ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2007 р.
№ 43/6пд

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. –головуючого,

Ковтонюк Л.В.,

Чабана В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні  матеріали касаційної

скарги
Товариства з обмеженою відповідальністю “Астеліт”, м. Київ

на
постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.05.2007р.

у справі
господарського суду Донецької області № 43/6пд

за позовом
Заступника прокурора Донецької області в інтересах держави в особі Донецької міської ради, Управління житлового господарства Донецької міської ради

до
Комунального підприємства “Житлово –експлуатаційна контора №1” Кіровського району м. Донецька
Товариства з обмеженою відповідальністю “Астеліт”

про
визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди нежитлового приміщення та зобов’язання повернути нежитлове приміщення

за участю представників сторін:

від позивача  - Прасов О.О.;
від відповідача 1 –не з’явилися;

від відповідача 2 - Кодолов О.В.

УСТАНОВИВ:

03.01.2007р. заступник прокурора Донецької області в інтересах держави в особі Донецької міської ради, Управління житлового господарства Донецької міської ради звернувся до господарського суду Донецької області з позовом про визнання недійсною додаткову угоду, укладену 01.08.2006р. між КП “Житлово –експлуатаційна контора №1” Кіровського району м. Донецька та ТОВ “Астеліт”, до договору оренди нежитлвого приміщення №1 від 01.06.2001р. та зобов’язання ТОВ “Астеліт” повернути квартиру №119 у будинку №101 по вул. Петровського у м.Донецьку. Позов мотивовано тим, що додаткова угода укладена орендодавцем усупереч вимогам ст.5 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” та ст. 6 Житлового кодексу УРСР, а також після закінчення строку дії договору оренди №1 від 01.06.2001р.

12.03.2007р. рішенням господарського суду Донецької області (суддя Зубченко І.В.), залишеним без змін 15.05.2007р. постановою Донецького апеляційного господарського суду (судді: Алєєва І.В. –головуючий, акулова Н.В., М’ясищев А.М.) позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із ухваленими рішеннями ТОВ “Астеліт”, звернулися до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій посилались на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, тому просили їх скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судами норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішень, знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судове рішення” від 29.12.76 № 11 обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судові рішення обох інстанцій зазначеним вимогам не відповідають, оскільки ухвалені всупереч положенням ст.43 ГПК України.

Звертаючись до суду з позовом, заступник прокурора Донецької області в обґрунтування своїх вимог зазначав про відсутність повноважень у КП “Житлово–експлуатаційна контора №1” на укладання угод від імені орендодавця комунального майна. При цьому, у пункті 1.1 договору оренди нежитлвого приміщення №1 від 01.06.2001р. зазначено, що орендодавець (КП “Житлово –експлуатаційна контора №1”) на підставі Рішення №13/20 від 18.05.2001р. Донецької міської ради передав, а орендар (СП ТОВ “Цифровий сотовий зв’язок України”) прийняв у тимчасове користування нежитлове приміщення. Проте, судами, питання щодо повноважень КП “Житлово –експлуатаційна контора №1” належним чином не досліджувалось через  відсутність у матеріалах справи Рішення №13/20 від 18.05.2001р. Донецької міської ради.

Визнаючи недійсною додаткову угоду, укладену 01.08.2006р.між  між КП “Житлово–експлуатаційна контора №1” та ТОВ “Астеліт”, судами обох інстанцій не було проаналізовано сам зміст цієї угоди та чи відповідає вона вимогам розділу ІІ книги 5 ЦК України. Також, не з’ясовано чи існує взаємозв’язок оспорюваної додаткової угоди з договором оренди нежитлвого приміщення №1 від 01.06.2001р., який за висновками апеляційного суду був пролонгований до 31.12.2010р. Разом з тим, місцевий суд дійшов протилежного висновку, зі змісту якого вбачається, що договір оренди закінчив свою 31.12.2005р.

Крім того, ні прокурор у позовній заяві, а ні  суди у своїх рішеннях належним чином не обґрунтували в чому полягає порушення інтересів держави, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. у справі № 1-1/99.

Зважаючи на вимоги ч. 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, оскаржувані рішення підлягають скасуванню з направленням справи для нового розгляду.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю “Астеліт” задоволити частково.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.05.2007р. та рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2007р. у справі № 43/6пд скасувати, а справу направити господарському суду Донецької області для нового розгляду.

Головуючий суддя
В.Я. Карабань

Суддя
Л.В. Ковтонюк

Суддя
В.В. Чабан