1 відмовлено з
тих підстав, що ТОВ “Обрій” є власником спірного приміщення, яке Товариство
набуло на передбачених законом підставах, у відповідності до норм Конституції
України, Закону України “Про власність”, положень Цивільного кодексу України,
держава захищає право власності на законодавчому рівні. (а.с.68-72 том 3).

Касаційна інстанція погоджується з
апеляційним судом, який скасував рішення місцевого суду, відмовив в первісному
позову та задовольнив зустрічний, з огляду на наступне.

В процесі розгляду спору суд першої
інстанції зробив висновок, що спірні об'єкти нерухомості 30.06.1994 року було
приватизовано організацією орендарів “Обрій” відповідно до вимог чинного на той
час законодавства, шляхом укладення Запорізькою міською радою народних
депутатів з організацією орендарів “Обрій” (правонаступником якої є позивач)
договору купівлі-продажу НОМЕР_4. Отже, як зазначає господарський суд у
рішенні, орган приватизації не мав права вдруге укладати угоду купівлі-продажу
на спірні об'єкти, разом з тим, 19.07.1004 року між Запорізькою міською радою
народних депутатів та організацією орендарів “Десна” укладено договір
купівлі-продажу НОМЕР_5 за умовами якого організація орендарів “Десна” набула
право власності на об'єкт приватизації - цілісній майновий комплекс, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а 03.04.1995 року сторонами за договором було
укладено додаткову угоду до договору купівлі-продажу НОМЕР_3, згідно з якою до
складу об'єкту приватизації включені інші споруди, в тому числі і спірні -
49/100 частин адмінбудівлі з підвалом під літерою “Ж” загальною площею 38,1
кв.м, що складається з коридору № 2 площею 6,4 кв.м., кімнати № 3 площею 11,4
кв.м., коридору № 4 площею 6,7 кв.м., кімнати № 5 площею 13,6 кв.м.; підвалу
під літерою “Ж” площею 52,9 кв.м.; підвалу під літерою “Л” площею 121,3 кв.м.

Таким чином, задовольняючи позовні
вимоги ТОВ “Обрій” про визнання недійсною додаткової угоди на підставі ст. 48
ЦК УРСР, господарський суд виходив із того, що власником спірного майна на дату
укладання договору купівлі-продажу НОМЕР_3 в редакції додаткової угоди від
03.04.1995 року (спірної угоди) була організація орендарів “Обрій”, тому орган
приватизації не мав права розпоряджатися майном, яке йому вже не належало.

Разом з тим, слід зазначити, що ст.
48 Цивільного кодексу УРСР, встановлюючи загальне правило про те, що недійсною
є угода, яка не відповідає вимогам закону, в частині другій містить положення,
згідно з яким по недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій
стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути в натурі -
відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не
передбачені законом. Вказані в ч.2 ст. 48 ЦК УРСР наслідки недійсності угоди
господарський суд повинен застосовувати незалежно від того, чи заявлена така
вимога, про що також наголошує Верховний суд України, а саме: відповідно до
пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року № 3
“Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” (з наступними
змінами та доповненнями) суд, в разі визнання договору недійсним з підстав,
передбачених ч. 1 ст. 48 Цивільного кодексу, своїм рішенням зобов'язує кожну із
сторін повернути другій стороні все одержане за угодою.

Відповідно до ст.1 ГПК України,
підприємства, установи, організації, інші юридичні особи звертаються до
господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за
захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Як свідчать матеріали справи,
позивач, стверджуючи, що він є законним власником частини приміщень, що
відчужені за спірним договором (в редакції додаткової угоди), обрав такий
спосіб захисту свого цивільного права, як визнання зазначеного Договору
недійсним на підставі ст. 48 ЦК УРСР.

Позивач не є стороною за спірним
Договором купівлі-продажу НОМЕР_3 в редакції додаткової угоди від 03.04.1995
року, тому обраний ним спосіб захисту не призведе до захисту порушеного права,
якщо навіть судом буде встановлено факт такого порушення, тому як застосування
наслідків недійсності угоди не пошириться на права позивача.

Таким чином, права особи, яка
вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову
про визнання недійсною угоди, стороною в якій така особа не є, тобто, з
застосуванням правового механізму, встановленого ч.2 ст. 48 ЦК УРСР, незалежно
від того, чи відповідає спірна угода закону.

Дані висновки узгоджуються з
правовою позицією Верховного Суду України щодо характеру спірних правовідносин
та обрання правильного способу захисту своїх порушених або оспорюваних прав.

На зазначені обставини
господарський суд не звернув уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, що
призвело до прийняття необґрунтованого рішення в частині задоволення позову ТОВ
“Обрій”.

Господарський суд також
неправомірно припинив на підставі ст. 80 п.6 ГПК України провадження у справі
відносно відповідача 2 - ЗАТ “Десна” , стверджуючі в рішенні, що підприємство
ліквідовано.

Згідно з положеннями Закону України
“Про підприємства в Україні” (що діяв на час затвердження ліквідаційного
балансу ЗАТ “Десна”), згідно зі ст. 91 ГК України ліквідація господарського
товариства вважається завершеною, а товариство таким, що припинило свою
діяльність, з дня внесення запису про його ліквідацію до державного реєстру.
Отже, з дати виключення підприємства з державного реєстру підприємство
вважається ліквідованим. В матеріалах справи (том 2 а.с.7) міститься Довідка
головного управління статистики у Запорізькій області, в який зазначено, що
станом на 18.05.2006 року ЗАТ “Десна” значиться в Єдиному державному реєстрі
підприємств та організацій України.

В судовому засіданні апеляційного
суду представник ТОВ “Обрій” підтвердив, що на даний час ЗАТ “Десна” не
виключене з державного реєстру.

Отже, висновок господарського суду
щодо ліквідації підприємства, що є правовою підставою для припинення
провадження у справі згідно зі ст. 80 п.6 ГПК України, не відповідає фактичним
обставинам справи.

Згідно матеріалів справи, з 29
березня 1999 року ОСОБА_1в встановленому законом порядку набув статус суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи та здійснює підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи (том 1 а.с. 36).

Як свідчать матеріали справи, за
договором купівлі-продажу від 17.04.2000 року ОСОБА_1придбав у власність у
ОСОБА_5 частину об'єкту (19/500) - підвал під літерою “Ж” та вхід в підвал
загальною нежитловою площею 52,9 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Як зазначено у договорі, продаж вчинено за 17 533,00 грн., які продавець
отримав від покупця до підписання цього договору. Договір купівлі-продажу
нотаріально посвідчений та зареєстрований, відповідно до вимог закону, у
Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 31.07.2000 року, про що
свідчать відповідні написи на договорі, (т. 1 а.с.37). З дати придбання
зазначеного об'єкту нерухомості він з володіння ОСОБА_1не вибував. Згідно
матеріалів справи та пояснень ПП ОСОБА_1 в судовому засіданні, підвал під
літерою “Ж” весь цей час він використовує з метою здійснення підприємницької
діяльності, має дозвіл на розміщення об'єкту торгівлі та сфери послуг № НОМЕР_6
Запорізьким міським управлінням земельних ресурсів визначено розмір
оподаткованої площі земельної ділянки під зазначеним об'єктом - 81,23 кв.м
(а.с.94 - 104 том 1).

Отже, приміщення підвалу під
літерою “Ж” Приватний підприємець ОСОБА_1, як власник, використовує для
здійснення своєї підприємницької діяльності.

ТОВ “Обрій”, звернувшись до
господарського суду із позовом про визнання недійсним Договору купівлі-продажу
НОМЕР_3 в редакції додаткової угоди від 03.04.1995 року та стверджуючи, що саме
товариство є власником майна, зазначеного у спірній додатковій угоді, в тому
числі і підвалу під літерою “Ж” площею 52,9 кв.м. тим самим оспорює (не визнає
) право власності ПП ОСОБА_1 на зазначений об'єкт.

Відповідно до ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право
не визнається або оспорюється іншою особою.

Таким чином, зазначеною нормою
законодавчо визначено, за наявності яких обставин особа може звернутися до суду
за захистом свого права власності шляхом пред'явлення позову про визнання
такого права.

Отже, ПП ОСОБА_1з передбачених
законом підстав звернувся до господарського суду (у рамках справи № 4/2/239
-17/79д-22/70д/06) з позовними вимогами про визнання права власності на
приміщення підвалу під літерою “Ж” площею 52,9 кв.м., розташоване за адресою
АДРЕСА_1.

Статтею 328 Цивільного кодексу
України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 49 Закону України
“Про власність” володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде
встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.

Виходячи з наведеного, апеляційний
суд дійшов правомірного висновку, що на підставі договору купівлі - продажу від
17.04.2000 року ПП ОСОБА_1набув право власності на частину об'єкту - підвал під
літерою “Ж” та вхід в підвал загальною нежитловою площею 52,9 кв. м., що
розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Докази визнання вищезазначеного
договору недійсним (неукладеним) або докази незаконності набуття права
власності, встановлені судом, відсутні.

За таких обставин, вимоги ПП
ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 19/500 частин об'єкту нерухомості
- підвал під літерою “Ж” та вхід в підвал загальною нежилою площею 52,9 кв.м,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1, як обґрунтовані, доведені, засновані на
законі, вірно задоволені апеляційною інстанцією.

Крім того, слід зазначити, що в
матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про неправомірність дій
ОСОБА_5 по відчуженню ОСОБА_1 спірного підвалу. На підставі аналізу матеріалів
справи колегія суддів дійшла висновку, що придбавши у ОСОБА_5 підвал під
літерою “Ж” та вхід в підвал загальною нежитловою площею 52,9 кв. м., який
розташовано за адресою: АДРЕСА_1, за відплатним договором купівлі-продажу,
ОСОБА_1став добросовісним набувачем спірного майна в контексті приписів ст. 145
ЦК УРСР, ст. 388 ЦК України.

Беручи до уваги все наведене та
вимоги чинного законодавства в їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав
для скасування постанови Запорізького апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст. 11111
ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну скаргу ТОВ “Обрій” від
03.04.2007 року № 2 на постанову Запорізького апеляційного господарського суду
від 06.03.2007 року у справі

№ 4/2/23д-17/79д/06-22/70д/06
залишити без задоволення, а постанову Запорізького апеляційного господарського
суду від 06.03.2007 року у справі

№ 4/2/23д-17/79д/06-22/70д/06 -без
змін.

Головуючий-суддя

К.Грейц

С у д д і

С.Бакуліна
О.Глос