ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.07 р.                                                                             Справа № 19/290а

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді ДучалН.М.

При секретарі Москалик В.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Архипов В.В., ліквідатор

Любач В.В., за довіреністю;

Від відповідача: Котова Г.І., за довіреністю

Лобов Д.В., за довіреністю

Від прокуратури: без участі представника

Розглянувши матеріали

адміністративного позову Відкритого акціонерного товариства “Донецький завод крупно панельного домобудування № 2” м. Донецьк

до відповідача: Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області

про визнання недійсними обов”язкових вказівок Контрольно-ревізійного відділу в Ленінському районі м. Донецьк, викладених в листі № 13-16/176 від 18.04.2006 р., прийнятих за результатами проведеної ревізії дотримання вимог законодавства в процесі використання державних фінансових та матеріальних ресурсів у ВАТ “Донецький завод крупнопанельного домобудування № 2 “ за період з 01.01.2004 р. по 31.12.2005 р., викладених в акті № 13-24/03 від 31.03.2006р.,  в частині вимоги про перерахування до Державного бюджету 3 259,6 тис.грн.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Відкрите акціонерне товариство “Донецький завод крупнопанельного домобудування № 2” м. Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області, про визнання недійсними обов”язкових вказівок Контрольно-ревізійного відділу в Ленінському районі м. Донецьк, викладених в листі № 13-16/176 від 18.04.2006 р., прийнятих за результатами проведеної ревізії дотримання вимог законодавства в процесі використання державних фінансових та матеріальних ресурсів у ВАТ “Донецький завод крупнопанельного домобудування № 2 “ за період з 01.01.2004 р. по 31.12.2005 р., викладених в акті № 13-24/03 від 31.03.2006 р., в частині вимоги  про перерахування до Державного бюджету 3 259,6 тис.грн.

Ухвалою від 25.09.2006 р. відкрито провадження в адміністративній справі № 19/290 а.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на Акт № 13-24/03 від 31.03.2006 р., з висновками якого він незгодний в зв”язку з їх необґрунтованістю та незаконністю, перевищенням повноважень посадових осіб, та невірним застосуванням чинного законодавства.

Наполягає, що у випадках, коли наявна Постанова про визнання банкрутом підприємства-боржника, визначеного в ст. 1 Закону України “Про введення мораторію на примусову реалізацію майна” № 2864, вирішальне значення має факт внесення майнових активів, визначених в частині першій статті 2 Закону України № 2864, до складу ліквідаційної маси, і лише у разі якщо ці активи не внесені до складу ліквідаційної маси, ліквідатор не має право здійснювати їх продаж. Виключення активів з ліквідаційної маси може бути здійснено лише за рішенням господарського суду. Майнові активи банкрута ВАТ “Донецький завод крупнопанельного домобудування № 2”  внесені до ліквідаційної маси в порядку, встановленому Законом України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” № 784-14, та в установленому Законом порядку з неї не виключалися,  отже не підпадають під дію мораторію встановленого Законом України “Про введення мораторію на примусову реалізацію майна”, тому реалізація активів ліквідаційної маси здійснювалася у відповідності з вимогами чинного законодавства України.

Майнові активи банкрута були включені до ліквідаційної маси в 1997 році, тобто до набрання чинності Закону № 2864 (26.12.2001 р.), частина активів була реалізована  ліквідаційною комісією, а реалізація іншої частини цих активів була розпочата через оголошення аукціону ( засідання комісії з підготовки до продажу активів банкрута від 07.12.2001 р. Скарг на дії ліквідаційної комісії до Господарського суду Донецької області не надходило. ). Всі рішення ліквідаційної комісії затверджувалися комітетом кредиторів.

Майно, передане у відповідності з укладеними договорами лізингу на момент проведення відповідачем ревізії є власністю позивача, укладення договорів лізингу та передання майна за цими договорами проходила без порушень. Укладення договорів здійснено на підставі згоди комітету кредиторів, в тому числі затверджені кандидатури лізингоотримувачів. Згідно умов укладених договорів, право власності на об”єкти лізингу переходить до Лізингоотримувача лише після сплати повної вартості об”єкта  Лізингу за витіком строку.

Відповідач проти позову заперечує, наполягає, що в результаті проведеної ревізії були виявленні численні фінансові порушення на загальну суму 3 259,6 тис. грн., про що вказано в акті. Станом на 18.04.2006 р. порушення не усунуті, тому вважає доводи позивача про визнання недійсною вимоги КРВ в Ленінському районі м. Донецька в частині перерахування до Державного бюджету 3 259,6 тис. грн. є безпідставними та суперечать чинному законодавству. У задоволенні позову просить відмовити.

27.11.2006 р. від позивача надійшли Додаткові пояснення до позовної заяви, в яких повідомляється наступне. Позиція відповідача, викладена в акті ревізії, ґрунтується на тому, що ухвалою господарського суду Донецької області від 05.09.2002 р. було зупинено провадження у справі № 35/3-15б про банкрутство позивача до закінчення дії мораторію  Враховуючи, що  інших рішень судом не виносилося, на думку відповідача, позивач в особі ліквідатора, не мав права здійснювати будь-які дії, спрямовані на відчуження майна підприємства, та розрахунку з кредиторами. Така позиція є помилковою і спростовується Ухвалою Господарського суду Донецької області від 22.09.2002 р. по справі № 35/3-15б, в якій суд роз”яснив п.1 резолютивної частини ухвали суду від 05.09.06 р., зазначивши, що цією ухвалою, на підставі ст. 79 ГПК України було зупинено процесуальне провадження по справі, тобто здійснення процесуальних дій. Прийнята ухвала не припиняє повноважень арбітражного керуючого - ліквідатора, який повинен виконувати їх з врахуванням обмежень, встановлених Законом України “Про введення мораторію на примусову реалізацію майна”. Послався на ч.2 ст. 23, ч.1 ст.25  Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”. Наполягає, що під дію Закону України “Про введення мораторію на примусову реалізацію майна” підпадає тільки те майно підприємства-банкрута, яке до вступу в силу цього Закону не знаходилось в процесі реалізації ( не було включено до ліквідаційної маси).  Станом на час прийняття Закону України “Про введення мораторію на примусову реалізацію майна” (26.12.2001 р.), вже було реалізовано ліквідаційною комісією 45% майна включеного до ліквідаційної маси.

Позивач є відкритим акціонерним товариством, діяльність якого, а також права та обов”язки його засновників регулюються Законом України “Про господарські  товариства”, відповідно до ст. 12 якого, товариство є власником майна, переданого йому засновниками та учасниками у власність; продукції, виробленої товариством  в результаті господарської діяльності; отриманих прибутків; іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом.

Отже, майно позивача не є власністю його акціонерів, в т.ч. не є власністю і держави в особі регіонального управління ФДМ України, а є власністю самого акціонерного товариства – ВАТ “Донецький завод крупнопанельного домобудування № 2”. Акціонери – є власниками відповідних пакетів акцій цього товариства, які можуть бути ними реалізовані на біржі або за договорами купівлі-продажу. Отже, наполягання, що в ході ревізії встановлені порушення використання державного майна, є безпідставними. Майнові інтереси держави в  особі  Регіонального відділення Фонду державного майна України ущемлені не були та не постраждали.

12.12.2006 р. до матеріалів справи від Прокуратури Донецької області надійшло Повідомлення про вступ прокурора до розгляду справи № 19/290а.

Ухвалою від 12.12.2006 р. провадження у справі № 19/290 а зупинялося до набрання законної сили судовими рішеннями по справі № 10/386 пд та № 10/387 пд.

Ухвалою від 30.05.2007 р. провадження у справі поновлено в зв”язку з набранням чинності рішення Господарського суду Донецької області від 22.02.07 р. по справі № 10/386пд та  рішення Господарського суду Донецької області  від 22.02.07 р. по справі № 10/387 пд.

Рішенням Господарського суду Донецької області  22.02.07 р. у справі № 10/386пд, відмовлено у  задоволені  позовних  вимог  Прокурора  Київського  району м. Донецька,  заявлених   в  інтересах  держави  в  особі   Регіонального  відділення  Фонду  державного  майна  України  по  Донецькій  області  м. Донецьк,  до відповідачів,  Закритого  акціонерного  товариства “Укрсплав” м. Донецька,  ВАТ “Донецький завод крупнопанельного  домобудування № 2” м. Донецьк,  про  визнання   недійсним  біржового  контракту №  421 від  18.01.2002 р. рухомого  та нерухомого  майна, яке  знаходиться  за  адресою м. Донецьк, вул. Новоросійська, 9 та  зобов’язання щодо  повернення  цього  майна   до  розпорядження  “Донецький завод крупнопанельного  домобудування № 2”.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 22.02.07 р. у справі № 10/387 пд відмовлено в  задоволені  позовних  вимог  Прокурора  Київського  району м. Донецька,  заявлених   в  інтересах  держави  в  особі   Регіонального  відділення  Фонду  державного  майна  України  по  Донецькій  області  м. Донецьк,  до відповідачів,  Товариства з  обмеженою відповідальністю  “ПромПСП” м. Донецька,  ВАТ “Донецький завод крупнопанельного  домобудування № 2” м.Донецьк,  про  визнання   недійсними  договору  купівлі-продажу № 157 від 02.06.2004 р., договору   купівлі-продажу № 2065 (нотар.реєстрація)  від 02.06.2004 р.,  договору  купівлі-продажу № 156/1  від 10.06.2004 р.,  укладеного  між  ліквідатором  ВАТ “Донецький завод крупнопанельного  домобудування № 2” та  відповідачем 1   щодо  реалізації  рухомого  та  нерухомого  майна, яке  знаходиться  за  адресою м. Донецьк, вул. Новоросійська, 9  та  зобов’язання щодо  повернення  цього  майна   до  розпорядження  “Донецький завод крупнопанельного  домобудування № 2”.

У відповідності до п.п.2, 3, 4 частини 2 ст.129 Конституції України, основними засадами  судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення  доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні  перед судом їх переконливості.

Відповідно ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України – розгляд і вирішення справ в адміністративних судах  здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно п. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у  справах  щодо  оскарження рішень,  дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на   підставі,   у  межах  повноважень  та  у  спосіб,  що передбачені Конституцією  та законами України;

2) з  використанням  повноваження  з   метою,   з   якою   це повноваження надано;

3) обґрунтовано,  тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з  урахуванням  права  особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд при вирішенні справи керується  принципом  законності, відповідно  до  якого  органи  державної  влади,  органи місцевого самоврядування,  їхні посадові і службові особи зобов'язані  діяти лише на підставі,  в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та  законів  України,  а  також  міжнародних  договорів,  згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд  застосовує  інші  нормативно-правові  акти,  прийняті відповідним органом на підставі,  у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України. У   разі   невідповідності    нормативно-правового    акта Конституції України,  закону України,  міжнародному договору,  згода на обов'язковість якого  надана  Верховною  Радою України,  або  іншому  правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу ( ст. 9 КАС України).

Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначає - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення.  В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

З огляду на матеріали справи та норми чинного  законодавства, слід зазначити наступне.

Згідно з п.2.3.3. плану роботи Голов КРУ на 1-й квартал 2006 року, спеціалістами  Контрольно-ревізійного відділу у Ленінському районі м. Донецька проведена ревізія дотримання вимог законодавства у процесі використання державних фінансових і матеріальних ресурсів у ВАТ “Донецький завод крупнопанельного домобудування № 2 “ за період з 01.01.2004 р. по 31.12.2005 р., про що складений Акт № 13-24/03 від 31.03.2006 р.

Ревізія проведена з відома арбітражного управляючого – ліквідатора ВАТ “КПД-2” Архіпова В.В. у присутності бухгалтера Петренко С.М. в період з 27.02.06 р. по 31.03.2006 р.

Актом № 13-24/03 ревізії дотримання вимог законодавства у процесі використання державних фінансових і матеріальних ресурсів у ВАТ “Донецький завод крупнопанельного домобудування № 2 “ за період з 01.01.2004 р. по 31.12.2005 р., встановлено наступне.

Діяльність підприємства-банкрута ВАТ “КПД-2” протягом 2004-2005 років була спрямована на реалізацію майна, здійснення адміністративних витрат, а також накопичення на ліквідаційному рахунку підприємства коштів, які надходили від фінансового лізингу.

Станом на 01.01.2006 року фактично відчужено нерухомого майна та інших основних засобів ВАТ “КПД-2” залишковою вартістю у сумі 883 664,60 грн. ( або у сумі 605 101,07 грн. експертної вартості) на користь лізингоотримувачів за договорами фінансового лізингу, що є порушенням ст.ст.1,2 Закону України  “Про введення мораторію на примусову реалізацію майна”, прийнятий Верховною радою України 29.11.01 р. № 2864, пп. 2, 8 ст.8 Закону України “Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні”.

Передача підприємством-банкрутом ВАТ “КПД-2” майна залишковою вартістю 1 244 598,03 грн. у фінансовий лізинг відбулася в порушення ст. 23 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та в порушення ст.ст.1,2 Закону України “Про введення мораторію на примусову реалізацію майна”.

В порушення ст. 102-1 Кодексу Законів про працю України, ст..5 ЗУ “Про оплату праці”, п.1 ст.9 ЗУ “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, пп..2.1.,2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку від 24.05.1995 р. № 88, за період з 01.11.2005 р. по 31.12.2005 р. Петренко О.М. була незаконно нарахована та виплачена заробітна плата у загальній сумі 2000,00 грн., в т.ч. нарахування у сумі 783,6 грн.

За період січень-лютий 2002 року було реалізоване майно ВАТ “КПД-2” залишковою вартістю 2 168 903,95 грн. на суму продажу 534 840,00 грн. ( з ПДВ у сумі 89 140,00 грн.), ст.1,2 ЗУ “Про введення мораторію на примусову реалізацію майна”, пп. 2,8 ст.8 ЗУ “Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні”.

За період з 01.01.2004 р. по 31.12.2005 р. бюджетне фінансування ВАТ “КПД-2” не надходило.

На адресу Арбітражного управляючого-ліквідатора ВАТ “Донецький завод крупнопанельного домобудування № 2 Архіпова В.В. надіслано листа № 13-16/176 від 18.04.2006 р. “Про усунення порушень”, яким зазначено, що в ході ревізії встановлені порушення використання державного майна та ведення бухгалтерського обліку, які станом на 18.04.2006 р. не усунуті, а саме:

- 3 259,6 тис. грн. – відчуження майна на користь суб”єктів недержавної форми власності всупереч законодавству;

- 2,0 тис. грн. – незаконно нарахована та виплачена заробітна плата без підтвердження фактичного відпрацювання робочого часу, у тому числі нарахування на заробітну плату у сумі 0,8 тис. грн.

Враховуючи вищезазначене та керуючись Законом України “Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні”:

1.          Здійснити заходи щодо усунення порушень на загальну суму 3 261,6 тис. грн. шляхом:

1.1.          утримання суми 1,2 тис. грн.. із заробітної плати особи, що її отримала;

1.2.          відкорегування обов”язкових нарахувань на заробітну плату у сумі 0,8 тис. грн.;

1.3.          перерахування до Державного бюджету 3 259,6 тис. грн.

2.          Бухгалтерський облік на підприємстві вести згідно до діючих нормативних актів  з   фінансових питань.

За статтею 15 Закону України “Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов”яковими для виконання службовими особами об”єктів, що ревізуються. Інформацію про усунення порушень і вжиті заходи по їх недопущенню у подальшому, із додатком копій документів ( бухгалтерських довідок, платіжних доручень, наказів, тощо) надавати до Контрольно-ревізійного у Ленінському районі м. Донецька за адресою 83101, м. Донецьк, вул. Куйбишева, 31, в.302.

05.06.2006 р. відповідачем на адресу позивача був надісланий лист-нагадування “Про несвоєчасне надання інформації про усунення порушень встановлених ревізією” за № 13-16/247, в якому вимагалося надати документи по відшкодуванню  встановлених порушень у розмірі 3 261,6 тис. грн., якими є незаконні витрати фінансових ресурсів у сумі 3 261,6 тис. грн.

Відповідач у запереченнях на позов наполягає, що сума 3 259,6 тис. грн. складається з:

Майна, що відчужено на користь суб”єктів недержавної форми власності всупереч законодавству внаслідок реалізації нерухомого майна та інших основних засобів підприємства-банкрута ВАТ “КПД-2” за період з 01.01.2002 р. по 01.01.2005 р. під час мораторію на примусову реалізацію майна, чим порушено ст.ст.1,2 Закону України “Про введення мораторію на примусову реалізацію майна” та п. 1 ЗУ “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, у тому числі:

Продаж нерухомого майна та інших основних засобів ( виробничі комплекси, комплекс соціально-побутового обслуговування, об”єкти незавершеного будівництва, автотранспорт) на аукціонах залишковою вартістю 2375,9 тис.грн. Реалізація майна відбувалася через Філію ДГУ Агентства з питань банкрутства в Донецькій області. Регіональним відділенням ФДМУ в Донецькій області дозволи на реалізацію майна підприємства-банкрута не надавалися, оскільки звернення з цього питання до відділення не надходили, що підтверджено відповідним запитом;

Фактичне відчуження нерухомого майна та інших основних засобів ВАТ “КПД-2” ( виробничі площі, котельня, ремонтно-механічний цех, приміщення побутового та адміністративного корпусів) залишковою вартістю 883,7 тис. грн. на користь лізингоотримувачів за договорами фінансового лізингу.

Як вбачається з позовної зави та поданих змін, позивач просить суд  визнати  недійсними

обов”язкові вказівки Контрольно-ревізійного відділу в Ленінському районі м. Донецьк, викладені в листі № 13-16/176 від 18.04.2006 р., прийняті за результатами проведеної ревізії дотримання вимог законодавства в процесі використання державних фінансових та матеріальних ресурсів у ВАТ “Донецький завод крупнопанельного домобудування № 2 “ за період з 01.01.2004 р. по 31.12.2005 р., викладені в акті № 13-24/03 від 31.03.2006 р., в частині вимоги перерахування до Державного бюджету 3 259,6 тис. грн.

Статус державної контрольно-ревізійної служби в Україні, її функції та правові основи діяльності визначений Законом України “Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні”.

Відповідно до ст. 2 Закону України “Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” головним  завданням  державної контрольно-ревізійної служби є здійснення  державного  фінансового  контролю  за  використанням і збереженням державних фінансових ресурсів,  необоротних  та  інших активів,  правильністю  визначення  потреби  в бюджетних коштах та взяття  зобов'язань,  ефективним  використанням  коштів  і  майна, станом   і   достовірністю  бухгалтерського  обліку  і  фінансової звітності в міністерствах та інших  органах  виконавчої  влади,  в державних   фондах,   у   бюджетних   установах   і   у  суб'єктів господарювання  державного   сектору   економіки,   а   також   на підприємствах  і  в  організаціях,  які  отримують  (отримували  в періоді,  який перевіряється) кошти  з  бюджетів  усіх  рівнів  та державних  фондів  або  використовують (використовували у періоді, який  перевіряється)  державне  чи  комунальне   майно   (далі   - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій  щодо  усунення  виявлених  недоліків  і  порушень   та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий    контроль    реалізується    державною контрольно-ревізійною   службою   через   проведення    державного фінансового аудиту та інспектування.

Інспектування здійснюється  у  формі  ревізії  та  полягає  у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка  повинна  забезпечувати  виявлення  наявних  фактів  порушення законодавства,  встановлення винних у  їх  допущенні  посадових  і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Статтею 10 Закону України “Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні”, головному    контрольно-ревізійному    управлінню    України, контрольно-ревізійним управлінням  в  Республіці  Крим,  областях, містах  Києві  і  Севастополі,  контрольно-ревізійним  підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах  надається право, зокрема:

п.1) перевіряти   у   підконтрольних   установах  грошові  та бухгалтерські  документи,  звіти,  кошториси  й інші документи, що підтверджують  надходження  і  витрачання  коштів  та матеріальних цінностей,   проводити  перевірки  фактичної  наявності  цінностей (грошових  сум,  цінних  паперів,  сировини,  матеріалів,  готової продукції,  устаткування  тощо);

п.7)   пред'являти   керівникам   та   іншим  службовим  особам підконтрольних  установ,  що  ревізуються,  вимоги  щодо  усунення виявлених   порушень   законодавства   з   питань   збереження   і використання  державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та  інші  платежі;

п.8) у  судовому  порядку  стягувати  у  дохід  держави  кошти, одержані  підконтрольними  установами, за незаконними угодами, без встановлених    законом    підстав   та   з   порушенням   чинного законодавства;

п.10)   звертатися   до   суду   в   інтересах   держави,  якщо підконтрольною  установою  не  забезпечено  виконання  вимог  щодо усунення   виявлених  ревізією  порушень  законодавства  з  питань збереження і використання активів.

Відповідно ст. 15 Закону України “Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” службові  особи  державної  контрольно-ревізійної  служби   є представниками органів державної виконавчої влади.

Законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами  об'єктів, що ревізуються.

За приписами ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією та законами України.

За приписами ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких  беруть участь ті самі сторони або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду Донецької області  22.02.07 р. у справі № 10/386пд, відмовлено  в  задоволенні  позову  Прокурора  Київського  району м. Донецька,  заявлених   в  інтересах  держави  в  особі   Регіонального  відділення  Фонду  державного  майна  України  по  Донецькій  області  м. Донецьк,  до відповідачів,  Закритого  акціонерного  товариства “Укрсплав” м.Донецька,  ВАТ “Донецький завод крупнопанельного  домобудування № 2” м.Донецьк,  про  визнання   недійсним  біржового  контракту №  421 від  18.01.2002 р. рухомого  та нерухомого  майна, яке  знаходиться  за  адресою м. Донецьк, вул. Новоросійська, 9 та  зобов’язання щодо  повернення  цього  майна   до  розпорядження  “Донецький завод крупнопанельного  домобудування № 2”.

Рішенням встановлено наступне:

Як  убачається  з  постанови  Арбітражного  суду  Донецької  області  по  справі № 35/1-15 б  від 19.08.1999 р. визнано банкрутом  ВАТ “Донецький  завод крупнопанельного домобудування № 2 та  розпочато  ліквідаційну  процедуру.

Ухвалою  суду  від 22.08.2001 р. ліквідатором  підприємства - банкрута  призначений арбітражний  керуючий Архіпов В.В.

Відповідно  до  протоколу № 3 зборів  комітету    кредиторів  від  27.11.2001 р.  були  розглянуті   та  затверджені  звіти  експертної  оцінки  вартості  майна  ВАТ “Донецький  завод КПД № 2”, серед яких  спірні  об’єкти: виробничий  комплекс “Арматурний  цех” рік  будівництва 1990 р., прольоти  № 1 та № 2, кран мостовий - 2 одиниці, трансформаторна станція,  блок  конденсаторний.

07.12.2001 р.  відбулось  засідання комісії  з  підготовки до продажу  активів підприємства - банкрута,  були  розглянуті  пропозиції  комітету  кредиторів  щодо  порядку продажу,  черговість  реалізації активів, затвердження  тексту  оголошення   про  проведення  аукціону, затвердження фінансових  умов та  строків  проведення  конкурсу.

За  результатами  засідання  комісії  було  прийнято  рішення  щодо  реалізації  на  конкурсі  спірного приміщення на Міжрегіональній Українській біржі  та  встановлена  початкова  ціна  продажу   у  розмірі 283 379,49  грн.  та гарантійний  внесок 14 168,97  грн.

14.01.2002 р.  відбулось  засідання  конкурсної  комісії  з  продажу  активів,  на якому розглядались  конкурсні  пропозиції  учасників  конкурсу   та  визначення  переможців  конкурсу.

16.01.2002 р. відбулись  збори комітету кредиторів (протокол № 4), на якому розглядались результати конкурсу проведеного 14.01.2002 р.  та   питання  щодо  реалізації  активів  за  наданими  заявками.

За  результатами  розгляду  вказаних  питань, збори  комітету  кредиторів  прийняли  пропозиції  щодо  цін  наданих  за  заявками  на  конкурсі,  у  тому  числі  на  спірний  об’єкт , Арматурний цех - 284 000 грн.

Було  встановлено,  що  на   об’єкт   виробничий комплекс “Арматурний цех” надійшла  одна  заявка  від  ЗАТ “Укрсплав” (відповідач 1), яке  запропонувало  ціну  284 000  грн.,  а  також  зобов’язувалось   використовувати   даний  комплекс для  виробництва сплавів  кольорових  металів   із  створенням  робочих місць.

18.01.2002 р. за  результатами  конкурсу,  який  відбувся 14.01.2002 р., між  ліквідатором ВАТ “Донецький завод КПБ № 2”Архіповим В.В.   (відповідач 2)  та  ЗАТ  “Укрсплав” (відповідач 1) був укладений біржовий   контракт (договір купівлі-продажу),  відповідно  до  якого  продавець продав, а  покупець придбав рухоме  та  нерухоме  майно: виробничий комплекс “Арматурний цех”(рік будівництва 1990), пролети № 1,2 з під’їздами  та  площадками, кран мостовий –2 одиниці  трансформаторна підстанція КТП № 1  2 КТП-10000/10/04;  блок  конденсаторний  УКМ-58-04-40.

Відповідно  до п.2.1. вартість  майна  склала 340 800  грн.

Положеннями  ст.3.1. сторони встановили,  що покупець  набуває  права власності на  майно  після повної оплати майна. Біржовий  контракт в  подальшому  посвідченню  не підлягає.

Передача  майна відбувається  за місцем знаходження  майна  шляхом  укладання  акту  прийому-передачі  між  сторонами.

Вказаний  біржовий  контракт  посвідчений  18.01.2002 р.  на  Міжрегіональній  Українській   біржі   за  № 421.

Відповідно  до акту Міжрегіональної  Української біржі  від  26.02.2002 р.  за  результатами  конкурсу    та  укладання  біржового контракту  № 421 ЗАТ “Укрсплав”  сплачено  вартість  майна  у  сумі 340 800  грн.

Ухвалою  суду  від 05.09.2002 р.  по  справі № 35/3-15 Б  провадження  по  справі про  банкрутство  ВАТ “Донецький  завод КПБ № 2” зупинено  до  закінчення  мораторію  у  зв’язку    з  прийняттям  Закону  України  “Про  введення  мораторію  на  примусову реалізацію  майна”.

Обгрунтовуючи  позовні  вимоги,  прокурор  вважає,  що    спірна  угода  не  відповідає  ст.30  Закону  України “Про  відновлення  платоспроможності боржника  або визнання  його банкрутом”,   ст.ст. 1,5, 7 Закону  України Закону  України  “Про  приватизацію  державного  майна”,   ст.1,2  Закону  України  “Про  введення  мораторію  на  примусову  реалізацію  майна”,  п.п.2,8 ст.8 Закону  України  “Про бухгалтерський  облік  та  фінансовий  звіт  в  Україні”,  ст.6 Закону  України “Про цінні  папери  та  фондовий  ринок”, Закону  України “Про  введення  мораторію  на  примусову  реалізацію  майна”.

Щодо  спливу  терміну  позовної  давності, прокурор  пояснює,  що  про невідповідність  спірної  угоди  нормам  діючого  законодавства  йому стало  відомо  лише з Акту КРВ у  Ленінському  районі м.Донецька  від 31.03.2006 р., за  результатами  чого  було  порушено  кримінальну  справу  від  29.05.2006 р.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 22.02.07 р. у справі № 10/387 пд відмовлено в  задоволенні  позовних  вимог  Прокурора  Київського  району м.Донецька,  заявлених   в  інтересах  держави  в  особі   Регіонального  відділення  Фонду  державного  майна  України  по  Донецькій  області  м.Донецьк,  до відповідачів,  Товариства з  обмеженою відповідальністю  “ПромПСП”м.Донецька,  ВАТ “Донецький завод крупнопанельного  домобудування № 2” м.Донецьк,  про  визнання   недійсними  договору  купівлі-продажу № 157 від 02.06.2004 р., договору   купівлі-продажу № 2065 (нотар.реєстрація)  від 02.06.2004 р.,  договору  купівлі-продажу № 156/1  від 10.06.2004 р.,  укладеного  між  ліквідатором  ВАТ “Донецький завод крупнопанельного  домобудування № 2” та  відповідачем 1   щодо  реалізації  рухомого  та  нерухомого  майна, яке  знаходиться  за  адресою м.Донецьк, вул.Новоросійська, 9  та  зобов’язання щодо  повернення  цього  майна   до  розпорядження  “Донецький завод крупнопанельного  домобудування № 2”.

Рішенням встановлено, що як  убачається  з  постанови  Арбітражного  суду  Донецької  області  по  справі № 35/1-15 б  від 19.08.1999 р. визнано банкрутом  ВАТ “Донецький  завод крупнопанельного домобудування № 2 та  розпочато  ліквідаційну  процедуру.

Ухвалою  суду  від 22.08.2001 р. ліквідатором  підприємства - банкрута  призначений арбітражний  керуючий Архіпов В.В.

Відповідно  до  протоколу № 3 зборів  комітету    кредиторів  від  27.11.2001 р.  були розглянуті   та  затверджені  звіти  експертних  оцінок   вартості  майна  ВАТ “Донецький  завод КПБ № 2”, серед яких  спірній  об’єкт:  комплекс соціально-побутового  обслуговування  1990 р. будівництва загальною  площею 2 127, 30 кв.м вартістю 40 035,75 грн.

07.12.2001 р.  відбулось  засідання комісії  з  підготовки до продажу  активів підприємства - банкрута,  були  розглянуті  пропозиції  комітету  кредиторів  щодо  порядку продажу,  черговість  реалізації активів, затвердження  тексту  оголошення   про  проведення  аукціону, затвердження фінансових  умов та  строків  проведення  конкурсу.

За  результатами  засідання  комісії  було  прийнято  рішення  щодо реалізації  на   Міжрегіональній Українській біржі  на   конкурсній  основа  спірної  будівлі –комплексу соціально-побутового  обслуговування,  встановлена  початкова  ціна  продажу   у  розмірі 40 035,75 грн.  та гарантійний  внесок  2 001,79  грн.

14.01.2002 р.  відбулось  засідання  конкурсної  комісії  з  продажу  активів,  на якому розглядались  конкурсні  пропозиції  учасників  конкурсу   та  визначення  переможців  конкурсу. Було  встановлено,  що на комплекс соціально-побутового обслуговування  пропозицій  не  надійшло. Конкурсною  комісією  було прийнято  рішення,   що  активи,  на які після публікації  в  газеті  “Жизнь” не було отримано ні однієї заяви, будуть виставлятись на повторний конкурс.

16.01.2002 р. відбулись  збори комітету кредиторів (протокол № 4),  на  якому  розглядались  результати конкурсу проведеного 14.01.2002 р.  та   питання  щодо  реалізації  активів  за  наданими  заявками.

Ухвалою  суду  від 05.09.2002 р.  по  справі № 35/3-15 Б  провадження  по  справі про  банкрутство  ВАТ “Донецький  завод КПБ № 2”зупинено  до  закінчення  мораторію  у  зв’язку    з  прийняттям  Закону  України  “Про  введення  мораторію  на  примусову реалізацію  майна”.

24.05.2004 р. відбулось  засідання  конкурсної  комісії з продажу активів боржника,  на  якому  розглядались  конкурсні  пропозиції,  які  надійшли   після  публікації в газеті “Голос України”№ 76 (3326) від 23.04.2004 р. на об’єкти: комплекс соціально-побутового обслуговування, , двоповерховий будинок незавершеного будівництва.

За  результатами  розгляду  пропозицій    був  встановлений  переможець  ТОВ “ПромПСП”(відповідач 1 по справі),  який  запропонував  по Лот № 1 комплекс соціально-побутового обслуговування 48 000  грн.,  Лот № 2 незавершене будівництво двоповерхова будівля –7 000 грн.

За результатами конкурсу, між  ліквідатором ВАТ “Донецький завод КПБ № 2”Архіповим В.В.   (відповідач 2)  та  ТОВ “ПроПСП”(відповідач 1) були  укладені  договори  купівлі-продажу:

-  частини  цілісного  майнового  комплексу –побутовий  корпус (літ Б^ - 4  загальною  площею  3 821, 0 кв.м, який розташований за адресою м.Донецьк, вул.Новоросійська, 9 (посвідчений 02.06.2004 р. приватним нотаріусом  Донецького міського нотаріального округу  Товаревою І.П.  та  зареєстрований  за № 2065);

-  двоповерхового  будинку незавершеного  будівництва загальною  площею 335,07 кв.м;  -  забору  залізобетонного. Сантехнічної  колії, споруд  сантехнічної  мережі, каналу, колодязю,  кабельної  лінії з пластиковою  оболонкою, кабельної  лінії, комплексної трансформаторної підстанції  № 4.

Відповідно  до п.1.3.  договору № 157  від 02.02.2004 р.  вартість  майна  склала 4 600  грн.;   п.1.3.  договору від 02.06.2004 р. (нотар.реєстр. № 2065) вартість  майна  склала 43 400  грн., , п.1.4. по договору  №  156/1  від 10.06.2004 р. вартість незавершеного  будівництва  склала 7 000  грн.

Як  убачається  з  Актів,   доданих  до  договорів  купівлі-продажу, придбане майно  було  передано  до розпорядження  покупця.

Обгрунтовуючи  позовні  вимоги,  прокурор  вважає,  що    спірні  угоди  не  відповідають  ст.30  Закону  України “Про  відновлення  платоспроможності боржника  або визнання  його банкрутом”,   ст.ст. 1,5, 7 Закону  України Закону  України  “Про  приватизацію  державного  майна”,   ст.1,2  Закону  України  “Про  введення  мораторію  на  примусову  реалізацію  майна”,  п.п.2,8 ст.8 Закону  України  “Про бухгалтерський  облік  та  фінансовий  звіт  в  Україні”,  ст.6 Закону  України “Про цінні  папери  та  фондовий  ринок”, Закону  України “Про  введення  мораторію  на  примусову  реалізацію  майна” та  просить  на  підставі  положень ст.207 Господарського  процесуального  кодексу  України  визнати  їх  недійсними.

Рішеннями у справі № № 10/387 пд та у справі № 10/386 пд також зазначено, що Положеннями  частини другої  статті 30 Закону  України “Про  відновлення  платоспроможності боржника  або визнання  його банкрутом” встановлено,  що  продаж майна підприємств-банкрутів, заснованих на державній власності, здійснюється з урахуванням вимог Закону України "Про приватизацію державного майна" та інших нормативно-правових актів з питань приватизації  (у редакції  який  діяв  на  час укладання  спірної  угоди).

З  наданих  до  суду  документів,  а  саме  письмових  пояснень прокурора  та  позивача,  а  також  Наказів  Фонду  № 811  від 31.05.2006 р.,  № 1094  від 31.07.2006 р. та  № 1289  від 31.08.2006 р. убачається,  що до повноважень позивача ( Фонду держмайна) належать  функції  по  розпорядженню  акціями у  кількості 69,132 % статутного  фонду ВАТ “Донецький завод КПД № 2”  у  кількості 19 372 830 шт.

Відповідно  до  частини  4  ст.12   Закону України  “Про  приватизацію  державного  майна”, з  моменту прийняття рішення про приватизацію майна державного підприємства: орган, що здійснює управління майном цього підприємства, передає у встановленому порядку функції з управління цим майном державним органам приватизації.

Прокурор  та  позивач  не  обгрунтували  з  якого  часу  вони  вважають,  що  повноваження  по  реалізації  спірного  майна  перейшли до  позивача.

Відповідно до статті 26 Закону України “Про  відновлення  платоспроможності боржника  або визнання  його банкрутом” усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів державного житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Майно,  яке  було  реалізоване  за  спірними  угодами,  не  відноситься  до  об’єктів  стосовно  яких  Закон  встановлює  обмеження  щодо включення  до  ліквідаційної  процедури.

Судом  враховуються  положення  статті 16 Закону  України “Про  відновлення  платоспроможності боржника  або визнання  його банкрутом”,  якими   встановлено,  що протягом десяти днів після винесення ухвали за результатами попереднього засідання арбітражного суду розпорядник майна повідомляє кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів про місце і час проведення зборів кредиторів та організовує їх проведення.

Учасниками зборів кредиторів з правом вирішального голосу є кредитори, вимоги яких включені до реєстру вимог кредиторів. У зборах можуть брати участь представник працівників боржника та арбітражний керуючий з правом дорадчого голосу.

Збори кредиторів вважаються повноважними незалежно від кількості голосів кредиторів, які беруть участь у зборах, якщо всіх кредиторів було письмово повідомлено про час і місце проведення зборів відповідно до частини першої цієї статті. Кількість голосів кредиторів визначається відповідно до частини четвертої цієї статті.

До компетенції комітету кредиторів належить прийняття рішення   у  тому  числі надання згоди на укладення арбітражним керуючим значних угод боржника чи угод боржника, щодо яких є заінтересованість.

Відповідно до  частини 6 цієї ж статті  встановлено,  що на час дії процедури банкрутства  збори  кредиторів  обирають  комітет кредиторів.

З  матеріалів  справи  убачається,  що  відповідно  до  протоколу № 3 від 25.11.1997 р. на засіданні ліквідаційної  комісії   було  затверджено  ліквідаційну  масу  боржника.

Відповідно  до  положень статті 25  Закону  України “Про  відновлення  платоспроможності боржника  або визнання  його банкрутом”,   з  дня свого призначення ліквідатор здійснює  повноваження  віднесені  до  його  компетенції, у тому  числі реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно  до  ухвали  господарського  суду  по справі №  35/3-15 б відкрито  ліквідаційну  процедуру  ВАТ “Донецький  завод крупнопанельного домобудування № 2”  терміном  на 6 місяців  до 22.02.2002 р. Ліквідатором  призначено Архипова Віталія Вікторовича.

Як  визначено  положеннями  ст.30  Закону  України  “Про  відновлення  платоспроможності боржника  або визнання  його банкрутом”,  після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута.

Дослідив  надані  документи, суд  вважає,  що рішення  та  дії,  які були  вчинені  для  підготовки  об’єктів  до  реалізації  відповідали  Закону  України  “Про  відновлення  платоспроможності боржника  або визнання  його банкрутом”,  яка  діяла  на  час  укладання  спірних  угод.

Тому  вважає, юридично  неспроможними  посилання  прокурора та  Фонду на  невідповідність  спірних  угод  положенням   ст.ст.25, 30  Закону  України  “Про  відновлення  платоспроможності  боржника  або  визнання  його банкрутом”.

Крім  того,  відповідно  до  частини 4 статті 25  Закону  України “Про  відновлення  платоспроможності боржника  або визнання  його банкрутом”, дії ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до арбітражного суду власником майна (органом, уповноваженим управляти майном) банкрута; особою, яка відповідає за зобов'язаннями банкрута; кожним кредитором окремо або комітетом кредиторів; особою, яка, посилаючись на свої права власника або іншу підставу, передбачену законом чи договором, оспорює правомірність віднесення майнових активів або коштів до ліквідаційної маси.

Як  убачається  з  ухвали  господарського  суду  від 19.08.1997 р. по справі № 35/3-15б  ВАТ “КПД-2” було визнано  банкрутом  та  до  складу ліквідаторів  призначені 7  кредиторів, у тому  числі  й  Донецьке  регіональне  відділення  Фонду  державного  майна  України.

Таким  чином,  суд встановив, що з  моменту  визнання  ВАТ “КПД-2” банкрутом,  Фонду  було  відомо  про  вчинення  будь-яких  дій ліквідаційної  процедури  Донецького  заводу КПД № 2.

Крім  того,  судом  встановлено,  що  починаючи  з 1998 р.  представник   Фонду   приймав  участь  у  засіданнях ліквідаційної  комісії  підприємства-банкрута та  мав  інформацію  щодо реалізації  активів  банкрута.

Отже,  спростовуються  посилання прокурора  на  позбавлення  можливості позивача   приймати  участь  у  реалізації  майна підприємства-банкрута, в уставному  фонді  якого є державна  частка акцій.

Що  стосується  посилань  прокурора,  що  при  реалізації  спірного майна,  Регіональне  відділення Фонду  держмайна  України  по  Донецькій  області  повинно  було  надати  згоду  на  його  реалізацію, суд  вважає  їх  юридично неспроможним,  оскільки вказані  посилання  не  підтверджуються  будь-якою  нормою  діючого  на  той  час  законодавства.

Що  стосується  посилань  прокурора  та позивача (Фонду) на  позбавлення  позивача  частки  в  уставному  фонді  ВАТ “КПД-2”,  суд  враховує те,  що  будь-яких  доказів  з  цього приводу  до  суду  не  було  надано. Крім  того,  як  убачається  з  наказу  Регіонального відділення  Фонду Держмайна України  по  Донецькій  області  № 811  від 31.05.2006 р. відділ  з продажу, обліку  та  аналізу  акцій,  часток державного  майна  продовжує  враховувати  акції  ВАТ “Донецький  завод КПД № 2” у  кількості  193 728 830  штук  (69,132 % статутного фонду).

Крім  того,  прокурор  та  позивач  посилаються  на  порушення  відповідачем 2  Закону  України “Про  введення  мораторію  на  примусову  реалізацію  майна”,  яким  накладено  мораторій    на  примусову  реалізацію  майна  державних  підприємств  та  господарських  товариств,  у  статутних  фондах  яких частка держави  становить  не  менше 25 % .

Відповідно  до статті 2 Закону  України “Про  введення  мораторію” на  примусову  реалізацію  майна,   під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств.

Як  убачається з Рішення Конституційного  Суду  України у справі за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна"  № 1-11/2003  від 10.06.2003 р. № 11-рп/2003 під примусовою реалізацією майна підприємств  розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), які належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств, у разі, якщо таке відчуження здійснюється шляхом:

- звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою;

- продажу майна в процесі провадження справ про банкрутство, визначеного відповідними статтями Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", щодо визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і продажу майна підприємства.

За  спірними  угодами  було  реалізоване  рухоме  та  нерухоме  майно, а не акції. Будь-яких  доказів  того,  що спірне  майно забезпечує  ведення виробничої діяльності  ВАТ “КПД-2”, позивач   до  суду  не  надав.

Зазначені вище факти встановлені судовими рішеннями, які набрали чинності.

Отже, правомірність укладення ВАТ “Донецький завод крупнопанельного домобудування № 2” угод купівлі-продажу, біржових угод, про які йдеться в Акті ревізії № 13-24/03 від 31.03.06 р., встановлена судом.

Суд зазначає, що з наданого до матеріалів цієї справи ( № 19/290а) Акту ревізії № 13-24/03 від 31.03.2006 р. дотримання вимог законодавства у процесі використання державних фінансових і матеріальних ресурсів у ВАТ “Донецький завод крупнопанельного домобудування № 2” за період з 01.01.2004 р. по 31.12.2005 р.,   неможливо встановити з чого складається сума 3 259 600,00 грн., яка вимагається ( у вимозі № 13-16/176 від 18.04.2006 р.) до перерахування на користь Державного  бюджету; сума 3 259 600,00 грн. в Акті ревізії не зазначається взагалі;  не визначений статус вказаної суми; не вказані підстави для стягнення цієї суми

В Акті ревізії є недоведеним факт заподіяння будь-якої матеріальної чи іншої шкоди нібито спричиненої Державі, зокрема  в особі Донецького регіонального відділення Фонду держмайна України від реалізації майна підприємствам недержавної форми власності або від передання  майна у лізинг.

Частина майна (залишкова вартість майна – 1 244 598,03грн., експертна оцінка – 855519,67грн. (арк.13 акту ревізії)) дійсно передана ВАТ „Донецький завод КПД-2” у лізинг, але ж  право власності на це майно переходить до лізінгоотримувачів лише у 2008 році після остаточного погашення лізінгових платежів, отже на момент перевірки майно знаходилось у власності підприємства-банкрута. Договір лізингу є оплатним договором,  тому ніякої майнової шкоди, ані Державі в особі Фонду держмайна, ані ВАТ „Донецький завод КПД-2” внаслідок укладення договорів заподіяно не було.

До того ж, передача майна у лізинг не є примусовою реалізацією майна у розумінні ст.2 „Про введення мораторію на примусову реалізацію майна”, тому на ці операції не можуть розповсюджуватися встановлені Законом України “Про введення мораторію на примусову реалізацію майна” обмеження.

Статтею 204 Цивільного Кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину.  В цій статті зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

На момент перевірки (так саме як і на час судового провадження) жодна з угод, укладених в процесі ліквідаційної процедури ВАТ „Донецький завод КПД-2”, про які йдеться в Акті ревізії,  в судовому порядку недійсною визнана не була, тому висновки Контрольно-ревізійного відділу Ленінського району м. Донецька в Акті ревізії про незаконність реалізації майна цього підприємства є безпідставними і ґрунтуються лише на помилкових припущеннях.

Факти, викладені в Акті ревізії та матеріалах цієї справи свідчать, що майно ВАТ „Донецький завод КПД-2” реалізовувалось в порядку, встановленому Законом України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”,   виключно за оплатними договорами, - тобто за передане цим підприємством майно, друга сторона угоди (покупець, лізінгоотримувач) повністю компенсувала ВАТ „Донецький завод КПД-2” його (майна) вартість, визначену в договорах на підставі експертної оцінки (жодна з яких не визнана недійсною), тобто замість майна це підприємство отримало грошові кошти, які спрямовувались на спеціальний рахунок для погашення заборгованості перед кредиторами.

ВАТ „Донецький завод КПД-2” не є державним підприємством, майно належить цьому підприємству на праві колективної власності. Фонд Державного майна є засновником та акціонером даного підприємства і володіє корпоративними правами, зазначеними в Законом України „Про господарські товариства”.

Як учасник господарського товариства, Фонд державного майна має права, визначені положеннями ст. 10 Закону України “Про господарські товариства”.

Майно ВАТ „Донецький завод крупнопанельного домобудування № 2” належить саме цьому товариству.

Відповідно з положенням ст.12 Закону України „Про господарські товариства”, саме господарське товариство (а не його засновники) є власником: майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність; продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності;  одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

Наказами в.о. начальника регіонального відділення Фонду Державного майна України по Донецькій області Арабей Н.О. №811 від 31.06.06р., № 1094 від 31.07.06р., № 1289 від 31.08.06р., №1470 від 27.09.06р. (копії додаються) акції ВАТ „Донецький завод КПД-2” у кількості 19372830 штук направлені на продаж на спеціалізовані аукціони. Як зазначено в додатках до вищезгаданих наказів, номінальна ціна однієї акції складає 0,250грн. за штуку.

Додатково, позивачем до матеріалів справи наданий лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області № 08-6408 від 31.05.2007 р., про публікацію оголошення 97 спеціалізованого аукціону за грошові кошти, на якому виставлені до продажу пакет акцій ВАТ “КПД-2”.

Отже, Держава в особі Фонду держмайна розпоряджається належними їй акціями на свій розсуд та без обмежень.

Відповідач стверджує, що при відчуженні майна в процедурі ліквідації ВАТ „Донецький завод КПД-2” не була отримана  згода регіонального відділення Фонду державного майна України в Донецькій області. Але ж правового обґрунтування зазначеному не надає.

Рішеннями господарського суду у справах 10/386 та 10/387 зазначені твердження спростовуються.

ВАТ „Донецький завод КПД-2” було визнано банкрутом на підставі постанови арбітражного суду Донецької області від 19.08.1997р. по справі № 35/1-15б. Цією ж постановою було призначено ліквідаторів, серед яких було Донецьке регіональне відділення Фонду держмайна України.

Твердження про те, що розпорядження майном ВАТ „КПД-2” в процедурі ліквідації мало бути здійснено виключно за погодженням з регіональним відділенням Фонду державного майна України у Донецькій області є безпідставним і спростовується також  положеннями ст.23,24, 25 ЗУ „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, згідно з якими з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури:  укладення угод,  пов'язаних з відчуженням майна  банкрута  чи передачею  його  майна  третім  особам,  допускається  в  порядку, передбаченому цим розділом ( р.1 ст.23 Закону). З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника    банкрутом  і відкриття ліквідаційної процедури припиняються  повноваження  органів   управління   банкрута   щодо управління  банкрутом та розпорядження його майном,  якщо цього не було зроблено раніше,  керівник банкрута звільняється з  роботи  у зв'язку з банкрутством підприємства,  про що робиться запис у його трудовій  книжці,  а  також  припиняються  повноваження   власника (власників) майна банкрута, якщо цього не було зроблено раніше. З дня призначення ліквідатор   приймає до  свого  відання майно боржника,  вживає заходів по забезпеченню його збереження;   виконує функції  з   управління   та   розпорядження   майном банкрута; та інше. Протягом п'ятнадцяти днів з дня призначення ліквідатора відповідні посадові особи банкрута зобов'язані передати бухгалтерську та іншу документацію банкрута, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності банкрута ліквідатору. А згідно з положеннями ст.30 цього Закону ліквідатор, в порядку, встановленому комітетом кредиторів, здійснює продаж майна підприємства-банкрута, при цьому жодна норма діючого законодавства не містить в собі положень, які б зобов’язували ліквідатора отримувати згоду на продаж майна у акціонерів, або усуненої від керівництва особи.

Ліквідатор    (ліквідаційна    комісія)   виконують   свої повноваження до  завершення  ліквідаційної  процедури  в  порядку, встановленому цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 28.02.2002 р. (тобто через два місяця після набрання чинності Закону України „Про введення мораторію на примусову реалізацію майна”) по справі 35/3-15б судом було продовжено строк ліквідаційної процедури на 6 місяців до 22.08.2002 р.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 05.09.2002 р. по справі 35/3-15б дійсно було зупинено провадження по справі про банкрутство ВАТ „Донецький завод КПД-2”. Ухвалою від 22.09.2006р. по справі № 35/3-15б, господарський суд Донецької області роз”яснив п.1 резолютивної частини ухвали суду від 05.09.2002р., зазначивши, що цією ухвалою, на підставі ст.79 ГПК України було зупинено процесуальне провадження по справі, тобто здійснення процесуальних дій. Прийнята ухвала не припиняє повноважень арбітражного керуючого – ліквідатора, який повинен виконувати їх з врахуванням обмежень, встановлених Законом України „Про введення мораторію на примусову реалізацію майна”.

В згаданому акті ревізії не доведено, що діями керівництва ВАТ „Донецький завод КПД-2” завдано шкоду Державі в розмірі 3 259 600 грн. Суд додатково зазначає, що ця сума в акті взагалі жодного разу не вказується.    Отже, слід вважати, що Вимога про перерахування оспорюваної суми до Державного бюджету адресована саме Відкритому акціонерному товариству “КПД-2” в особі ліквідатора, яке на думку відповідача, має перерахувати вказану суму до Державного бюджету.

Постановою Київського районного суду м. Донецька від 16.05.2007 р. у справі № 4-113/07 задоволено скаргу представника Архіпова Віталія Вікторовича, Любача Володимира Васильовича на постанову прокурора Київського району м. Донецька Софієва С.А. від 29.05.2006 р. про порушення кримінальної справи № 04-32790 за фактом незаконної реалізації підприємствам недержавної форми власності нерухомого майна та інших основних засобів ВАТ “Донецький завод крупнопанельного домобудування № 2” на загальну суму 3 259,6 тис. грн. за ознаками злочинів, передбачених ч.3ст.365, ч.2ст.382 КК України.

Скасовано Постанову прокурора Київського району  м. Донецька Софієва С.А. від 29.05.2006 р. про порушення кримінальної справи № 04-32790 за фактом незаконної реалізації підприємствам недержавної форми власності нерухомого майна та інших основних засобів ВАТ “Донецький завод крупнопанельного домобудування № 2” на загальну суму 3 259,6 тис. грн. за ознаками злочинів, передбачених ч.3ст.365, ч.2ст.382 КК України.

Відмовлено в порушенні кримінальної справи за фактом незаконної реалізації підприємствам недержавної форми власності нерухомого майна та інших основних засобів ВАТ “Донецький завод крупнопанельного домобудування № 2” на загальну суму 3 259,6 тис. грн. за ознаками злочинів, передбачених ч.3ст.365, ч.2ст.382 КК України.

В Постанові зазначено, що прокурор в судовому засіданні пояснив, що підставою для порушення кримінальної справи  стало безпосереднє виявлення прокурором ознак злочину – ч.1 п.5 ст.94 КПК України, про що  зроблене посилання в оскарженій постанові. Підставою для порушення кримінальної справи стали матеріали перевірки, зокрема акт КРВ в Ленінському районі м. Донецька № 13-24/03 від 31.03.2006 р. зо всіма додатками та повідомленнями, довідка перевірки прокуратури  Київського району м. Донецька дотримання законодавства про банкрутство в ВАТ “Донецький завод КПД №2” від 18.05.06 р. , пояснення Архіпова В.В. Кримінальна справа порушена за фактом, а не у відношенні конкретної особи, оскільки на час  порушення кримінальної справи  були відсутні відомості, що свідчили про скоєння злочину Архіповим.

Всі рішення комітету кредиторів та конкурсної комісії оформлювалися відповідними протоколами, жоден з яких не визнаний недійсним, також не визнані недійсними відповідні аукціонні торги та договори, які укладалися за результатами проведення відкритих аукціонів. Крім того, рішеннями господарського суду Донецької області від 22.02.2007 р. у справі № 10/386 пд та № 10/387 пд встановлено, що біржовий контракт № 421 від 18.01.2002 р. та договори купівлі-продажу  № 157 від 02.06.2004 р., № 2065 від 02.06.2004 р., № 156/1 від 10.06.2004 р., укладені у відповідності до чинного законодавства.

В підставу складання обов”язкових вказівок Контрольно-ревізійного відділу в Ленінському районі м. Донецьк, викладених в листі № 13-16/176 від 18.04.2006 р., покладено Акт ревізії № 13-24/03 від 31.03.2006 р. дотримання вимог законодавства у процесі використання державних фінансових і матеріальних ресурсів у ВАТ “Донецький завод крупнопанельного домобудування № 2” за період з 01.01.2004 р. по 31.12.2005 р., до якого включені факти, що не відповідають приписам чинного законодавства, та спростовані судовими рішеннями.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обов”язкові вказівки Контрольно-ревізійного відділу в Ленінському районі м. Донецьк, викладені в листі № 13-16/176 від 18.04.2006 р., в частині вимоги про перерахування до Державного бюджету 3 259,6 тис.грн., прийняті КРВ в Ленінському районі м. Донецька: з порушенням принципу  використання  повноваження  з   метою, з якою це повноваження надано; упереджено; нерозсудливо; без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення;  без дотримання  необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про  визнання недійсними обов”язкових вказівок Контрольно-ревізійного відділу в Ленінському районі м. Донецьк, викладених в листі            № 13-16/176 від 18.04.2006 р., прийнятих за результатами проведеної ревізії дотримання вимог законодавства в процесі використання державних фінансових та матеріальних ресурсів у ВАТ “Донецький завод крупнопанельного домобудування № 2 “ за період з 01.01.2004 р. по 31.12.2005 р., викладених в акті № 13-24/03 від 31.03.2006 р., в частині вимоги про перерахування до Державного бюджету 3 259,6 тис. грн., є обґрунтованими та  підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 17, 48, 51, 60, 69, 71, 72, 86, 122-154, 160, 162, 163, 167, 185, 186, 254  пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України,   суд –

П О С Т А Н О В И В:

Задовольнити позов Відкритого акціонерного товариства “Донецький завод крупнопанельного домобудування № 2” м. Донецьк до  Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області, про визнання недійсними обов”язкових вказівок Контрольно-ревізійного відділу в Ленінському районі м. Донецьк, викладених в листі № 13-16/176 від 18.04.2006 р., прийнятих за результатами проведеної ревізії дотримання вимог законодавства в процесі використання державних фінансових та матеріальних ресурсів у ВАТ “Донецький завод крупнопанельного домобудування № 2 “ за період з 01.01.2004 р. по 31.12.2005 р., викладених в акті № 13-24/03 від 31.03.2006 р., в частині вимоги про перерахування до Державного бюджету 3 259,6 тис.грн.

Визнати недійсними обов”язкові вказівки Контрольно-ревізійного відділу в Ленінському районі м. Донецьк, викладені в листі № 13-16/176 від 18.04.2006 р., прийняті за результатами проведеної ревізії дотримання вимог законодавства в процесі використання державних фінансових та матеріальних ресурсів у ВАТ “Донецький завод крупнопанельного домобудування № 2“ за період з 01.01.2004 р. по 31.12.2005 р., викладені в акті № 13-24/03 від 31.03.2006 р., в частині вимоги про перерахування до Державного бюджету 3 259,6 тис. грн.

В судовому засіданні 13.06.2007 р. оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повний текст постанови виготовлений 16.06.2007 р.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження постанови суду протягом десяти днів з дня виготовлення постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя

Надруковано 4 екземпляри:

1 – позивачу;

1-          відповідачу;

1- прокурору

1-          у справу.