АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

25.01.07 р.          № 11/253а

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:          Пантелієнка  В.О.

суддів:            Вербицької О.В.

Дзюбка П.О.

при секретарі:          Котелянець О.О.

За участю представників:

СПД ОСОБА_1

від відповідача - Куліш Ю.А., дов.
№ 35/09/10-015 від 24.01.2007р

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ДПІ у Ріпкинському районі

на постанову Господарського суду Чернігівської
області від 19.10.2006

у справі № 11/253а  (Бобров Ю.М.)

за позовом           Суб"єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1

до           ДПІ у Ріпкинському районі

про          визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

СПД ОСОБА_1 подано адміністративний позов до
ДПІ уРіпкинському районі про визнання недійсними податкові повідомлення-рішення
Чернігівської міжрайонної державної податкової інспекції від 10.01.2006 р.                        НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

Постановою господарського суду
Чернігівської області від 19.10.2006 року у справі              № 11/253а  позов задоволено повністю. Постановлено:
визнати недійсними податкові повідомлення-рішення Чернігівської МДПІ від
10.01.2006р. НОМЕР_2 та
НОМЕР_1: стягнути з Державного бюджету України  на користь позивача 3,40 грн. сплаченого
державного мита.

Суд мотивував постанову тим, що
позивач використовує воду для задоволення виключно власних питних і
санітарно-гігієнічних потреб і не є платником збору за спеціальне використання
водних ресурсів, тому не повинен сплачувати такий збір, а також суд дійшов
висновку про відсутність порушення позивачем при проведенні розрахункових
операцій вимоги п.9 ст. 3 Закону України „Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”,
оскільки щоденний друк фіскального звітного чеку повинен здійснюватися в кінці
фактичного закінчення щоденної роботи РРО.

В апеляційній скарзі на зазначену
постанову ДПІ у Ріпкинському районі просить вказану постанову скасувати і закрити
провадження у справі, в судовому засіданні апеляційної інстанції представник
відповідача просив суд оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою у
задоволені позовних вимог відмовити. При цьому відповідач посилається на
неправомірність висновків суду першої інстанції про те, що СПД ОСОБА_1 не є
платником збору за спеціальне використання водних ресурсів, а також про
можливість здійснення СПД ОСОБА_1 щоденного друку фіскального звітного чеку в
кінці робочого дня. Крім того, відповідач зазначає, що суд вийшов за межі
позовних вимог, оскільки позивач не оскаржував форму податкового
повідомлення-рішення.

Позивач у письмовому запереченні на
апеляційну скаргу, як і його представник в судовому засіданні апеляційної
інстанції, проти вимог апеляційних скарг заперечував, просив залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду - без змін,
вважаючи постанову законною та обґрунтованою.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, заперечення на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін,
дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм
законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, Ріпкинським відділенням Чернігівської МДПІ була проведена планова
виїзна документальна перевірка дотримання вимог податкового законодавства СПД
ОСОБА_1, за результатами якої складено акт перевірки від 26.12.2005 р. НОМЕР_3.
У висновку даного акту вказано, що перевіркою, серед іншого, було встановлено
порушення позивачем п.5 та п.6 Інструкції про порядок обчислення і справляння
збору за спеціальне використання водних ресурсів та збору за користування
водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту, в результаті чого
донараховано 4,78 грн. збору; а також порушення позивачем п.9 ст. 3 Закону
України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг” від 06.07.95 р. НОМЕР_7 (далі - Закон №
265).

На підставі зазначеного акту
перевірки Чернігівською МДПІ, правонаступником якої є ДПІ у Ріпкинському
районі, були прийняті оскаржувані податкові повідомлення -рішення:

- від 10.01.2006 р.НОМЕР_1, яким
позивачу визначено податкове зобов'язання по платі за спеціальне використання
природних водних ресурсів в сумі 4,78 грн. основного платежу та в сумі 510 грн.
штрафних (фінансових) санкцій;

- від 10.01.06 р. НОМЕР_2, яким
позивачу визначено податкове зобов'язання за штрафними санкціями за порушення
законодавства про патентування за порушення регулювання норм обігу  в сумі 340 грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

Згідно зі ст.48 Водного кодексу
України від 06.06.1995 р. НОМЕР_6, спеціальне водовикористання - це забір води
з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання
води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та
скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Статтею 49 Водного кодексу України
передбачено, що спеціальне водовикористання здійснюється на підставі дозволу.

Місцевим господарським судом вірно
встановлено, що позивач не має дозволу на спеціальне водовикористання, а є
споживачем питної води, яку отримує на підставі договору від 08.01.04 р. з ТОВ
підприємство „Комунальник”, та не має жодного водного об'єкту і будь-яких
технічних пристроїв та споруд.

Враховуючи викладене та виходячи з
вимог ст.48, 49 Водного кодексу України, п. 2.1, п.4.1, п.4.8 Інструкції про
порядок обчислення і справляння збору за спеціальне використання водних
ресурсів та збору за користування водами для потреб гідроенергетики і водного
транспорту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач в
належному йому кафетерії ІНФОРМАЦІЯ_1 використовує воду для задоволення
виключно власних питних і санітарно - гігієнічних потреб, а тому не є платником
збору за спеціальне використання водних ресурсів, а відтак, нараховування відповідачем
позивачу 4,78 грн. збору та застосування до позивача фінансових санкцій в сумі
510 грн. податковим повідомленням-рішенням від 10.01.2006 р.                  НОМЕР_1 є безпідставним.

Відповідно до  п. 9 ст. 3 Закону № 265, суб'єкти
підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій
формі, зобов'язані щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій
фіскальні звітні чеки.

Зважаючи на вимоги ст. 57 Кодексу
законів про працю України, пункту 2 Вимог щодо реалізації фіскальних функцій
реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування, затверджених
постановою КМ України від 18.02.2002 р. № 199, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що щоденний друк фіскального звітного чеку повинен
здійснюватися в кінці робочого дня, тобто в кінці фактичного закінчення
щоденної роботи РРО.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Любецької селищної ради від 31.07.2002 р. затверджено час початку і
закінчення щоденної роботи кафетерію ІНФОРМАЦІЯ_1, який належить СПД
ОСОБА_1,  з 10-00 год. до 02-00 год., в
суботу та неділю з 08-00 год. до 03-00 год. (а.с. 39).

Оскільки в матеріалах справи наявні
копії фіскальних звітів, зокрема, фіскальних звітів НОМЕР_4 та НОМЕР_5
(а.с.30), які містять всю інформацію, необхідну для контролю за обсягом
розрахункових операцій, колегія суддів погоджується з висновком місцевого
господарського суду про відсутність порушення позивачем при проведенні
розрахункових операцій вимоги п.9 ст. 3 Закону № 265 та безпідставність, у
зв'язку з цим, застосування до позивача фінансових санкцій податковим
повідомленням-рішенням від 10.01.2006 р.
НОМЕР_2.

Також, судом першої інстанції вірно
вказано про неправомірність визначення позивачу в оскаржуваному податковому
повідомленні-рішенні від 10.01.2006 р.                 НОМЕР_2 340 грн. фінансових
санкцій за порушення вимог Закону № 265 як суми податкового зобов'язання.

Відповідачем, всупереч вимогам ст.
72 Кодексу адміністративного судочинства України, не доведено обставин, на які
він посилається як на підставу своїх заперечень, в той час як доводи позивача
підтверджуються матеріалами справи.

З огляду на викладене, місцевий
господарський суд обґрунтовано визнав позовні вимоги обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.

За таких обставин, Київський
апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм
матеріального і процесуального права, а тому підстав для задоволення
апеляційної  скарги, скасування чи зміни
оскаржуваної постанови суду не вбачається.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200,
п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, п.6 розділу VІІ
КАС України, Київський апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової
інспекції у Ріпкинському районі залишити без задоволення, а постанову
господарського суду Чернігівської області від 19.10.2006 року у справі  № 11/253а - без змін.

Справу  № 11/253а повернути до господарського суду
Чернігівської області.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя          Пантелієнко  В.О.

Судді

Вербицька О.В.

Дзюбко П.О.