ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

31.05.2007
Справа №2-28/5683-2007

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо – комерційної фірми «Луцьккондитер», м. Луцьк,

до відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю «Луксор»,                               м. Сімферополь,

про стягнення 80 796,77 грн.

Суддя С. М. Альошина

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача – Севрук Л.В. – представник по довіреності № 700 від                          05.05.2007 р. (к/копія довіреності у справі).

Від відповідача – Терещенко І.Є. – юрист, генеральна довіреність від 31.12.2006 р. (довіреність у справі)

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо – комерційна фірма «Луцьккондитер», м. Луцьк, звернулось до господарського суду АР Крим із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луксор», м. Сімферополь, про стягнення 80 796,77 грн. заборгованості, у тому числі 79 219,10 грн. боргу за поставлені кондитерські вироби, 1 341,01 грн. пені та 3 % річних в розмірі 236,66 грн.

Представник позивача у засіданні суду, яке відбулось 14.05.2007 р., позовні вимоги підтримав частково та надав суду письмове клопотання, в якому вказав, що відповідачем було частково повернено товар на суму 71,40 грн., що підтверджено копією накладної на повернення № ЛК-0000123 від 12.04.2007 р., у зв’язку з чим зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 79 147,70 грн. боргу за поставлену продукцію, 1 341,01 грн. пені та 3 % річних у розмірі 236,66 грн.

Представник позивача у судовому засіданні представив суду довідку № 809 від  29.05.2007 р., в якій позивач просив стягнути з відповідача 77 147,70 грн. основного боргу, 1 341,01 грн. пені та 3 % річних у сумі 236,66 грн.

Також, представник позивача представив суду належним чином завірену копію банківської виписки, якою підтвердив, що відповідачем 14.05.2007 р. було сплачено 2 000,00 грн. основного боргу.

Представник відповідача у засіданні суду надав суду відзив на позовну заяву                      № 134/2 від 31.05.2007 р., в якому відповідач визнав, що заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Луксор», м. Сімферополь, перед позивачем складає 77 147,70 грн.

Розгляд справи відкладався відповідно до вимог ст. 77 ГПК України, у зв’язку з неявкою представника відповідача у засідання суду та ненаданням відповідачем відзиву на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,  суд

В С Т А Н О В И В:

08.12.2006 року між сторонами було укладено договір дистрибуції № 1877.

Відповідно до п. 2.1. Розділу 2 даного договору Фірма (позивач) на умовах, обумовлених даним договором, зобов’язувалась передати у власність дистриб’ютору (відповідачу) кондитерські вироби, в подальшому товар, відповідно до заявки та специфікації, а дистриб’ютор прийняти товар від фірми та оплатити його загальну вартість на умовах даного договору.

Пунктом 5.2. вищевказаного договору передбачалось, що відповідач зобов’язувався здійснювати оплату за кожну партію товару протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару (підписання сторонами накладних), шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач свої зобов’язання виконав у повному обсязі та поставив Товариству з обмеженою відповідальністю «Луксор», м. Сімферополь, товар на загальну суму 94 503,38 грн., який був отриманий відповідачем за довіреностями, наявними у матеріалах справи, що підтверджено   товаро – транспортними накладними.

За даними позивача, 03.01.2007 р. відповідачем було здійснено часткове повернення товару за накладною ЛК-0023278 від 14.12.2006 р. на суму 49,04 грн., за накладною ЛК-0023277 від 14.12.2006 р. у розмірі 28,10 грн. та 15.02.2007 р. відповідачем було повернено товар за накладною ЛК-0001753 від 29.01.2007 р. на суму 207,14 грн., а всього в розмірі 284,28 грн.

Однак відповідач, у порушення умов п. 5.2. вищевказаного договору, свої зобов’язання виконав не у повному обсязі.

За даними позивача, та як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачем було сплачено позивачу 05.02.2007 р. – 5000,00 грн., 06.02.2007 р. – 5000,00 грн., 14.02.2007 р. – 5000,00 грн.

Так, станом на 15.03.2007 р. заборгованість відповідача склала 79 219,10 грн.

Також, як було зазначено вище, 12.04.2007 р. відповідачем також було здійснене часткове повернення продукції на суму 71,40 грн., що підтверджено належно завіреною копією накладної на повернення № ЛК-0000123 від 12.04.2007 р.

Таким чином, заборгованість відповідача склала 77 147,70 грн.

Вищевикладене свідчить про наявність зобов’язання у відповідача перед позивачем.

Згідно з ч. 1  ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання  та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону,  інших правових актів,  договору, а за відсутності  конкретних  вимог  щодо  виконання  зобов'язання  - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Пунктом 6.1. даного договору передбачено, що у випадку порушення термінів здійснення розрахунків згідно п. 5.2. даного договору, відповідач сплачує позивачу неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Частиною 2 ст. 343 Господарського кодексу України передбачено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно зі ст. 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється  від  суми  простроченого платежу та не може перевищувати  подвійної  облікової  ставки   Національного   банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Тому, відповідачу нараховано пеню у розмірі 1 341,01 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити, зокрема, три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Таким чином, згідно розрахунку позивача, відповідачу нараховано 3 % річних від простроченої суми боргу в розмірі 236,66 грн., які і підлягають стягненню з відповідача.

Як було вказано вище, позивачем було уточнено розмір позовних вимог, та позивач просив стягнути з відповідача 77 147,70 грн. основного боргу, 1 341,01 грн. пені та 3 % річних у сумі 236,66 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач після порушення провадження у справі, частково повернув товар на суму 71,40 грн., що підтверджено копією накладної на повернення № ЛК-0000123 від 12.04.2007 р., а також 14.05.2007 р. сплатив позивачу 2 000,00 грн. основного боргу, що підтверджено належним чином завіреною копією банківської виписки, у зв’язку з чим провадження у справі в сумі 2 071,40 грн. підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем, на день розгляду справи,  в сумі 78 725,37 грн. заборгованості, у тому числі 77 147,70 грн. основного боргу, 1 341,01 грн. пені та 3 % річних у сумі 236,66 грн., документально встановлений. Він підтверджений матеріалами справи та не оспорювався відповідачем, а основна сума заборгованості визнана ним у відзиві на позовну заяву № 134/2 від 31.05.2007 р.

За таких обставин позов підлягає задоволенню частково.

Витрати на державне мито та інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

За згодою представників сторін, згідно зі ст. 85 ГПК України, у засіданні суду були оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Рішення  оформлене  у  відповідності  до  ст.  84  ГПК  України  і  підписане 08.06.2007 року.

Керуючись ст. ст. 49, п. 1-1 ст. 80, ст. ст. 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

1).    Позов задовольнити частково.

2). Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Луксор»                               (юридична адреса: 95000, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Монтажна, 2; фактична адреса: 95000, АР Крим, м. Сімферополь, пров. Сільський, 35, ідентифікаційний код 31103143, р/р 01 в КБ «Фінанси і Кредит», МФО 384889) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо – комерційної фірми «Луцьккондитер» (43001, м. Луцьк, вул. Володимирська, 57 а, ідентифікаційний код 00382027, р/р 13 у Філії «Волинське центральне відділення ПІБ», МФО 303138) 78 725,37 грн. заборгованості, у тому числі 77 147,70 грн. основного боргу, 1 341,01 грн. пені та 3 % річних у сумі 236,66 грн., а також 807,97 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу.

3).   В іншій частині провадження у справі припинити.

Видати наказ після набрання рішенням господарського суду АР Крим  законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Альошина С.М.