ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2007 р.
№ 7/658

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    Кузьменка М.В.

судді                                        Васищака І.М.

судді                                        Палій В.М.,

розглянувши  касаційну скаргу Дочірньої компанії "Укртрансгаз"

НАК "Нафтогаз України"

на                         рішення господарського суду міста Києва від 18.12.2006р. та

постанову Київського апеляційного господарського суду

від 21.02.2007р.

у справі               №7/658

за позовом                Національної акціонерної компанії "Надра України"

до                           Дочірньої компанії "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України"

про                            зобов'язання виконати умови договору,

за участю представників сторін:

від позивача: Молчанова Н.Г., Миргородський О.П. (довіреності у справі),

від відповідача: Бєлячкова О.В. (довіреність у справі),

ВСТАНОВИВ:

Національна акціонерна компанія "Надра України" звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до Дочірньої компанії "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" і просила суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, зобов'язати останню повернути позивачу зі зберігання 2 172 251 куб.м природного газу шляхом погодження трьохстороннього акта прийому-передачі, підписаного позивачем та ТОВ "Енерготорг".

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов'язань за укладеним між сторонами договором зберігання природного газу №116-500 від 13.07.2006р. щодо погодження відповідачем трьохстороннього акта прийому-передачі, підписаного між позивачем (поклажодавець) та ТОВ "Енерготорг", - особою, яка придбала у позивача 2 172 251 куб.м природного газу за договором купівлі-продажу №291/06 від 05.09.2006р.

Відповідач, заперечуючи заявлений позов, посилається на те, що згідно Постанови Кабінету Міністрів України №1729 від 27.12.2001р. "Про порядок забезпечення галузей економіки природним газом", природний газ, видобутий підприємствами позивача, в тому числі в результаті спільної діяльності, повинен реалізуватись цими підприємствами виключно для потреб населення, а реалізація позивачем природного газу комерційній структурі –ТОВ "Енерготорг" здійснена всупереч вимог зазначеної Постанови.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.12.2006р. (суддя Якименко М.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2007р. (головуючий, суддя Мартюк А.І., судді Зубець Л.П., Розваляєва Т.С.), позов задоволено повністю: зобов'язано відповідача  повернути позивачу зі зберігання 2 172 251 куб.м природного газу шляхом погодження трьохстороннього акта прийому-передачі, підписаного НАК "Надра України" та ТОВ "Енерготорг".

Рішення та постанова мотивовані порушенням відповідачем умов договору зберігання природного газу №116-500 від 13.07.2006р. При цьому, суди двох інстанцій дійшли висновку про помилковість твердження відповідача про те, що позивач має поставляти природний газ виключно населенню, оскільки, як встановлено судами, позивач не є газодобувним підприємством, не має природного газу власного видобутку, угод про спільну діяльність в процесі виконання яких видобувається природний газ також не укладав, тому дія постанови Кабінету Міністрів України №1729 від 27.12.2001р. в частині необхідності забезпечення природним газом населення до позивача не застосовується.

Не погоджуючись з  рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся  до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та припинити провадження у справі відповідно до п.11 ст.80 ГПК України.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом норм матеріального та процесуального права  при ухваленні оскаржуваних судових  актів, знаходить касаційну скаргу такою, що  не підлягає  задоволенню з таких підстав.

В силу ст.ст.42, 43, 47 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; судове рішення ухвалюється суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Судами двох інстанцій використано у повному обсязі свої повноваження, передбачені процесуальним законом щодо повного та всебічного з’ясування обставин справи, пов’язаних з предметом доказування у даній справі.

Так, вирішуючи даний спір по суті заявлених вимог, судами двох інстанцій встановлено, між позивачем (поклажодавець) та відповідачем (зберігач) укладено договір №116-500 від 13.07.2006р. зберігання природного газу за умовами якого, відповідач зобов'язався зберігати в підземних сховищах газу (ПСГ) в зазначених обсягах природний газ, і повернути позивачу вказану кількість природного газу відповідної якості в передбачені договором строки, а позивач –внести плату за зберігання у встановлені даним договором строки. Період відбору газу з ПСГ сторонами визначено з 15 жовтня 2006 року по 15 квітня 2007 року.

Відповідно до пункту 2.11 договору у випадку передачі позивачем газу в ПСГ третій особі, позивач зобов'язується скласти акт прийому-передачі газу з третьою особою та погодити цей акт з відповідачем, з врахуванням умов зазначених в третьому абзаці пункту 2.7 даного договору, яким передбачено, що у випадку неоплати позивачем фактично наданих послуг по закачуванню, зберіганню або відбору газу відповідач залишає за собою право притримання, що включає, зокрема, право не здійснювати відбір із ПСГ газу позивача та/або не погоджувати передачу газу позивача в ПСГ третій особі, до моменту виконання позивачем зобов'язань за цим договором.

Наведені умови договору спростовують твердження скаржника у касаційній скарзі про те, що договором не передбачено повернення природного газу шляхом погодження актів прийому-передачі природного газу в ПСГ третій особі.

Позивач свої зобов'язання за вказаним договором щодо внесення плати за зберігання природного газу виконав.

05.09.2006р. між позивачем та ТОВ "Енерготорг" укладено договір №291/06 купівлі-продажу природного газу, на виконання якого ними складено і надіслано відповідачу супровідним листом від 11.09.2006р. №02-1872/2-18 акт прийому-передачі природного газу. Проте, відповідач, в порушення пункту 2.11 договору зберігання, відмовився узгодити зазначений акт, про що надіслав позивачу лист від 22.09.2006р. №10994/64-04, обґрунтовуючи тим, що цей газ є газом власного видобутку позивача.

Відповідно до ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених законами України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Однією з підстав виникнення господарського зобов’язання, згідно ст.174 ГК України, є господарський договір.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.175 ГК України, майново-господарські зобов’язання, які є одним із видів господарських зобов’язань, - це цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За умовами договору, відповідач взяв на себе зобов’язання зберігати переданий позивачем природний газ та повернути його позивачу у передбачені договором строки.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем взятих на себе зобов’язань за цим договором.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України,  що визначено ст.175 ГК України.

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст.936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Статтями 949, 953 ЦК України встановлено, що зберігач зобов'язаний повернути поклажедавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.  Зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Згідно ст.ст.526, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п.1 ст.530 ЦК України,  якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Умовами договору №116-500 від 13.07.2006р. зберігання природного газу та актами чинного законодавства України не передбачено обмежень у здійсненні права власності на природний газ, переданий на зберігання до ПСГ. Не передбачено ними й підстав для відмови зберігача від підписання актів прийому-передачі природного газу, за умови сплати позивачем відповідачу фактично наданих послуг по закачуванню, зберіганню або відбору газу.

За таких обставин, суди дійшли правильного висновку щодо обґрунтованості заявлених вимог в частині зобов'язання відповідача повернути позивачу зі зберігання 2 172 251 куб.м природного газу шляхом погодження трьохстороннього акта прийому-передачі, підписаного позивачем та ТОВ "Енерготорг", як то передбачено пунктом 2.11 договору.

При цьому, є помилковим посилання скаржника на те, що позивач має реалізовувати природний газ населенню, а не комерційній структурі –ТОВ "Енерготорг", оскільки позивач відноситься до суб'єктів, зазначених у ч.1 ст.4 Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік", відповідно до якої підприємства, частка держави у статутному фонді яких перевищує 50%, а також господарські товариства, більш ніж 50% акцій яких знаходиться у статутних фондах інших господарських товариств, акціонером яких є держава, і володіє в них контрольним пакетом акцій, здійснюють продаж природного газу власного видобутку для потреб населення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок встановлено Постановою Кабінету Міністрів України №1729 від 27.12.2001р. "Про порядок забезпечення галузей економіки природним газом", відповідно до пункту 2 якої, потреба в природному газі для населення задовольняється з ресурсів газу, видобутого (зокрема у процесі виконання договорів про спільну діяльність) підприємствами НАК "Нафтогаз України" та НАК "Надра України", ВАТ "Укрнафта", іншими господарськими товариствами, частка держави в статутному фонді яких перевищує 50% акцій, а також господарськими товариствами, більш як 50% акцій (часток, паїв) яких перебуває у статутному фонді інших господарських товариств, іншими господарськими товариствами, акціонером яких є держава і володіє в них контрольним пакетом акцій, та з інших ресурсів природного газу НАК "Нафтогаз України".

Судами двох інстанцій встановлено, з чим погоджується й колегія суддів, що відповідач, в порушення вимог ст.ст.33, 34 ГПК України, не довів належними та допустимими доказами, що позивач є газодобувним підприємством, має природний газ власного видобутку, та укладав угоди про спільну діяльність, в процесі виконання яких видобувається природний газ.

Матеріалами справи доведено, що природний газ, який знаходиться на зберіганні у відповідача за договором №116-500 зберігання природного газу, є газом, набутим позивачем за договором купівлі-продажу №295/06 від 31.08.2006р., укладеним з ДП НАК "Надра України" "Полтавнафтогазгеологія", тобто не є природним газом ні власного видобутку позивача, ні газом, отриманим в результаті виконання угод про спільну діяльність позивача, а тому, як вірно встановлено судами, дія Постанови Кабінету Міністрів України №1729 від 27.12.2001р. "Про порядок забезпечення галузей економіки природним газом" в частині необхідності забезпечення природним газом населення до позивача не застосовується.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів того, що договір купівлі-продажу №291/06 від 05.09.2006р., укладений позивачем з ТОВ "Енерготорг" (а.с.11-12), є таким, що суперечить чинному законодавству і визнаний у судовому порядку недійсним.

Також, колегія суддів враховує те, що пунктом 2.1 договору зберігання передбачено, що позивач не передає природний газ до страхового запасу, який у відповідності до Постанови КМУ №1729 від 27.12.2001р. та наказу Міністерства палива та енергетики України №469 від 05.08.2002р. "Про затвердження Порядку створення страхового запасу природного газу в натуральній та грошовій формах" створюється газопостачальником у ПСГ і використовується для покриття дефіциту ресурсів природного газу, що може виникнути при постачанні природного газу споживачам.

Отже, з урахуванням меж перегляду справи у касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судами на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження поданих доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для зміни або скасування  оскаржуваних рішення та постанови немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2007р. у справі №7/658 – без змін.

Головуючий, суддя                                                            М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                В.М.Палій