ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2007 р.
№ 04/4911

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Гоголь Т.Г.

суддів
Волковицької Н.О., Рогач Л.І.

за участю представників сторін
позивача
відповідача
розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу

Помазанова А.В., дов. № 18 від 11.04.2007
Трапезнікової І.Л., дов. Від 03.07.2007

Державного підприємств "Державний резервний насіннєвий фонд України"

на постанову
Київського міжобласного апеляційного  господарського суду

від
21.03.2007 року

у справі
господарського суду
№ 04/4911
Черкаської області

за позовом
Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України"

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Імені Черняховського"

про
стягнення 241 605 грн.

за зустрічним позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Імені Черняховського"

до
Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України"

про
розірвання договору № С-204 від 15.09.2004 року, стягнення 32 017,20 грн. та зобов’язання забрати насіння озимої пшениці

Державне підприємство "Державний резервний насіннєвий фонд України" звернулося до господарського суду Черкаської області з позовом

Доповідач Гоголь Т.Г.

про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Імені Черняховського" 241 605 грн. вартості насіння озимої пшениці першої репродукції загальною кількістю 175 тон, що знаходилась на зберіганні згідно з договором № С-204 від 15.09.2004 року, оскільки були підстави вважати, що насіння пшениці відсутнє у  зберігача.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Імені Черняховського" звернулося до господарського суду Черкаської області із зустрічним позовом до державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" про розірвання договору № С-204 про надання послуг по зберіганню насіння від 15.09.2004 року, стягнення 918,20 грн. за надання послуг із зберігання насіння пшениці та 31 099 грн. додаткових витрат, зобов'язання забрати насіння озимої пшениці першої репродукції у кількості 175 грн., яке передано на зберігання.

Господарський суд Черкаської області рішенням від 19.12.2006 року (суддя Упир І.І.) позовні вимоги за первісним позовом задовольнив повністю; стягнув з товариства з обмеженою відповідальністю "Імені Черняховського" на користь державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" 241 605 грн. вартості насіння озимої пшениці.  Зустрічний   позов задовольнив частково - розірвав укладений між державним підприємством "Державний резервний насіннєвий фонд України" та товариством з обмеженою відповідальністю імені Черняховського" договір № С-204 про надання послуг від 15.09.2004 року; стягнув з державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Імені Черняховського" 740,85 грн. боргу. В задоволені позову в сумі 31 271,35 грн. суд відмовив.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Імені Черняховського" звернулося з апеляційною скаргою до Київського міжобласного господарського суду, який постановою від 21.03.2007 року ( судді Зеленіна Н.І., Андрейцева Г.М., Швець В.О.) рішення господарського суду Черкаської області від 19.12.2006 року скасував частково та прийняв нове рішення, яким відмовив державному підприємству "Державний   резервний   насіннєвий   фонд   України"  у задоволенні позовних вимог до   товариства   з   обмеженою відповідальністю "Імені Черняховського" про стягнення 241 605 грн.   вартості   насіння  озимої  пшениці   першої репродукції загальною кількістю 175 тон за договором № С-204 про надання послуг по зберіганню насіння від 15.09.2004 року; позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю   "Імені   Черняховського"   до державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" задовольнив частково –розірвав договір № С-204, укладений   між   товариством   з   обмеженою   відповідальністю   'Імені Черняховського" та державним підприємством "Державний резервний насіннєвий фонд України", з 21.03.2007 року; стягнув з державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Імені Черняховського" 822,50 грн. за надані послуги по зберіганню насіння; відмов у задоволенні позовних вимог товариству    з    обмеженою відповідальністю   "Імені   Черняховського"   до   державного   підприємства   "Державний резервний насіннєвий фонд України" в частині стягнення 95,70 грн. за надані послуги по зберіганню насіння та 31 099 грн. додаткових витрат по зберіганню.

Постанова Київського міжобласного господарського суду вмотивована тим, що позивач за первісним позовом не довів фактів відсутності насіння на складах відповідача і самовільного розпорядження відповідачем насінням пшениці, яке було передано на зберігання; його доводи стосовно вищеназваних обставин носять характер припущення і спростовуються матеріалами справи, зокрема, актами від 24.05.2006 року і від 08.11.2006 року. До того ж позивачем не було надано доказів звернення до відповідача з вимогою про повернення насіння пшениці та відмовою останнього повернути його, а відтак підстави для відшкодування вартості пшениці позивачу (а не її повернення в натурі) відсутні.

Стосовно зустрічного позову товариства з обмеженою   відповідальністю "Імені Черняховського" до державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України", Київський міжобласний господарський суд погодився з висновками господарського суду Черкаської області про те, що мало місце істотне порушення умов договору про оплату послуг, що відповідно до статті  651 Цивільного кодексу України є підставою для розірвання договору зберігання № С-204. Період, за який державне підприємство "Державний резервний насіннєвий фонд України" повинно сплати за послуги зберігання зерна відповідно до статті  530 Цивільного кодексу України, апеляційним судом визнано з 15.09.2004 року до 30.08.2006 року. Вимоги товариства з   обмеженою відповідальністю "Імені Черняховського" про сплату додаткових витрат по збереженню насіння пшениці, а саме: витрати на обов'язкову щорічну фумігацію складських приміщень та насіння пшениці, апеляційний суд не задовольнив виходячи з того, що умовами договору не передбачено додаткових витрат на збереження пшениці і витрати по фумігації не можуть бути віднесені до витрат, які сторони не могли передбачити, оскільки обов'язковість її проведення встановлена нормативно-правовими актами .

Державне підприємство "Державний резервний насіннєвий фонд України" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить скасувати постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 21.03.2007 року, а рішення господарського суду Черкаської області від 19.12.2006 року залишити в силі.

Скаржник вказує на те, що апеляційним господарським судом було порушено принципи рівності та змагальності сторін у господарському процесі, закріплені в статтях 42, 43 Господарського процесуального кодексу України. Такий висновок скаржник зробив на підставі того, що апеляційний господарський суд, призначивши слухання справи на 15.02.2007 року, у зв’язку з неявкою на цю дату представників належно повідомленої сторони - товариства з обмеженою відповідальністю "Імені Черняховського" відклав слухання справи на 21.03.2007 року, проте не задовольнив клопотання державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України"   21.03.2007 року, не відклав слухання справи на більш пізній термін,   що на думку скаржника, свідчить про упереджене ставлення суду до державного підприємства.

Посеред іншого скаржник зазначає, що апеляційним судом не в повному обсязі було з’ясовано обставини, що мають значення для справи, що, в свою чергу, вплинуло на правильність прийняття рішення.

Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на касаційну скаргу. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти заявленої касаційної скарги, вважаючи її необґрунтованою та наголошував, зокрема, на тому, що позивач вже частково забрав зерно із зберігання.

Заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г, пояснення присутніх в судовому засіданні представників позивача та відповідача,  перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи, повноти їх встановлення в рішенні господарського Черкаської області та в постанові Київського міжобласного апеляційного господарського суду у даній справі, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи в касаційному порядку судові рішення,  касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Посилання скаржника на порушення апеляційним судом принципів рівності та змагальності сторін колегія суддів не вважає обґрунтованими, оскільки відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України нез’явлення в засідання представників сторін є підставою для відкладення розгляду справи, якщо спір не може бути вирішений в даному засіданні. Вирішення спору в господарському суді обмежено за строком і господарський суд за власним переконанням і у відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України вирішує питання можливості і доцільності відкладення слухання справи. Київський міжобласний господарський суд визначив, що явка належним чином повідомлених сторін не визначалася як обов'язкова, наявних в матеріалах справи документів достатньо для її розгляду і відсутність представника позивача не перешкоджає розгляду по суті апеляційної скарги.

Посилання державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" на неповноту дослідження доказів апеляційним господарським судом колегія суддів також вважає недоведеними. Усі докази, на які посилався в касаційній скарзі скаржник, в постанові Київського міжобласного господарського суду проаналізовані і оцінені. Так, акти від 24.05.2006 року та 08.11.2006 року, якими встановлено, що у товариства з обмеженою відповідальністю "Імені Черняховського" насіння пшениці знаходиться на зберіганні, апеляційним судом визнані належним доказом, оскільки відповідно до статті 30 Закону України "Про насіння і садивний матеріал" державний контроль за діяльністю суб'єктів усіх форм господарювання в насінництві покладено на державні насіннєві інспекції, в тому числі і на Уманську районну державну насіннєву інспекцію, яка є уповноваженим згідно чинного законодавства органом зокрема і на здійснення перевірки та складання актів.

Щодо невідповідності якості насіння пшениці, яка зберігалося у відповідача, що свідчило, на думку позивача, про його заміну, апеляційний суд вірно зазначив, що відповідно до частини  2 статті 184 Цивільного кодексу України пшениця є річчю визначеною родовими ознаками і може бути заміненою, оскільки має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. При проведенні повторного аналізу насіння Уманською районною державною насіннєвою інспекцію видано результат № 113-116 від 19.01.2007 року, згідно з яким партія пшениці , щодо якості якої біли сумніви, у кількості 280 ц за своїми якісними характеристиками відповідає вимогам стандарту ДСТУ 2240-93.

Відповідно до пункту 6.3 договору №С-204 від 15.09.2004 року у разі самовільного розпорядження або втрати насіння відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Імені Черняховського", сплачує вартість такого насіння за цінами, що склалися на біржовому ринку України на момент розрахунку, але не нижче облікової ціни насіння з урахуванням податку на  додану вартість. В процесі розгляду справи апеляційний господарський суд встановив відсутність обставин, передбачених пунктом 6.3 договору з якими пов’язане відшкодування вартості пшениці ( а не її повернення).

Таким чином, колегія суддів вважає, що Київським міжобласним апеляційним господарським судом всебічно, повно та об’єктивно досліджені всі матеріали і обставини справи, які він оцінює за своїм власним переконанням.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, Вищий господарський суд України вважає, що фактичні обставини справи встановлено господарським судом Київським міжобласним апеляційним господарським судом на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливим, оскільки зводяться до необхідності додаткової перевірки касаційною інстанцією доказів  у справі, що суперечить вимогам статті 1117 Господарського процесуального кодексу   України.

В частині задоволення первісного позову рішення господарського суду  Черкаської області та постанова Київського міжобласного апеляційного господарського суду не оскаржувались, а відтак в касаційному порядку не переглядались.

З  огляду  на  зазначене та керуючись статтями  108,    1115 ,  1117 , 1119,  11111 Господарського процесуального кодексу  України, Вищий  господарський суд  України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 21.03.2007 року у справі № 04/4911 залишити без змін.

Касаційну скаргу  державного підприємств "Державний резервний насіннєвий фонд України" залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                                  Т.Гоголь

Судді                                                                                         Н.Волковицька

Л.Рогач