ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2007 р.
Справа № 7/354-5134

14 год. 50 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі   судді Стадник М.С.

при секретарі судового засідання Козловському С.П.

Розглянув справу

за позовом: Західно –Української товарної біржі, м. Тернопіль, бульвар Т. Шевченка, 1, 46001

до відповідача: Тернопільської об’єднаної державної податкової інспекції, м. Тернопіль, вул. Білецька, 1 46003

за участю представників сторін:

позивача:          Авдєєнко Владислав Валерійович –довіреність від 29.01.07р.;

відповідача: Білий Володимир Володимирович –довіреність № 31/7/10-015 від 04.01.07р..

Суть справи:

Західно –Українська товарна біржа звернулася з позовом про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення № 81214//0 від 30.11.2006р. прийнятого Тернопільською об’єднаною державною податковою інспекцією.

Представникам сторін роз’яснено їх права і обов’язки, передбачені ст.ст. 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України).

В засіданні з 03.04.2007р. по 20.04.2007р. на підставі ст. 150 КАС України оголошувалася перерва для надання сторонам можливості подати додаткові матеріали в обґрунтування заявлених вимог та заперечень.

Податкова інспекція проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що спірне повідомлення-рішення відповідає чинному законодавству, підтвердженням чого є акт виїзної планової перевірки № 18816/23-422/24627011 від 21.11.2006р., яким встановлено факти порушення позивачем норм Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановлено:

- Тернопільською об’єднаною державною податковою інспекцією, на підставі підпункту „б” підпункту 4.2.2., п. 4.2. ст. 4, пп. 17.1.9. п. 17.1. ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. №2181-III (далі Закон 2181), прийняте податкове повідомлення-рішення № 81214/3/0 від 30.11.2006р., яким Західно –Українській товарній біржі визначено податкове зобов’язання за платежем: 3973,75 грн. податку з доходів найманих працівників та 7947,50 грн. штрафних санкцій.

Як стверджує податкова інспекція підставою для визначення податкового зобов’язання згідно акту № 18816/23-422/24627011 від 21.11.2006р. оформленого за результатами виїзної планової перевірки Західно –Української товарної біржі на предмет дотримання нею вимог податкового , валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2004р. по 31.03.2006р., стало порушення біржею пп. 19.2а п. 19.2 ст. 19 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” (далі Закон України), а саме: не утримано та не перераховано в доход бюджету 3973,75 податку з доходів фізичних осіб за вересень 2005р.при укладені брокерами товарної біржі, які згідно п.12.3.ст.12. Закону України є податковими агентами, договору № 0507231(А) від 08.09.2005р.купівлі –продажу автомобіля  між громадянином Муравським В.Ф. та Бабіченко В.О., в результаті чого донараховано податок в сумі 3973,75 грн. від експертної вартості автомобіля , а не договірної , та застосовано 7947,50 грн. штрафу .

Позивач проти доводів відповідача заперечує посилаючись на те, що товарна біржа не займається комерційним посередництвом і не має на меті одержання прибутку, що є обов’язковою умовою для посередника в розумінні п.12.3. ст.12 Закону України . Просить суд звернути увагу на те, що біржа надає тільки послуги в укладені біржових угод особами, що є членами біржі  і, що продажна вартість автомобіля встановлена сторонами в договорі в сумі 300 грн., а експертна оцінка від 09.09.2005р. , на яку посилається відповідач ,визначена після укладення та  реєстрації договору  з метою  сплати суми збору  на державне пенсійне страхування.

Суд, керуючись ст. 86 КАС України, давши оцінку поданим сторонами доказам,  наведеним доводам, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

При цьому суд  виходив із наступного:

- згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

- відповідно до Закону України „Про державну податкову службу в Україні” (далі Закон), контролюючим органом стосовно сплати податків є податкові органи, які уповноважені здійснювати контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податкових зобов’язань платниками податків та здійснювати заходи з погашення податкового боргу;

- до суб’єктів підприємницької діяльності, за порушення норм чинного законодавства, органи державної податкової служби застосовують заходи передбачені Законом 2181, шляхом прийняття податкових повідомлень –рішень на підставі матеріалів перевірки, результати яких оформляються актом документальної перевірки відповідно до „Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства” затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 327 від 10.08.2005р. (далі Порядок) розробленого відповідно до Закону „Про державну податкову службу в Україні”, в якому зазначаються чіткий зміст фактів порушення податкового законодавства та вказують конкретні пункти, статті порушених норм законодавчих актів (п. 1.6.,1.7. Порядку).

Відповідно до п. 1. ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень суб’єктів владних повноважень, обов’язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення покладається на відповідача.

Так, податкова інспекція, на підтвердження правомірності прийняття спірного податкового повідомлення-рішення № 81214//0 посилається на акт перевірки № 18816/23-422/24627011 від 21.11.2006р., який не може бути належним доказом, що підтверджує порушення біржею  п.12.3. ст. 12 Закону України, оскільки:

- згідно п. 1.15 ст. 15 Закону України , податковий агент –це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи нерезидент або його представництво, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов’язанні  згідно  п.8.1.ст.8 , п.19.2. ст.19  цього закону нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок з доходу фізичних осіб від імені та за рахунок платника податку , вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Що стосується операцій з продажу або обміну об’єкта рухомого майна то особливості їх оподаткування визначені в ст. 12 Закону України , відповідно до п. 12.3 якого, якщо об’єкт рухомого майна продається за посередництвом юридичної особи (її філії, відділення, іншого відокремленого підрозділу), то така особа вважається податковим агентом платника податку стосовно оподаткування доходів, отриманих таким платником податку від такого продажу, а п.12.5. цього закону встановлено, що податковим агентом при здійсненні операцій з відчуження об’єктів рухомого майна в порядку передбаченому ст. 12 Закону України є нотаріус, який посвідчує відповідний договір або дійсність підписів сторін угоди за наявності документа про сплату податку сторонами договору та надає інформацію податковому органу про реєстрацію такого договору. Тобто, даною нормою закону на нотаріуса покладено обов’язок здійснювати функції податкового агента тільки в частині перевірки сплати продавцем рухомого майна податку та направлення інформації про такий договір податковому органу за податковою адресою платника податку. Що ж стосується продажу рухомого майна за посередництвом юридичної особи то в даному випадку  податковим  агентом є особа на яку згідно  п.1.15. ст.15,.п.8.1.ст.8 , п.19.2. ст.19 Закону України покладено обов’язок нараховувати (виплачувати) оподатковуваний дохід на користь платника податку і утримувати та сплачувати до бюджету податок  від суми такого доходу за його рахунок , вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам. Інших критеріїв, за якими визначається  податковий агент, Закон України (крім п.12.5.ст.12 Закону України)  не містить, тобто даний перелік зобов’язань є вичерпним, взаємопов’язаним і послідовним.

В акті перевірки податкова інспекція дійшла помилкового висновку щодо того , що при здійснені реєстрації договору –купівлі продажу автомобіля укладеного 08.09.2005р. та зареєстрованого на біржі за № 0507231(А), остання не виконала функції податкового агента по нарахуванню, утриманню та перерахуванню до бюджету податку з доходу продавця автомобіля Муравського В.Ф за ціною визначеною у висновку спеціаліста НДЕКЦ при УМВС України в м. Тернополі від 09.09.2005р., згідно якого ринкова вартість автомобіля складає 30567,30 грн., а не 300 грн. як зазначено в договорі і податок з даного доходу становить 3973,75 грн., а не 39 грн., так як біржа не є посередником при укладені договорів купівлі –продажу , а тому не являється податковим агентом в розумінні  Закону України .

Так, посередник –це повірений за договором доручення, який зобов’язаний вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії, або ж комісіонер за договором комісії, зобов’язаний за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента, що передбачено статтями 1000 і 1011 ЦК України .

Зобов’язання, які виникли між фізичними особами , за своєю правовою природою є правочинами, що випливають з договору купівлі – продажу укладеного на біржі, порядок укладення яких згідно ст. 650 ЦК України встановлюється відповідними актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України „Про товарну біржу” (далі Закон про біржу) та правила біржової торгівлі, які затверджуються загальними зборами членів товарної біржі або органом, ними уповноваженим і є, згідно ст. 17 даного закону, основним документом, що регламентує порядок здійснення біржових операцій, ведення біржової торгівлі та розв’язання спорів з цих питань.

Так, відповідно до ст. 1 Закону про біржу, товарна біржа є організацією, що об’єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов’язаних з ним торговельних операцій, біржа не займається комерційним посередництвом і не має на меті одержання прибутку.

Згідно ст. 15-17 Закону про біржу, п. 2- 3  Правил біржових торгів на Західно –Українській  товарній біржі, затверджені біржовим комітетом  27.03.1997 року, біржовою операцією визнається угода, що відповідає наступним умовам: - якщо вона являє купівлю –продаж товарів допущених до обігу на товарній біржі; - якщо її учасники є членами біржі або брокерами, які діють в інтересах покупців і продавців (ст.9 закону); - якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного дня після укладення угоди.

Такі угоди  вважаються укладеними з моменту їх реєстрації на біржі.

Як випливає з тексту укладеного 08.05.2005 року договору, останній укладався брокерами зареєстрованими на Західно –Українській  товарній біржі, а саме - Чистою В.Л. та брокерською конторою ТОВ „ДІМ” в особі брокера Ванцієнко Ю.І.,  які виконували доручення членів Біржі по здійсненню біржових операцій шляхом пошуку контрактів та представлення їх для реєстрації  і діяли в інтересах Муравського В.Ф.(продавця) та Бабіченка В.О. (покупця) при цьому мали право  пересвідчитись, як в наявності та якості запропонованого до продажу товару – автомобіля , так і в платоспроможності покупця. Ні норми Закону про біржу , ні Правила біржових торгів, а також довіреності на підставі яких діяли брокери не передбачають обов’язок товарної біржі чи брокерів  здійснювати розрахунки за куплений товар від імені осіб яких вони представляють, такі проводять і проведені самостійно фізичними особами, які також підписали договір купівлі –продажу , що не заперечується податковою інспекцією. Отже , біржа не виконувала функції ні комісіонера ні повіреного, так як не здійснювала розрахунків .

Не заперечується податковою інспекцією і те, що за реєстрацію договору купівлі –продажу  біржа отримала тільки реєстраційний збір і нормами Закону про біржу чи іншим законодавчим актом на неї не покладено обов’язки нарахувати, утримати та перерахувати до бюджету податок з доходу фізичної особи Муравського В.Ф. .

Не приймаються судом до уваги  посилання інспекції на листи ДПА України, відповідно до яких, як вважає остання, біржа виконує функції податкового агента тільки в частині перевірки правильності нарахування та сплати податку самою фізичною особою, так як дані листи не є нормативними актами, а  ст. 12  Закону України не містить прямої вказівки щодо виконання біржею таких функцій, такі покладені тільки на нотаріуса.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що біржа не здійснює нарахування, виплату, утримання та перерахування до бюджету сум податків з доходів фізичних осіб які укладають на біржі угоди, а тому не є податковим агентом по відношенню до доходів отриманих продавцем об’єкту рухомого майна .

Що стосується вартості автомобіля , то слід зазначити , що договір зареєстрований 08.09.2005р., а висновок від 09.09.2005р.; згідно висновку визначена ринкова вартість автомобіля, а згідно п.1.20.4. ст.1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” , якщо товари продаються з використанням біржової пропозиції звичайною є ціна ( за такою ціною формується дохід фізичної особи), отримана при такому продажі. Відповідач не довів суду , яким законодавчим актом на  біржу покладено обов’язок встановлювати при реєстрації біржового контракту ринкову вартість об’єкта продажу.

Також , слід зазначити, що в рішенні податок донараховано як податок з доходів найманих працівників, тоді як покупець Муравський В.Ф. не являється найманим працівником біржі.

При таких обставинах, податкова інспекція не довела належними доказами правомірність визначення біржі податкового зобов’язання по податку з доходів фізичних осіб та штрафних санкціях, у зв’язку з чим податкове повідомлення-рішення визнаються нечинним.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 2, 6 ,7, 86, 160-163, п. 6 розділу Прикінцеві та перехідні положення  Кодексу адміністративного судочинства України,  суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення № 81214//0 від 30.11.2006р. прийняте Тернопільською об’єднаною державною податковою інспекцією про визначення Західно –Українській товарній біржі 3973,75 грн. податку з доходів найманих працівників та 7947,50 грн. штрафних санкцій.

Постанова  суду першої інстанції  набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі ( 23.05.2007р.) , до Львівського апеляційного адміністративного суду, а протягом 20 днів після подання заяви - подати апеляційну скаргу.

Суддя                                                                                М.С. Стадник