ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

19.04.07                                                                                           Справа  № 4/1299-21/176

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді                                                                   Кравчук Н. М.

суддів                                                                                Гнатюк Г. М.

Мирутенка О. Л.

розглянув апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Західенерго»в особі відокремленого підрозділу відкритого акціонерного товариства «Західенерго»«Львівенергоспецремонт», м.Львів  №1104 від 18.12.2006 року

на рішення господарського суду Львівської області від 08.12.2006 р.

у справі № 4/1299-21/176

за позовом  Відкритого акціонерного товариства «Західенерго»в особі відокремленого підрозділу відкритого акціонерного товариства «Західенерго»«Львівенергоспецремонт», м.Львів до ВАТ «Львівобленерго», м.Львів

про  стягнення 108128,69 грн.

за участю представників:

від позивача:

від відповідача:

Права та обов’язки, передбачені статтями 20, 22 ГПК України представникам сторін роз’яснено. Клопотання  про технічну фіксацію судового процесу від сторін не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 08.12.2006 р. у справі № 4/1299-21/176 задоволено частково позов Відкритого акціонерного товариства «Західенерго»в особі відокремленого підрозділу відкритого акціонерного товариства «Західенерго»«Львівенергоспецремонт»до Відкритого акціонерного товариства «Львівобленерго». Стягнуто з ВАТ "Львівобленерго" на користь ВАТ «Західенерго»в особі відокремленого підрозділу відкритого акціонерного товариства «Західенерго»«Львівенергоспецремонт»- 23138,57 грн. основного боргу, 1188,67 грн. інфляційних витрат, 1574,57 грн. пені.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник дане рішення вважає незаконним і необгрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. ст. 33,43 ГПК України, ст.ст. 526,629 ЦК України, ст.ст. 173,174,193 ГК України. Апелянт просить рішення господарського суду Львівської області від 08.12.2006 р. по справі № 4/1299-21/176 скасувати і прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

У поданому відзиві відповідач вважає рішення місцевого господарського суду прийнятим при неповному з”ясуванні всіх обставн справи, зокрема відповідач вказує на неукладеність договору оренди, а тому у позові слід відмовити за безпідставністю.

Розглянувши подану апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд встановив, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, виходячи з наступного.

05.02.2003 р. між позивачем (наймодавець) та відповідачем (наймач) укладено договір №12/03-156 про надання ліжко-місць в гуртожитку, згідно із п. 1.1. якого наймодавець надає, а наймач приймає в строкове платне користування 80 ліжко-місць в гуртожитку для проживання одиноких працівників останнього.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2, 4.3 Договору оплата за користування ліжко-місцями проводиться наймачем на підставі рахунків, виставлених наймодавцем з розрахунку собівартості ліжко-місця. Відповідач зобов'язався проводити оплату не пізніше 10 числа згідно із пред'явленими для оплати рахунками. У випадку порушення термінів розрахунків за договором, винна сторона сплачує на користь другої сторони пеню в розмірі 0,1 % від вчасно неоплаченої суми, але в будь-якому випадку не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки розрахунку. Згідно із п. п. 5.1., 5.2., договір діє до 31.12.2003 р.. У випадку, якщо за 10 днів до моменту закінчення термін дії договору жодна із сторін письмові не повідомить другу сторону про намір його розірвати, договір рахується продовженим на наступний календарній рік на тих самих умовах.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що даний договір по своїй правовій природі не є договором найму. Однак, згідно ст. 4 ЦК УРСР, не заборонено укладення договорів, які хоч і не передбачені законом, однак йому не суперечать. Сторонами не подано суду доказів суперечності вищезазначеного Договору вимогам Закону. Договір про надання  послуг ( в тому числі і по проживанню в гуртожитку) споживачу (замовнику) вважається укладеним після оформлення документів на проживання (заповнення анкети, реєстрації,) та засвідчується розрахунковою квитанцією виданою виконавцем або іншим розрахунковим документом, що підтверджує укладення договору.

Договір про надання послук проживання в гуртожитку послуг може бути укладений на визначений або невизначений термін. Твердження про те, що договір   від 05.02.2003 р. №12/03-156 є договором оренди, та неукладений не відповідає приписам ЦК України, та спростовується самою правовою природою договору.

Позивач просить стягнути  з відповідача суму заборгованості, яка складається з собівартості одного ліжко-місця за місяць (січень 2006 р. - 155,17 грн., лютий 2006 р. - 206,63 грн., березень 2006 р. - 206,88 грн., квітень 2006 р. -246,87 грн., травень 2006 р. - 217,47 грн., червень 2006 - 99,77 грн., липень 2006 р. - 90,24 грн., серпень 2006 р. -79,69 грн., вересень 2006 р. - 202 грн., жовтень 2006 р. - 129,32 грн., листопад 2006 р. - 145,70 грн., що підтверджується затвердженими собівартостями) з розрахунку з 76 до 89 ліжко-місць, зайнятих в місяць.

Позивачем надано суду списки працівників ВАТ "Львівобленерго", які проживають в гуртожитку по вул. В.Великого, 38 (№ 987 від 21.11.2006 р., № 988 від 21.11.2006 р.). Проте, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що із вказаних списків вбачається, що ряд зазначених осіб був поселений позивачем на підставі інших договорів,  долучених до матеріалів справи.

Заперечення апелянта на те, що відповідач не заперечував проти того, що відносини щодо проживання у гуртожитку працівників ВАТ „Львівобленерго” грунтуються на договорі від 05.02.2003 року № 12/03-156, на думку колегії суддів апеляційного суду, жодним чином не підтверджує того, що договори, які зазначені в поданих позивачем списках, є припиненими. Доказів протилежного позивачем суду відповідно до ст. 33 ГПК України суду не подано. В той же час підставою для подання даного позову, як вбачається з позовної заяви,  є стягнення заборгованості на підставі договору № 12/03-156 від 05.02.2003 року.

З матеріалів справи вбачається, що з метою поселення своїх працівників, відповідач направляв позивачу відповідні листи. Однак, суду надано докази направлення таких листів позивачу на підставі договору від 05.02.2003 р. за спірний період лише стосовно тринадцяти осіб, вказаних у списках.

Згідно із 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищенаведене, позивачем доведено суму основного боргу з розрахунку собівартості на тринадцять ліжко-місць в розмірі 23138,57 грн.

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням, зокрема, встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. З розрахунку офіційно встановлених індексів інфляції за заявлений позивачем у позовній заяві спірний період, сума інфляційних втрат становить 1188,67 грн.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення пені. Так, згідно з п. 4.2. договору від 05.02.2003 р. при несвоєчасній оплаті за проживання нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки від простроченої суми. Однак, згідно із ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Таким чином, сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача в межах встановленого ст. 232 ГК України строку з розрахунку суми основного боргу, подвійної облікової ставки НБУ становить 1574,57 грн..

На підставі вищевикладеного, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення місцевого господарського суду  слід залишити без змін, а апеляційну скаргу  – без   задоволеннюя.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1.          В задоволенні апеляційної скарги –відмовити.

2.          Рішення господарського суду Львівської області від 12.10.2006 р. у  справі № 4/1299-21/176 залишити без змін.

3.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у  касаційному порядку.

4.          Справу передати до місцевого господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя                                                            Н. М. Кравчук

суддя                                                                                          Г.М. Гнатюк

суддя                                                                                          О.Л.Мирутенко