ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

16 липня 2007 р.

№ 12/05/07

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Плюшка І.А. -головуючого,

Гоголь Т.Г., Ходаківської І.П.,

розглянувши
касаційну скаргу

Акціонерного товариства відкритого типу
“Родючість”

на рішення

господарського суду Миколаївської
області від 08.02.2007р.

та постанову

Одеського апеляційного господарського
суду від 19.04.2007р.

у справі

№12/05/07 господарського суду
Миколаївської області

за позовом

Заступника прокурора міста
Миколаєва в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України в
особі Відділу Державної Служби охорони при УМВС України в Миколаївської
області

до

Акціонерного товариства
відкритого типу “Родючість”

про

стягнення 3 404,44грн.

ВСТАНОВИВ:

Подана касаційна скарга не
відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального
кодексу України.

Статтею 111 Господарського
процесуального кодексу України касаційна скарга підписується особою, яка подала
касаційну скаргу або її уповноваженим представником.

Від імені юридичної особи -
скаржника касаційна скарга без довіреності підписується керівником, а в разі її
підписання представником скаржника - на вчинення такої процесуальної дії
останній повинен бути уповноважений довіреністю, засвідченою підписом керівника
та печаткою юридичної особи із обов'язковим залученням такої довіреності до
скарги. В разі підписання скарги іншою, ніж керівник, посадовою особою
підприємства, її повноваження мають підтверджуватися відповідним наказом за
підписом керівника, установчими документами чи довіреністю.

Касаційна скарга підписана ОСОБА_1,
однак до касаційної скарги не додано доказів того, що вказана особа має право
на підписання касаційної скарги, оскільки до скарги додана незасвідчена
ксерокопія довіреності.

Відповідно до вимог п.1 ст.1113
Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається
до розгляду і повертається судом, якщо вона підписана особою, яка не має права
її підписувати, або посадове становище якої не зазначено.

Крім того, згідно ч.4 ст.1111
Господарського процесуального кодексу України заявник (прокурор), який подає
касаційну скаргу (подання), надсилає сторонам у справі її копію і копії доданих
до неї документів, які відсутні у справі.

Невиконання цих вимог є підставою
для повернення касаційної скарги (подання) без розгляду з підстав п.3 ч.1
ст.1113 Господарського процесуального кодексу України .

Виходячи із змісту наведених норм
процесуального закону, особа, яка оскаржує судове рішення, повинна надавати
прямий доказ, який однозначно свідчив би про направлення іншим учасникам
судового процесу копії касаційної скарги (подання), зокрема, при пересиланні
поштового відправлення, таким прямим доказом, зокрема, може бути опис вкладення
та інші докази.

Заявником не додані докази (опис
вкладення) надсилання копії касаційної скарги (подання) сторонам у справі.

Також, згідно ч.4 ст.1111
Господарського процесуального кодексу України заявник, який подає касаційну
скаргу, додає до касаційної скарги докази сплати державного мита.

Невиконання цих вимог є підставою
для повернення касаційної скарги без розгляду з підстав п.4 ч.1 ст.1113
Господарського процесуального кодексу України .

Відповідно до п.п.“г” п.2 ст.3
Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” із касаційних скарг на
рішення та постанови розмір ставки державного мита складає 50 відсотків ставки,
що підлягає сплаті у разі подання заяви, для розгляду спору в першій інстанції,
а із спорів майнового характеру -50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з
оспорюваної суми.

У даному випадку, заявник повинен
сплатити 50 відсотків ставки, обчисленої з оспорюваної суми, проте до
касаційної скарги не додано доказів сплати державного мита.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.111
Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга за змістом
повинна містити вимоги особи, що подала скаргу, із зазначенням суті порушення
або неправильного застосування судом норм матеріального чи процесуального
права. Тобто, має чітко викладатися зміст порушення норм законодавчих актів та
вказуватися конкретні їх пункти та статті.

Заявником не обґрунтовано в
касаційній скарзі суті порушення або неправильного застосування судом норм
матеріального чи процесуального права в оскаржених судових актах. Аналізуючи
норми матеріального права, заявник не вказує які порушення допущені судами та
не мотивує в чому полягають ці порушення, не вказує які висновки судів першої
та апеляційної інстанцій, викладені в оскаржених рішенні та постанові, не
відповідають законодавству.

При цьому, не допускається
посилання у касаційній скарзі на недоведеність обставин справи, оскільки згідно
імперативних вимог ст.ст. 1115, 1117  ГПК України касаційна інстанція на підставі
вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє рішення місцевого
господарського суду чи постанову апеляційного суду виключно на предмет
правильності застосування згаданими господарськими судами норм матеріального і
процесуального права, тобто в межах юридичної оцінки фактичних обставин справи;
касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду
чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Разом з тим, зазначені вимоги
Господарського процесуального кодексу України скаржником не дотримані. Зважаючи
на це скарга не дає підстав для перегляду постанови в касаційному порядку та
підлягає поверненню.

Враховуючи наведене, керуючись п.
1, 3, 4, 6 ст.1113 Господарського процесуального кодексу України,
Вищий господарський суд України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу повернути
Акціонерному товариству відкритого типу “Родючість”, а справу направити до
Одеського апеляційного господарського суду.

Суддя, головуючий

І. Плюшко

Суддя

Т. Гоголь

Суддя

І. Ходаківська