ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.07.07 р.                                                                               Справа № 40/154

Суддя господарського суду Донецької області Підченко Ю.О.

При секретарі судового засідання Пальчак О.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Союз-Експо” м.Черкаси

до відповідача державного підприємства „Селидіввугілля” м.Селидове

про стягнення 296326 грн. 98  коп.

за участю:

представників сторін:

від позивача  Бобошко М.О. - юрисконсульт

від відповідача не з’явився

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлені вимоги про стягнення боргу в сумі 197002 грн. 99  коп., пені в сумі 47225 грн. 15 коп., інфляційних в сумі 43672 грн. 47 коп., трьох процентів річних в сумі 8426 грн. 37 коп. згідно договору поставки продукції № 8 від 15.01.06р.

До прийняття рішення по справі позивач, використовуючи своє право передбачене ст. 22 ГПК України, уточнив позовні вимоги, а саме зменшив розмір пені та інфляційних, в результаті чого намагається стягнути їх в сумі 29375 грн. 76 коп. та 35930 грн. 64 коп. за період з травня 2006 р. по травень 2007р. відповідно, та збільшив розмір трьох відсотків річних до 10371 грн. 39 коп. за період з 29.04.06р. по 27.06.07р.

Неприбуття у судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України.

З’ясувавши  фактичні  обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію  відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи представника позивача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 15.01.06р. між товариством з обмеженою відповідальністю „Союз-Експо” та державним підприємством „Селидіввугілля” був укладений договір поставки продукції № 8.

Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору позивач зобов’язався поставити в адресу відповідача довгіття рудничного довжиною 2-4 м, діаметром 10-24 см, а відповідач зобов’язався прийняти та оплатити поставлену продукцію.

На виконання умов договору, позивач здійснив постачання на адресу відповідача продукції на загальну суму 244549 грн. 45 коп.

Факт постачання продукції підтверджується накладними № РН-0000096 від 04.05.06р., № РН-0000105 від 11.05.06р., № РН-0000121 від 26.05.06р., № РН-0000134 від 02.06.06р., № РН-0000142 від 07.06.06р., № РН-0000147 від 13.06.06р., № РН-0000178 від 11.07.06р., актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.04.07р.

Відповідно до п. 3.2 договору відповідач зобов’язався здійснити оплату по факту поставки протягом 15 банківських днів.

Відповідач свої зобов’язання не виконав, товар отримав, однак його оплату провів лише частково на суму  47546 грн. 46 коп., внаслідок чого за ним утворився борг в сумі 197002 грн. 99 коп., який позивач намагається стягнути.

Відповідно до п. 5.2 договору за несвоєчасну оплату товару відповідач повинен сплатити позивачеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплаченого товару за кожний день прострочення.

Оскільки мало місце несвоєчасне виконання зобов’язань, позивачем пред’явлені вимоги щодо стягнення з відповідача пені в сумі 29375 грн. 76 коп., інфляційних в сумі 35930 грн. 64 коп. за період з травня 2006 р. по травень 2007р., трьох процентів річних в сумі 10371 грн. 39 коп. за період з 29.04.06р. по 27.06.07р.

За своєю правовою природою між сторонами укладено договір поставки.

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначається господарським кодексом. Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Укладений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов’язань, а саме майново-господарських зобов’язань згідно зі статтями 173, 174, 175 ГК України (статтями 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов’язковим для виконання сторонами.

У силу частини першої ст. 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ЦК України відносно істотних умов договору законодавець вимагає: предмет та строк укладення договору. Щодо укладання господарських договорів, то обов’язковими умовами тут є: предмет, ціна та строк його укладання.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продажу, коли інше не передбачено договором, законом або не випливає із характеру правовідносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Тобто, положення про порядок оплаті товару, ціни, тари, упаковки, потрібно брати із загальних положень ЦК України, присвячених купівлі-продажу, а саме використовувати ст.ст. 655-697 ЦК України.

Частиною третьою ст. 712 встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договорів поставки, як це передбачено у частині першої ст. 265 ГК України.

Згідно п. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона – постачальник зобов’язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні – покупцеві товар (товари), а покупець зобов’язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього  певну грошову суму.

Господарський кодекс України чітко встановлює, що сторонами договору поставки можуть бути суб’єкти господарювання, вказані у п.п. 1,2 частини другої ст.55 ГПК України.

Таким чином законодавець ще раз чітко розвів принцип, за котрим розрізняються договір купівлі-продажу та договір поставки: реалізація суб’єктами господарювання товарів не господарюючим суб’єктам здійснюється за правилами купівлі- продажу.

Як свідчать докази по справі, сторони є суб’єктами господарювання у розумінні ст. 55 ГК України.

Господарське зобов’язання повинно виконуватися належним чином за договором, законом або за звичаями ділового обігу та припинятися  за приписами ст.ст. 193, 203 ГК України.

Факт неналежного виконання зобов’язань за договором підтверджено доказами по справі, а існування господарських правовідносин підтверджено визнанням відповідачем боргу.

Відповідач своє зобов’язання у повному обсязі не виконав, тому позов щодо стягнення з нього боргу в сумі 197002 грн. 99 коп. обґрунтовано та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки мало місце прострочення виконання основного зобов’язання, позов щодо стягнення з відповідача пені в сумі 29375 грн. 76 коп., інфляційних в сумі 35930 грн. 64 коп. за період з травня 2006 р. по травень 2007р., трьох процентів річних в сумі 10371 грн. 39 коп. за період з 29.04.06р. по 27.06.07р. також обґрунтовано та підлягає задоволенню.

Зменшення позовних вимог позивачем не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, тому прийнято судом.

З урахуванням викладеного, у задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача пені в сумі 17849 грн. 39 коп. та інфляційних в сумі 7741 грн. 83 коп. слід відмовити.

Позивач зайво перерахував до державного бюджету держмито в розмірі 0,73 грн., яке за вимогами п.1 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів "Про державне мито" № 7-93 від 21.01.93р. підлягає поверненню на його розрахунковий рахунок.

Витрати по держмиту та забезпечення судового процесу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних  вимог за приписами частини п’ятої ст. 49 ГПК України.

Суддя може оголосити в судовому засіданні тільки вступну та резолютивну частини рішення за наявності згоди на це представників як позивача, так і відповідача, присутніх у засіданні. А в разі присутності представника лише однієї сторони - за згодою цього представника. Позивачем надана така згода, тому судом оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення по справі.

На підставі викладеного керуючись ч. 2 ст. 9, ст. ст. 526, 625, ч. 2 ст. 712 ЦК України 2003 року, ст. ст. 55, 193, 203, 230, 232, 264, 265 ГК України, ст. ст. 22, 44, частиною п’ятою ст. 49, 82, 84, частиною третьою ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з державного підприємства „Селидіввугілля”, 85400, м. Селидове, вул. К. Маркса, 41, ід.код 33426253, р/р 0817 у філії відділу „Промінвестбанку” м.Селидове, МФО 334312, на користь:

- товариства з обмеженою відповідальністю „Союз-Експо”, 18000, м. Черкаси, бул. Шевченка, 390, к. 116, ід. код 32339558, р/р 2392 в ЧФ КБ „Приватбанк” м.Черкаси, МФО 354347, борг в сумі 197002 грн. 99 коп., пеню в сумі 29375 грн. 76 коп., інфляційні в сумі 35930 грн. 64 коп., три проценти річних в сумі 10371 грн. 39 коп., витрати по держмиту в сумі 2726 грн. 80 коп., витрати по забезпеченню судового процесу в сумі 108 грн. 58 коп., видавши наказ.

3.У задоволенні вимог щодо стягнення пені в сумі 17849 грн. 39 коп. відмовити.

4.У задоволенні вимог щодо стягнення інфляційних в сумі 7741 грн. 83 коп. відмовити.

5. Повернути на розрахунковий рахунок товариства з обмеженою відповідальністю „Союз-Експо” державне мито в сумі 0,73 грн., перераховане платіжним дорученням № 1477 від 16.04.07р., оригінал якого знаходиться у матеріалах справи. Підставою повернення  державного  мита є дане рішення, яке затверджене гербовою печаткою господарського суду Донецької області.

6.Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя

Дата підписання рішення, оформленого у відповідності зі ст. 84 ГПК України: 09.07.07р.