ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2007 р.
№ 27-12/505-06-11341

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:
Ходаківська І.П.

судді
Данилова Т.Б., Савенко Г.В.

за участю представників сторін
позивача -

відповідача -

розглянувши  матеріали касаційної скарги

пр. Залізняк Т.М. –дов. №ЦХП-18/3 від 05.01.07р.

пр. Бєлоусова С.В. –дов. №423 від 15.09.05р.

державного підприємства "Одеська залізниця"

у справі
господарського суду Одеської області

на рішення
господарського суду Одеської області від 03.05.2007р.

за позовом
державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач"

до
державного підприємства "Одеська залізниця"

про
стягнення 6 767,68грн.

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2006 року Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Одеської залізниці про стягнення 6 767,68грн. збитків за частковий неакцепт авізо по внутрішніх розрахунках за поставлену продукцію у 2004 році.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.05.2007р. (суддя Семенюк Г.В.) позовні вимоги задоволено повністю. Рішення суду мотивовано тим, що поставка продукції здійснена позивачем на умовах FСА "Інкотермс" (матеріальний склад постачальника), згідно з яким зобов'язання продавця вважається виконаним після передачі товару перевізнику у погодженому місці або пункті, відповідач не виконав свого обов'язку щодо приймання товару на складі позивача, за таких обставин часткова відмова від акцепту авізо є безпідставною.

В апеляційному порядку справа не розглядалась.

Не погоджуючись з рішенням суду, Одеська залізниця звернулась до Вищого господарського суду з касаційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та винести нове рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, заявник зазначає про помилкове тлумачення судом Міжнародних правил тлумачення торгових термінів "Інкотермс", незастосування Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю № П-6. Одеська залізниця здійснила оплату за фактично отриману продукцію, а вимоги сплатити за неотриману продукцію суперечать ст.1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні, колегія вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково .

Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, предметом спору є розрахунки за поставлену продукцію виробничо-технічного призначення.

Судом встановлено, що 10.01.2004 між Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" та державним підприємством "Одеська залізниця" укладено договір поставки №ЦХП-50104 (ОДНХ-04-45 НЮ від 31.01.2004) –далі Договір, згідно якого позивач взяв на себе зобов'язання поставити  та передати у власність, а відповідач прийняти і оплатити продукцію виробничо-технічного призначення, в асортименті, кількості та по цінах згідно специфікацій.

Згідно із специфікацією №7.23 до Договору поставка продукції здійснювалась позивачем на умовах FСА (матеріальний склад "Укрзалізничпостач" у місті Фастові Київської області) відповідно до вимог Міжнародних правил тлумачення торгових термінів "Інкотермс" в редакції 2000 року.

Із залізничної накладної №32119161 судом встановлено, що 07.10.2004р. позивачем було відвантажено з Фастівського складу і направлено відповідачу у контейнері №516130287 вантаж загальною вагою 4000 кг брутто, а саме –взуття без найменування 23 коробки, розрядники 11 ящиків. На станції призначення Усатове вантаж було видано відповідачу 27.10.2004р. без перевірки, про що зроблено відмітку в зазначеній залізничній накладній.

27.10.2004р. відповідач здійснив комісійне приймання вантажу із залученням представника громадськості на підставі посвідчення №10, про що складено акт б/н від 27.10.2004р., яким встановлено наявність нестачі продукції на 6 744,78 грн. Комісія дійшла висновку, що нестача відбулась з вини вантажовідправника Фастівського складу "Укрзалізничпостач".

01.11.2004р. здійснено ще одне приймання вантажу за участю іншого представника громадськості, яким встановлено нестачу продукції на 6767,68грн., про що складено акт б/н від 01.11.2004р.

27.10.2004р. Одеська залізниця звернулась до ДП "Укрзалізничпостач" з претензією , якою повідомила постачальника, що при комісійному вивантаженні та прийманні продукції виявлено нестачу розрядників типу РКВН-250 на суму 6767,68  грн., в зв'язку з цим Одеською залізницею буде сплачено за фактично отримані розрядники.

Сповіщення–авізо, виставлене ДП "Укрзалізничпостач" Одеською залізницею акцептоване частково, відмовлено в акцепті на суму нестачі 6767,68грн.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення 6 767,68грн. часткової відмови від акцепту, суд першої інстанції послався на  п.8.3 Договору, який встановив, що в усьому іншому, не передбаченому цим Договором, відносини сторін регулюються нормами Цивільного, Господарського кодексів України, Закону України "Про підтвердження відповідності", "Положением о поставках продукции производственно-технического назначения", Міжнародними правилами тлумачення торгових термінів "Інкотермс" в редакції 2000 року, застосування яких суб'єктами підприємницької діяльності України встановлено Указом Президента України від 04.10.1994р.

За умовами FСА  Правил "Інкотермс", зазначеними в Специфікації №7.23, Одеська залізниця  повинна була прийняти поставку у погодженому місці , а саме –на матеріальному складі ДП "Укрзалізничпостач" у місті Фастові Київської області.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували приймання продукції від постачальника представником покупця – Одеської залізниці на матеріальному складі ДП "Укрзалізничпостач" у місті Фастові Київської області, і за відсутності таких доказів судом першої інстанції не досліджено, чи мав право за таких умов  постачальник ДП "Укрзалізничпостач" відвантажувати продукцію на залізницю у контейнері за своїми пломбами.

Судом встановлено, що при укладенні Договору сторони домовились, в усьому іншому, не передбаченому цим Договором, відносини сторін регулюються, в тому числі "Положением о поставках продукции производственно-технического назначения", затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 25.07.1988р. №888, пункт 34 якого зазначив, що порядок та строки приймання товару по кількості визначаються Інструкцією, яка затверджується Державним арбітражем при Раді Міністрів СРСР. Чинна Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості затверджена Постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965р. №П-6.

Судом першої інстанції при винесенні рішення по справі не досліджено дотримання Одеською залізницею вимог цієї Інструкції при прийманні продукції, не дано оцінки складеним Одеською залізницею приймальним актам.

Судом встановлено, що згідно Договору позивач взяв на себе зобов'язання поставити  та передати у власність, а відповідач прийняти і оплатити продукцію виробничо-технічного призначення, в асортименті, кількості та по цінах згідно специфікацій. Порядок розрахунків визначений Договором з посиланням на Наказ "Укрзалізниці" №251-Ц від 03.07.2000р. У відзиві на позовну заяву Одеська залізниця посилалась на Наказ "Укрзалізниці" №329-Ц від 30.04.2004р., який був вже чинний на момент постачання та оплати продукції. Однак, судом при винесенні рішення не досліджено встановлений Договором та наказами "Укрзалізниці" порядок розрахунків між сторонами та не визначено, чи мав право покупець відмовитись від оплати продукції, яку не отримав від постачальника.

У відповідності до ст.11110 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України вимагає всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки судом допущена неповнота  розгляду всіх обставин справи, а у відповідності до ст.1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, - рішення по справі підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до господарського суду.

При новому розгляді справи господарському суду слід взяти до уваги викладене, вжити передбачені законом заходи для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Керуючись статтями 43, 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу державного підприємства "Одеська залізниця" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 03.05.2007р. скасувати та справу №27-12/505-06-11341 направити на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Головуючий                                                                                  Ходаківська І.П.

Судді                                                                                            Данилова Т.Б.

Савенко Г.В.