ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2007 р.
№ 8/2213

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:
Першикова Є.В.,

суддів:
Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу

Національної акціонерної страхової компанії “Оранта” (далі Компанія)

на постанову
Житомирського апеляційного господарського суду

від
22.03.07

у справі
№ 8/2213

господарського суду
Житомирської області

за позовом
товариства з обмеженою відповідальністю “Промбудспортіндустрія” (далі Товариство)

до
Компанії

про
стягнення 605 800,00 грн.

В засіданнях взяли участь представники:

- позивача:
Барановський І.Д. (за дов. № 130 від 03.08.07)
- у судовому засіданні 21.06.07, 25.06.07;
Шапіро Г.А. (директор, протокол № 3 від 05.11.02)
- у судовому засіданні 21.06.07, 25.06.07;

- відповідача:
Понько Р.В. (за дов. № 08-03-14/193-06 від 04.10.06)
- у судовому засіданні 21.06.07.

Ухвалою від 21.05.07 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Савенко Г.В., Ходаківська І.П., утвореному розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 09.04.04, касаційна скарга Компанії від 20.04.07 була прийнята до провадження та призначена до розгляду на 21.06.07, без початку перегляду справи по суті.

У зв'язку з перебуванням судді Савенко Г.В. на лікарняному, для розгляду справи № 8/2213 господарського суду Житомирської області, призначеної до перегляду в касаційному порядку на 21.06.07, розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 16.06.07 було створено колегію суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Данилова Т.Б.,

Ходаківська І.П.

Про вказані обставини представників сторін було повідомлено на початку судового засідання 21.06.07. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України не заявлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 21.06.07 було оголошено усну перерву до 25.06.07 до 11:05 години для виготовлення вступної та резолютивної частини постанови Вищого господарського суду України, які оголошено у судовому засіданні 25.06.07.

Рішенням від 10.02.06 господарського суду Житомирської області (суддя Давидюк В.К.) позовні вимоги Товариства задоволено.

З Компанії на користь Товариства стягнуто 518 805,00 грн. страхових платежів, 5 188,04 грн. витрат по державному миту та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

При винесенні вказаного рішення суд першої інстанції врахував положення ст. 9 Закону України “Про страхування”, п.п. 7.1, 7.2, 12.1, 12.2 Правил добровільного страхування майна № 97, зареєстрованих Департаментом фінансових установ та ринків Міністерства фінансів України 23.04.02 за № 1102332, та прийшов до висновку, що вимоги Товариства підтверджуються матеріалами справи.

Постановою від 04.05.06 Вищого господарського суду України касаційну скаргу Компанії задоволено.

Рішення від 10.02.06 господарського суду Житомирської області скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням від 03.11.06 господарського суду Житомирської області (суддя Тимошенко О.М.) уточнені позовні вимоги Товариства до Компанії про стягнення 518 804,00 грн. страхових платежів, 5 188,04 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, задоволено.

Постановою від 22.03.07 Житомирського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Зарудної Л.О., суддів –Вечірка І.О., Ляхевич А.А.) рішення від 03.11.06 господарського суду Житомирської області залишено без змін, а апеляційна скарга Компанії –без задоволення.

Під час винесення вказаних рішень при новому розгляді справи судові інстанції прийшли до висновку про те, що експертним висновком за результатами проведеної товарознавчої експертизи, встановлено, що дійсний розмір шкоди, заподіяний пожежею, становить 789 562,00 грн., а з урахуванням вже виплаченої суми страхового відшкодування сума, що підлягає до стягнення становить 518 804,00 грн. При цьому, при винесенні вказаних судових рішень попередні судові інстанції прийшли до висновку про недоцільність призначення у справі судово-бухгалтерської експертизи, на проведенні якої наполягала Компанія та про проведення якої ставилось питання в постанові Вищого господарського суду України.

Не погоджуючись процесуальними актами попередніх судових інстанцій Компанія звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення від 03.11.067 господарського суду Житомирської області та постанову від 22.03.07 Житомирського апеляційного господарського суду скасувати, та направити справу на новий розгляд, для проведення додаткової експертизи.

Скаржник вважає, що попередні судові інстанції не виконали вимоги постанови від 04.05. Вищого господарського суду України, де було зазначено, що судовими інстанціями при винесенні рішення по спірних правовідносин не було додержано правил, передбачених ст.ст. 41 42, 43 Господарського процесуального кодексу України, оскільки висновок судового експерта господарським судом оцінюється за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

На думку скаржника, судові інстанції не взяли до уваги, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів.

Також, скаржник вважає, що для об'єктивного висновку необхідно встановити реальну вартість, яка відшкодовується, а не вартість, зазначену в проектно-кошторисній документації Товариства, а для цього необхідно перевірити розрахунки з підрядчиками за виконані роботи та встановити достовірність актів виконаних робіт .

З урахуванням наведеного, на думку скаржника, попередніми судовими інстанціями було безпідставно відхилено клопотання Компанії про проведення судово-бухгалтерської експертизи і не враховано вказівки, що вказані у постанові від 04.05.06 Вищого господарського суду України, які є обов'язковими для судових інстанції під час нового розгляду справи.

У своєму відзиві на касаційну скаргу Товариство щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просить касаційну скаргу Компанії залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення –без змін.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача, оцінивши та дослідивши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи, їх правову оцінку, та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, 20.09.04 між Товариством та Житомирською обласною дирекцією Компанії були укладені договори №№ 12, 13, 14 страхування об'єктів відпочинку населення балансовою вартістю 935 815,00 грн. та майна, яке знаходилось в них на суму 100 000,00 грн., а, загальна сума застрахованого майна складає 1 035 815,00 грн.

Строк страхування відповідно до укладених договорів становить один рік (по договору № 12 строк страхування з 30.09.04 до 29.09.05, по договору № 13 –з 01.10.04 до 30.09.05, по договору № 14 з 03.10.04 по 02.10.05).

Місцевим та апеляційним судами встановлено, що у вказаних договорах сторонами погоджено, що страховим ризиком є пошкодження, втрата, загибель майна, що відбулося внаслідок пожежі, стихійних явищ, крадіжки. Сторони також визначили, що страховим випадком за цим договором визнається подія, яка відбулась внаслідок настання страхового ризику, і в результаті якої нанесено прямі збитки майновим інтересам страхувальника, що пов'язані з володінням, користуванням або розпорядженням застрахованим майном та у зв'язку з якою виникає зобов'язання сплатити страхове відшкодування страхувальнику.

На підставі наданих сторонами доказів по справі судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що виходячи з вартості об'єктів, які застраховано, Товариством була сплачена сума страхових платежів в розмірі 11 394,00 грн.

На підставі матеріалів справи попередніми судовими інстанціями встановлено, що 07.02.05 на об'єкті відпочинку в м.Олевську по пров.Московському, 65 виникла пожежа, внаслідок якої повністю згоріли будівлі і майно, яке в них знаходилось.

При цьому, при вирішенні спору по суті судами було взято до уваги, що згідно акту про пожежу від 09.02.05 причиною пожежі є недоліки конструкції та виготовлення електропобутових приладів “коротке замикання”.

На підставі наданих сторонами доказів по справі місцевим та апеляційним судами встановлено, що Компанія виплатила Товариству страхове відшкодування в сумі 260 171,10 грн., також було враховано зобов'язання Товариства по франшизі у сумі 10 587,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, Компанією до судів першої  та апеляційної інстанцій неодноразово подавалися клопотання про призначення у справі судово-бухгалтерської експертизи, на розгляд якої поставити питання: “визначити вартість збитків, що виникли внаслідок пожежі на об’єктах Товариства”.

Матеріалами справи підтверджено, призначення судом судової товарознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено питання: “який дійсний (реальний) розмір шкоди, заподіяної пожежею майну Товариства”. Для проведення експертизи експертам було надано матеріали справи.

Згідно експертного висновку № 3778, наданого Житомирською торгово-промисловою палатою за результатами дослідження пред'явлених матеріалів справи, натурального обстеження місця пожежі, дослідження проектно-кошторисної та бухгалтерської документації, та розрахунків, дійсний розмір шкоди, заподіяний майну Товариства пожежею, становить 789 562,00 грн.

Під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції Товариство з урахуванням експертного висновку зменшило позовні вимоги та просило суд стягнути з Компанії на свою користь 518 804,00 грн. страхових відшкодувань. При цьому Товариством було враховано 260 171,00 грн. виплачених страхових відшкодувань та 10 587,00 грн. франшизи.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.01.05 Товариством було повторно подано до господарського суду Житомирської області клопотання про призначення по справі судово-бухгалтерської (економічної) експертизи. На вирішення експертів Товариство просило поставити питання щодо визначення дійсної вартості збитків, що виникли внаслідок пожежі на об'єктах, що належать Товариству.

Розглянувши вказане клопотання суд першої інстанції дійшов висновку про його відхилення, з мотивів того, що судом призначалась експертиза, в межах якої надавалась відповідь на поставлене питання.

Вказаним обставинам було надано належну оцінку колегією суддів Вищого господарського суду України з врахуванням вимог ст. 9 Закону України “Про страхування” від 07.03.96 № 85/96-ВР (далі Закон) , в якому визначено, що страховий ризик –це певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок –подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми страхувальнику. Також встановлено, що страхова сума –це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Крім того, за змістом вказаної норми при страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

При цьому, законодавчу визначено, що страхове відшкодування –страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що за визначенням зазначеної норми, франшиза –це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що проведення судової експертизи та судово-експертної діяльності, сутність яких полягає в практичному виконанні оцінки майна, здійснюється на умовах і в порядку, передбачених Законом України “Про судову експертизу”, з урахуванням особливостей, визначених Законом України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні” щодо методичного регулювання оцінки майна.

Так, порядок призначення судових експертиз, обов'язки, права та відповідальність судового експерта, організація проведення експертиз та оформлення їх результатів визначаються Законом України “Про судову експертизу” та Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст. 1 Закону України “Про судову експертизу” № 4038-XII від 25.02.94 судова експертиза –це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства.

Колегія суддів Вищого господарського суду України скасовуючи попередні рішення по справа та направляючі справу на новий розгляд наголошувала, що призначення і проведення експертизи в суді повинно здійснюватися з додержанням правил, передбачених ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, якою, зокрема, передбачено, що учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі. Проведення судової експертизи має бути доручено компетентним організаціям чи безпосередньо спеціалістам, які володіють необхідними для цього знаннями.

За змістом ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, висновок судового експерта повинен містити докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтованої відповіді на поставлені господарським судом питання. Висновок подається господарському суду в письмовій формі, і копія його надсилається сторонам. Якщо під час проведення судової експертизи встановлюються обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, з приводу яких судовому експерту не були поставлені питання, у висновку він викладає свої міркування і щодо цих обставин. У випадках недостатньої ясності чи неповноти висновку судового експерта господарський суд може призначити додаткову судову експертизу. При необхідності господарський суд може призначити повторну судову експертизу і доручити її проведення іншому судовому експерту. Висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу, що аналогічне положення міститься в пункті третьому Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.97 № 8 “Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах” (далі Постанова), яким визначено, що при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Вказаною Постановою визначено, що визначення способу проведення експертизи є компетенцією експерта. Проте, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що з правового аналізу чинного законодавства вбачається, що нормативно передбачена визначена класифікація експертиз за певними критеріями, а отже поняття “вид експертизи” не є тотожнім до поняття “метод (спосіб) проведення експертизи”.

Так, колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до п. 10 Постанови первинною є експертиза, при проведенні якої об'єкт досліджується вперше.

Додатковою є експертиза, яка призначається після розгляду судом висновку первинної експертизи, коли з'ясується, що усунути неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта неможливо. Висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об'єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер. В ухвалі про призначення додаткової експертизи суду необхідно зазначати, які висновки експерта суд вважає неповними чи неясними або які обставини зумовили необхідність розширення експертного дослідження. Проведення додаткової експертизи може бути доручено тому самому або іншому експертові. У випадках, коли виникає необхідність провести дослідження нових об'єктів або щодо інших обставин справи, суд призначає нову експертизу, яка не є додатковою.

За змістом п. 11 Постанови повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов'язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

Крім того, відповідно до п. 12 Постанови у суду існує можливість призначення комісійної експертизи, яка призначається у випадках, коли є потреба провести дослідження за участю декількох експертів –фахівців у одній галузі знань; або комплексної експертизи, яка призначається у випадках, коли необхідно провести дослідження за участю декількох експертів, які є фахівцями у різних галузях знань.

Пунктом 13 Постанови передбачено проведення декількох експертиз щодо одного й того ж предмета, та визначено, що у випадках, коли в справі проведено декілька експертиз, суд повинен дати оцінку кожному висновку з точки зору всебічності, повноти й об'єктивності експертного дослідження, але при новому розгляді справи цим обставинам не надано належної правої оцінки .

Відповідно до визначень, наданих в Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 № 53/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.11.98 за № 705/3145 до числа об'єктів товарознавчої експертизи, яка провадиться в експертних установах, належать: будівельні, меблеві, ювелірні, косметичні, галантерейні, канцелярські товари, одяг, взуття, побутова техніка, фото-, радіо- та відеоапаратура і матеріали, обчислювальна техніка.

Одним із вирішуваних питань даною експертизою є визначення розміру шкоди, заподіяної власнику майна внаслідок пошкодження цього майна (при пожежі, залитті тощо).

При цьому, в Інструкції зазначено, що якщо перед експертом поставлено питання про вартість майна, особа або орган, які призначили експертизу, мають зазначити, за станом на який час належить вирішувати поставлене питання. На експертизу може бути поставлене питання про вартість відсутнього майна. У цих випадках особа або орган, які призначили експертизу, повинні зазначити, на підставі яких матеріалів справи, що містять відомості про відсутні об'єкти, повинна провадитись експертиза (рахунки, товарно-транспортні накладні, описи в позовних заявах, протоколах допиту потерпілих та ін.), і надати експертові ці матеріали (їхні копії) або навести ці відомості в (ухвалі) про призначення експертизи.

Відповідно до вказаної Інструкції економічна (бухгалтерська) експертиза включає дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності; дослідження документів про економічну діяльність підприємств і організацій, дослідження документів фінансово-кредитних операцій.

Головними завданнями дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності, зокрема, є: установлення документальної обґрунтованості розміру нестачі або надлишків товарно-матеріальних цінностей і грошових коштів, періоду і місця їх утворення; установлення документальної обґрунтованості оформлення операцій з одержання, зберігання, виготовлення, реалізації товарно-матеріальних цінностей, в тому числі грошових, основних засобів, надання послуг; установлення документальної обґрунтованості відображення в обліку грошових коштів, цінних паперів; установлення документальної обґрунтованості відображення в обліку операцій з нарахування та виплати заробітної плати, інших виплат, та ін.

Також Інструкцією визначено, що одним з різновидів експертиз, що можуть призначатися судами, є пожежно-технічна експертиза основними завданнями якої, зокрема, є: визначення причин, умов та процесів виникнення пожежі; визначення обставин, які сприяли виникненню та розповсюдженню пожежі; відповідність технічного стану об'єкта протипожежним нормам та ін.

Питаннями, які можуть вирішуватись даною експертизою, зокрема, є: “чи відповідав стан об'єкта вимогам Правил пожежної безпеки?; Чи можливе загорання даної речовини (матеріалу) від даного джерела запалювання?; Чи не є причиною виникнення пожежі аварійний стан електричної мережі (коротке замикання, перевантаження тощо)?”, та ін.

При розгляді справи суд першої та апеляційної інстанції не дотримався вказаних вимог діючого процесуального законодавства, що стало підставою порушення прав Компанії на рівність та створення всім учасників судового процесу однакових умов щодо доведення своїх вимог перед законом і судом, але судовими інстанціями не було створено сторонам, які брали участь у розгляді справі, необхідних умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, як це визначено ст.ст. 42, 43 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що судом першої інстанції при винесенні рішення до спірних правовідносин було неповно застосовано законодавство, що має застосовуватися до спірних правовідносин, зокрема, щодо умов та порядку призначення судових експертиз, в той час, як у даному випадку необхідно було керуватися вказаними нормами в комплексі.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу, що пунктом 18 Постанови встановлено, що судам потрібно мати на увазі, що акти чи інші документи, в тому числі відомчі, де зазначаються обставини, встановлені із застосуванням спеціальних знань (наприклад, про причини аварії, вартість ремонту, розмір нестачі матеріальних цінностей), не можуть розглядатися як висновок експерта та бути підставою для відмови в призначенні експертизи, навіть якщо вони одержані на запит суду, органу дізнання, слідчого або адвоката.

Відповідно до ч. 1 ст. 11112 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Проте, відхиливши клопотання Компанії про призначення у справі судово-бухгалтерської експертизи, суди першої та апеляційної інстанцій фактично проігнорували вказівки, що містились в постанові Вищого господарського суду України від 04.05.06 по даній справі.

При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що вказана постанова від 04.05.06 до вищої судової інстанції не оскаржувалась та є чинною, а отже її вказівки були для судових інстанцій імперативними під час нового розгляду справи.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судовою інстанцією не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання які стосуються оцінки доказів. Колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує, що оцінка доказів, не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що при попередньому розгляді справи господарським судом було не повно досліджено обставини справи та, відповідно, не було надано правової оцінки вказаним обставинам, чим порушено вимоги ст. 43 Господарського процесуального кодексу України щодо повного, всебічного та об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності керуючись законом.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.76 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Колегія суддів зазначає, що спір був розглянутий судом не в повному обсязі, що є порушенням принципу всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності та призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення у справі підлягає скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Національної акціонерної страхової компанії “Оранта” від 20.04.07 задовольнити.

Рішення від 03.11.06 господарського суду Житомирської області та постанову від 22.03.07 Житомирського апеляційного господарського суду у справі № 8/2213 господарського суду Житомирської області скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий
Є.Першиков

судді:
Т.Данилова

І.Ходаківська