ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

01.08.07р.

Справа № А16/146-07

За позовом  Державного підприємства "Придніпровська залізниця",                                    м. Дніпропетровськ

до  Державної інспекції  з контролю за цінами в Запорізькій  області,    м. Запоріжжя

про визнання нечинним  рішення від 03.05.07р. №71

Суддя   ЗАГИНАЙКО Т.В.

Секретар судового засідання БЕЗРЕБРА А.Ю.

Представники:

від позивача:  Мельниченко І.В. - старший комерційний ревізор, дов. від 01.01.07р. №129;

Губорєва Я.А. - нач. юридичного сектору, дов. від 01.01.07р. №17;

від відповідача: Бутт І.А.- представник, дов. від 07.11.2006р.№ 01-04/1619.

Чорна С.Е.- представник, дов. від 09.07.2007р.№1.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить визнати нечинним рішення відповідача від 03.05.07р. №71 "Про застосування економічних санкцій  за порушення державної дисципліни цін з вилученням               4 071 грн. 60 коп.

Відповідач  в  запереченнях на позов (вх.№10585 від 18.06.07р.) позовні вимоги не визнає та просить в позові відмовити, посилаючись на те, що: - в ході перевірки відповідача  встановлено безпідставне стягнення плати за послугу "Оформлення переадресування вантажів" без зміни станції призначення на станцію Бердянськ (код послуги  - 158); - вибірковою перевіркою накопичувальних карток встановлено, що  товарними касирами станції Бердянськ в період дії вартості  всіх форм бланків  0,25 грн.  без ПДВ плата із замовників стягувалась в розмірі 0, 50 грн.  без ПДВ; тобто, кожним замовником  зайво переплачено 0,25 грн.; - підставою для прийняття рішень про вилучення  сум економічних та фінансових (штрафних) санкцій є акти  перевірок, які складаються посадовими особами органів державного контролю за цінами.

Відповідач в доповненнях  до заперечень (вх.№13745 від 01.08.07р.) зазначає, що:          -  відповідно  до статті 9  Закону України „Про ціни і ціноутворення” державні  фіксовані  та регульовані ціни  і тарифи встановлюються  на ресурси, які справляють  визначальний вплив на загальний  рівень і динаміку  цін, на товари  і послуги, що мають вирішальне соціальне  значення, а також на продукцію, товари і послуги,  виробництво яких  зосереджено на  підприємствах що займають  монопольне (домінуюче) становище на ринку; - державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи встановлюються державними органами України; - згідно з пункту 3 статті 116 Конституції України здійснення цінової політики в державі покладено на Кабінет Міністрів України; - відповідно до ст. 4 Закону України „Про ціни і ціноутворення" Кабінет Міністрів України забезпечує здійснення цінової політики в республіці, визначає перелік продукції, товарів, робіт і послуг, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи на які затверджуються відповідними органами державного управління; - згідно з пунктом 2 Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.96 №1548 „Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів) Мінтрансзв'язку подає Кабінету Міністрів України пропозиції щодо встановлення тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги; - аналогічна норма міститься в пункті 2 Загальних положень Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Мінтрансу України від 15.11.99р. №551, в якому зазначено: „Тарифи на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги встановлюються у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України; - відповідно до розділу 9 частини 1 Правил перевезення вантажів залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 №542, передбачено, що переадресування (зміна станції призначення або разом з нею і одержувача вантажу) здійснюється у порядку, передбаченому ст. 44 Статуту залізниць України. Тобто, Міністерство транспорту України надало пропозицію Кабінету Міністрів України щодо встановлення тарифу на зазначену послугу, а Кабінет Міністрів України постановою від 06.04.98 №457 „Про затвердження Статуту залізниць України" (ст.44) надав право залізниці стягувати плату за переадресування вантажу із зміною станції призначення за договірним тарифом; - жодним нормативно-правовим актом Кабінету Міністрів України, органу який встановлює тарифи на послуги залізниці, не передбачено право залізниці стягувати плату за переадресування вантажу без зміни станції призначення; - відповідно до пункту 23 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98 №457 станції видають вантажовідправникам бланки накладних (комплектів перевізних документів) за плату згідно з тарифом; - телеграмою-розпорядженням від 01.03.2000 №НР Н/20А встановлено вартість бланків форм ГУ-33 і ГУ -27 СП в період з 01.03.2006 по 23.02.2007 в сумі 0,25 грн., вартість бланку форми ГУ - 27ДС в період з 01.03.2006 до 09.12.2006 також становила 0,25 грн.; тобто встановлена плата в розмірі 0,25 грн. саме за бланк, а не за пересильну  накладну або корінець пересильної накладної; - щодо одержання акту перевірки від 06.04.2007 №341 суб'єктом господарювання, то  відповідно до пункту 3.3 Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженої наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України від 03.12.2001 №298/519, у разі відмови посадових осіб суб'єктів господарювання, що перевіряються, підписати акт, посадові особи органів державного контролю за цінами роблять про це відмітку в акті перевірки; - у цьому випадку один примірник акта передається до канцелярії перевіреного суб'єкта господарювання за вхідним номером або висилається поштою; інспекторами, які проводили перевірку чітко була виконана вказана норма Інструкції; керівництво суб'єкта господарювання відмовилось підписувати акт перевірки, про що була зроблена відмітка і другий екземпляр акту перевірки був наданий до канцелярії де був поставлений вхідний номер, але посадова особа канцелярії відмовилась отримувати другий примірник акту перевірки і тоді наступного дня він був направлений поштою.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

-  з 21.112006р. по 06.04.2007р. відповідачем –Державною інспекцією з контролю за цінами у Запорізькій області було проведено перевірку порядку встановлення і застосування цін, тарифів перевезення вантажів залізничним транспортом та пов’язані з цим послуги структурним підрозділом позивача - Державного підприємства “Придніпровська залізниця” - Запорізькою дирекцією залізничних перевезень, за результатами якої складено акт від 06.04.2007р.;

- вказаною перевіркою встановлено безпідставне отримання плати за послугу „Оформлення переадресування вантажів” без зміни станції призначення на станції Бердянськ (код послуги –158); на станції Бердянськ товарними касирами стягується додаткова плата за „Оформлення переадресування вантажів” на підставі листів відправників (одержувачів) і у випадках коли вони звертаються із проханням переадресувати вантаж в межах станції, тобто змінити одержувача без зміни станції призначення; - в порушення статті 44 Статуту Залізниці України товарними касирами станції Бердянськ за період з 01.03.2006р. по 23.02.2007р. необґрунтовано стягнуто плату за оформлення переадресування вантажів в сумі 410,70 грн.; також перевіркою встановлено завищення розміру плати за бланки вантажних перевізних документів на станції Бердянськ (код послуги –209), у тому числі форми ГУ-33 і ГУ-27СП у період з 01.03.2006р. по 23.02.2007р. та форми ГУ-27ДС  у період з 01.03.2006р. по 09.12.2006р.; бланки форми ГУ-33, ГУ-27СП, ГУ-27ДС ідентичні; кожний бланк складається із пересильної накладної і корінця пересильної накладної; на станції Бердянськ в період дії вартості всіх форм бланків 0,25 грн. без ПДВ безпідставно стягувалася плата у розмірі 0,50грн. без ПДВ, тобто на 0,25 грн. вище, ніж встановлено залізницею; тобто із замовників у зазначених відповідних періодах безпідставно стягнуто 946 грн. 50 коп.; загальна сума необґрунтовано отриманої виручки у період з 01.03.2006р. по 23.02.2007р. становить 1 357 грн. 20 коп.;

- на підставі вказаного акту відповідачем прийнято рішення від 03.05.2007р. №71 „Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін”, згідно якого у позивача вилучено в доход державного бюджету 1 357 грн. 20 коп. необґрунтовано отриманої виручки 2 714 грн. 40 коп. –штрафу;

- відповідно до чинного законодавства акт державного чи іншого органу –це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов’язковий характер для суб’єктів цих відносин;

- підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт; обов’язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв’язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації –позивача у справі;

- відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженого наказом від 03.12.2001р. №298/519 Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України та Міністерства фінансів України, підставою для прийняття рішень про вилучення сум економічних та фінансових (штрафних) санкцій є акти перевірок, які складаються посадовими особами органів державного контролю за цінами;

- позивач  вважає нарахування відповідачем згідно рішення від від 03.05.2007р. №71 необґрунтовано отриманої виручки у сумі 1 357 грн. 20 коп. та штрафу у сумі                2 714 грн. 40 коп. неправомірним; відповідач проти цього заперечує.

Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку про необґрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного:

- відповідно до статей 44, 45 Статуту залізниць України залізниця може на заяву відправника, одержувача змінити станцію призначення вантажу, прийнятого до перевезення (переадресувати вантаж), з оплатою витрат за договірним тарифом; в усіх випадках зміни одержувача або станції призначення вантажу підприємство, організація, громадяни, за заявою яких здійснено таку зміну, є відповідальними перед попереднім одержувачем за наслідки такої зміни і зобов’язані відрегулювати розрахунки між відправниками, попередніми адресатами та фактичними одержувачами;

- пунктом 15 Правил переадресування вантажів, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001р. №542, передбачено, що якщо залізниця не має можливості видати вантаж, то за вказівкою відправника (безпосередньо або через експедитора) вона переадресовує його на іншу станцію призначення, іншому одержувачу або повертає його відправнику; таке переадресування оформляється за первинними документами з внесенням до них усіх платежів, пов’язаних із затримкою вантажу (за період від прибуття до переадресування);

- тобто, зазначеною нормою передбачено, що при переадресуванні вантажу справляються платежі, пов’язані з затримкою вантажу за період від прибуття до переадресування, а не за саме переадресування, як помилково вважає позивач;

- тому позивачем необґрунтовано стягувалася додаткова плата на підставі листів відправників (одержувачів) за переадресування вантажів в межах станції Бердянськ (зміна одержувача без зміни станції призначення) і відповідачем підставно було  вилучено в доход державного бюджету необґрунтовано отриманої виручки за це порушення в сумі  410 грн. 70коп.;

- відповідно пункту 23 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457, відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів); станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем;

- згідно телеграми-розпорядженням від 01.03.2000р. №НР Н/20А  для видачі вантажовідправникам бланків вантажних перевізних документів установлено плату кожного окремого бланку двадцять п’ять копійок;

- згідно Інструкції з ведення станційної комерційної звітності передбачені бланки: - форми ГУ-27дс, яка складається з пересильної накладної та корінця пересильної накладної; - форми ГУ-27-сп, яка складається з пересильної накладної та корінця пересильної накладної; - форми ГУ-33, яка складається з пересильної відомості та корінця пересильної відомості;

- суд доходить висновку, що бланками є саме передбачені зазначеною Інструкцією форми ГУ-27дс, ГУ-27-сп та ГУ-33 в цілому, а не їх складові частини;

- тому позивачем необґрунтовано стягувалася плата за складові бланків форми        ГУ-27дс, ГУ-27-сп та ГУ-33, а саме за пересильні накладні та корінці пересильних накладних, у зв’язку з чим позивачем необґрунтовано отримано 946 грн. 50 коп. додаткової виручки;

- отже, загальна сума необґрунтовано отриманої позивачем виручки у період з 01.03.2006р. по 23.02.2007р. становить 1 357 грн. 20 коп.;

- відповідно до частини 1 статті 14 Закону України “Про ціни і ціноутворення” вся необґрунтовано одержана підприємством, організацією сума виручки в результаті порушення державної дисципліни цін підлягає вилученню в доход відповідного бюджету залежно від підпорядкованості підприємства, організації; крім того, в позабюджетні фонди місцевих Рад стягується штраф у двократному розмірі необґрунтовано одержаної суми виручки;

- пунктами 1.3, 1.4 Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженої наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України від 03.12.01р. №298/519, передбачено, що відповідно до Закону України “Про ціни і ціноутворення” необґрунтовано одержана підприємством, організацією сума виручки в результаті порушення державної дисципліни цін підлягає вилученню і зараховується в дохід відповідного бюджету із застосуванням штрафу у двократному розмірі необґрунтовано одержаної суми виручки за належністю; підставою для застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін є одержання суб’єктами господарювання необґрунтованої виручки в результаті порушення ними чинного в періоді, що перевірявся, порядку встановлення та застосування цін і тарифів, які регулюються уповноваженими органами відповідно до вимог законодавства;

- таким чином, рішення відповідача від 03.05.2007р. №71 „Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін”, згідно якого у позивача вилучено в доход державного бюджету 1 357 грн. 20 коп. необґрунтовано отриманої виручки та 2 714 грн. 40 коп. –штрафу є законним та обґрунтованим.

З урахуванням викладеного позовні вимоги необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у справі слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись статтями 94, 161-163, 167, 186, 254, пунктом 6 розділом VІІ Прикінцеві та перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Судові витрати у справі віднести за рахунок позивача.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду у порядку та строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України

Постанова набирає законної сили у відповідності із статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

СУДДЯ                                                 Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата виготовлення постанови у повному обсязі –06.08.2007р.