ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.08.07 р.                                                                               Справа № 39/234

Господарський суд Донецької області у складі судді Морщагіній Н.С.

при секретарі Бахрамовій А.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом: Закритого акціонерного товариства “Фріззант” м. Київ

До відповідача: Товариства з обмежено відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Созвєздіє» м. Донецьк

про  стягнення 2 929 грн. 12 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: Мещеряков С.О. – довіреність № 10 від 03.01.2007 р.;

від відповідача: Тукмачов О.В. – довіреність від 24.03.2007 р.;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Закрите акціонерне товариство “Фріззант” м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмежено відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Созвєздіє» м. Донецьк,  про стягнення заборгованості в сумі 3033 грн. 14 коп., яка складається з основного боргу в сумі 2 092 грн. 89 коп., 3% річних в сумі 191 грн. 00 коп., інфляційної складової в сумі 749 грн. 25 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір поставки № 20-5 від 20.05.2003 р., товарно-транспортну накладну серії 02ААФ № 568587 від 11.12.2003 р., контрольний лист на перевезення, видаткову накладну № 540 від 11.12.2003 р., довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей серії ЯЖЧ № 618895 від 13.12.2003 р., акт звірки взаєморозрахунків, розрахунок.

Представник відповідача надав відзив на позов,  проти позовних вимог заперечив, посилаючись на пропуск позивачем строків позовної давності, додатково вказував на вади товарно-транспортних документів, допущені при їх оформлені.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та оцінивши подані докази суд встановив.

20.05.2003 р. між позивачем, Закритим акціонерним товариством “Фріззант” м. Київ, та відповідачем, Товариством з обмежено відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Созвєздіє» м. Донецьк, укладено договір поставки № 20-5, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить Договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України), застосування яких можливе на підставі пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України –через продовження існування після 01.01.04 року взаємних прав та обов’язків сторін.

Згідно даного Договору позивач зобов’язався поставити відповідачу обумовлену згідно 3.1 Договору продукцію, а відповідач в свою чергу зобов’язався прийняти та оплатити вартість поставленої продукції.

На виконання умов Договору позивач, згідно видаткової накладної № 540 від 11.12.2003 р. поставив відповідачу продукцію на суму 14 435 грн. 40 коп., що також підтверджується  товарно-транспортною накладною серії 02ААФ № 568587 від 11.12.2003 р., контрольним листом на перевезення.

Відповідачем товар прийнято, що підтверджується підписами сторін на означеній накладній, а також довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей серії ЯЖЧ № 618895 від 13.12.2003р.

На підставі вищезазначеного, господарський суд робить висновок, що позивачем доведено факт передачі відповідачу продукції на суму 14 435 грн. 40 коп., тобто обов’язок позивача вважається виконаним у відповідності до норм статті 664 ЦК України та п.п 2.1, 3.2, 3.4 Договору.

Відповідно до 2.1, 4.2 Договору відповідач зобов’язаний оплатити вартість  поставленої продукції протягом 21 дня з дати поставки.

З урахуванням викладеного, право вимоги у позивача виникло 22.01.2004 р.

Відповідач взяті на себе згідно Договору обов’язки  виконав частково, вартість поставленої продукції оплатив на суму 12 342 грн. 51 коп., що підтверджується випискою банківської установи, оплата здійснювалася відповідачем протягом 2003-2004 р.р., останній платіж датований 20.05.2004 р.

За приписами ст. 256 ЦК України захист порушеного цивільного права або інтересу здійснюється зацікавленою особою в межах строку позовної давності, визначеного цим кодексом.

Виходячи з положень ст. 257 ЦК України при реалізації у судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовується загальний строк позовної давності тривалістю в три роки, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України).

З огляду на наведене, на час звернення до суду 21.06.2007 р. (дата складення позовної заяви) строк позовної давності для звернення за захистом порушеного права закінчився.

Клопотання про поновлення строку позовної давності позивачем не заявлялося, доказів поважності причин пропуску строку суду не надавалось.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За таких обставин, приймаючи до уваги заяву відповідача про застосування строків позовної давності, в позовних вимогах Закритого акціонерного товариства “Фріззант” м. Київ слід відмовити.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають віднесенню на позивача.

На підставі ст.ст. 256, 257, 261, 267, 525, 526, 614, 625 та 655-697, 712 ЦК України, керуючись ст.ст.22, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

В позовних вимогах Закритого акціонерного товариства “Фріззант” м. Київ –відмовити.

В судовому засіданні оголошено повний текст рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя