ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.07
р.
Справа № 29/130пд

13 год.50 хвилин, м. Донецьк,
вул.Артема157, нарадча кімната

Суддя господарського суду Донецької
області  Гаврищук Т.Г.

при секретарі судового засідання Пашко
О.М.

розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом -  Державної податкової інспекції у місті
Докучаєвську м.Докучаєвськ

до відповідачів: 1. Приватного
підприємця ОСОБА_1 м.Докучаєвськ

2. Приватного
підприємця ОСОБА_2 м.Донецьк

про визнання недійсним
господарського зобов”язання

за участю  представників сторін:

від позивача -  Шик Є.В.. -
гол. держподатковий  інспектор (за
довір.)

від відповідачів  - 1. не з”явився

2. не з”явився

Суть справи :

Позивач, Державна податкова
інспекція у місті Докучаєвську, звернувся до господарського суду Донецької
області  з позовною заявою до Приватного
підприємця ОСОБА_1 та  Приватного підприємця
ОСОБА_2 про визнання недійсним господарського зобов”язання, що виникло на
підставі договору від 01.10.2004р., укладеного між відповідачами  з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, стягнення з ПП ОСОБА_2 на користь ПП ОСОБА_1 54520 грн.,
отриманих в якості оплати за ПММ та шини по договору від 01.10.2004р., та
стягнення з ПП ОСОБА_1 на користь держави 54520 грн.  - вартості отриманого від ПП ОСОБА_2 ПММ та
шин по договору від 01.10.2004р.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на рішення Кіровського
районного суду м.Донецька  від
27.12.2005р. по справі №2-6136/05, наявність у відповідача 2 умислу на
укладання договору з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства,
та на ст.ст.207,208 ЦК України.

Відповідачі, які були належним чином
повідомлені про час і місце проведення попереднього  судового засідання та судового розгляду
шляхом направлення відповідних ухвал та повісток за їх адресами,  до суду не з'явились, про причини неприбуття
не  повідомили.

У судовому засіданні досліджені
надані позивачем письмові докази, що знаходяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення  позивача та
дослідивши письмові докази, суд встановив:

ОСОБА_2 як суб”єкт підприємницької
діяльності зареєстрований виконкомом Докучаєвської міської ради Донецької
області 07.09.2004р.   та взятий на облік
платника податків у Державній податковій інспекції у м.Докучаєвську.

ОСОБА_2 як суб”єкт підприємницької
діяльності зареєстрований виконкомом Кіровської міської ради м.Донецька  15.05.2002р.
та взятий на облік платника податків
у Державній податковій інспекції
у Кіровському районі м.Донецька.

Згідно до п.1 ст.173 Господарського
кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання
з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана
сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має
право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За правилами ст.174 цього Кодексу
господарські зобов'язання можуть виникати у тому числі з господарського
договору та інших угод, передбачених законом.

Між Приватними підприємцями  ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 був укладений договір поставки б/н від 01.10.2004р.,згідно до
п.1.2 якого найменування, кількість та ціна товару визначаються в накладних,
які є невід”ємною частиною дійсного договору.

Позивач вважає, що на виконання
наведеного договору відповідачем 2 було поставлено відповідачу 1 автошини в
кількості 6 шт., дизпаливо в кількості 6613 л., бензин в кількості 7272 л.,, що
засвідчується накладними НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4,НОМЕР_5,  податковими
накладними НОМЕР_1 на суму 19677,60 грн., у т.ч. ПДВ - 3279,60 грн.,
НОМЕР_2 на суму 10541,12 грн., НОМЕР_3 на суму 5965,50 грн.,  НОМЕР_4 на суму 11981,78 грн., у т.ч. ПДВ -
1996,96 грн.,НОМЕР_5 на суму 6362,40 грн., у т.ч. ПДВ - 1060,40 грн. на
загальну суму 54528,40грн.

Отриманий за цією угодою товар
Приватним підприємцем  ОСОБА_1  був оплачений в повному обсягу, що
засвідчується квитанціями до прибуткових касових ордерів НОМЕР_6 на суму 8920
грн., НОМЕР_7. на суму 10000 грн., НОМЕР_8 на суму 10000 грн., НОМЕР_9. на суму
10000 грн., НОМЕР_10 на суму 5750 грн., НОМЕР_11на суму 10000грн.

Факт передачі Приватним підприємцем  ОСОБА_2 зазначеного товару та його
оплати  Приватним підприємцем  ОСОБА_1 позивачем не оспорюється.

Згідно до пояснень відповідача 1
від 27.04.2007р. , наданих начальнику ДПІ в м.Докучаєвську,  отриманий ним у відповідача 2 товар на
теперішній час весь реалізований.

Позивач вважає, що господарське
зобов'язання з боку відповідача 2  було
вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.  Як на підставу своїх доводів, позивач
посилається на рішення Кіровського   районного
суду м.Донецька  від 27.12.2005р. по
справі №2-6136/05, яким підприємницька діяльність ОСОБА_2 визнана такою, що
суперечить закону, з моменту державної реєстрації, а саме з 15.05.2002р.,
визнано недійсним з моменту видачі його свідоцтво про державну реєстрацію та з
моменту видачі його свідоцтво платника ПДВ. Наведене рішення на думку позивача
є доказом спрямованості умислу Приватним підприємцем ОСОБА_2 на укладання
договору з метою завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, а саме
ухилення від оподаткування в частині несформування ним валових доходів та
податкових зобов”язань з податку з доходів фізичних осіб та податку на додану
вартість і нездійснення їх сплати до Державного бюджету України.Позивач
зазначив, що фактично підприємницькою діяльністю відповідач 2 ніколи не
займався, ніяких документів, пов”язаних з фінансово-господарською діяльністю,
не вів.Листом від 16.11.2006р. ДПІ у Кіровському районі м.Донецька також
повідомила, що ПП ОСОБА_2 за період з вересня 2004р. по лютий 2005р.  в поданих до ДПІ деклараціях визначені
податкові зобов”язання складають 0 грн., що свідчить про відсутність доходів у
платника. Жодних платежів до бюджету ( у тому числі і по податку на додану
вартість) підприємство за вищезазначений період не здійснювало. Таким чином,
підприємець здійснював підприємницьку діяльність та отримував доходи.

За приписами ст.207 Господарського
кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або
вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них
господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним
повністю або в частині.

Згідно до ст.208 цього кодексу
України якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що  вчинено з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі
виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання
однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а
також все належне з неї  першій стороні
на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін
усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою
або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход
держави.

З викладеного вбачається, що
необхідними умовами для визнання господарського зобов'язання  недійсним є вчинення їх з метою, завідомо
суперечною інтересам держави і суспільства, та наявність наміру хоча б у однієї
із сторін щодо настання відповідних наслідків.

За приписами  п. 11 роз'яснення Президії Вищого
арбітражного суду України “Про деякі питання практики вирішення спорів,
пов'язаних з визнанням угод недійсними”                № 02-5/111 від 12.03.1999 р. (
із змінами ) наявність умислу у сторін при укладанні угоди означає, що сторона
або сторони усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність
укладеної угоди, яка суперечить меті діяльності суб'єкта господарювання та
інтересам держави та суспільства, і прагнули або свідомо допускали настання
протиправних наслідків. Умисел юридичної особи визначається як умисел тієї
посадової або іншої фізичної особи, що підписала договір від імені юридичної
особи, маючи на це належні повноваження. За відсутності таких повноважень
наявність умислу у юридичної  особи  не
може  вважатися  встановленою.

Рішенням Кіровського   районного суду м.Донецька  від 27.12.2005р. по справі №2-6136/05
підприємницька діяльність ОСОБА_2 визнана такою, що суперечить закону, з
моменту державної реєстрації, а саме з 15.05.2002р., визнано недійсним з
моменту видачі його свідоцтво про державну реєстрацію, видане Кіровським
виконкомом 15.05.2002р.,  та  його свідоцтво платника ПДВ НОМЕР_12 з
моменту видачі.

Наведеним рішенням суду
встановлено, що ОСОБА_2з 15.05.2002р. є суб”єктом підприємницької діяльності і
знаходився на податковому обліку у ДПІ у Кіровському районі м.Донецька з
17.05.2002р. З цього ж часу він зареєстрований в якості платника податку на
додану вартість.Однак, фактично він підприємницькою діяльністю ніколи не
займався, ніяких документів, пов”язаних з фінансово-господарською діяльністю,
не вів.Рішенням суду встановлено, що підприємницька діяльність, яка велась від
його імені іншими особами, є такою, що суперечить закону..

Рішенням Кіровського   районного суду м.Донецька не було
встановлено фактів щодо вчинення Приватним підприємцем ОСОБА_2” господарських
зобов'язань з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства. У рішенні
суду взагалі відсутні обставини, встановлені на підтвердження того, що
укладаючи спірний договір, сторони діяли з метою, яка суперечить інтересам
держави і суспільства.

Таким чином, посилання позивача на
рішення Кіровського   районного суду
м.Донецька  від 27.12.2005р. по справі
№2-6136/05 , як доказ спрямованості умислу та доведення мети суперечною
інтересам держави та суспільства при здійсненні оспорених господарських
зобов'язань, суд вважає безпідставним, оскільки воно не містить в собі висновки
щодо господарських зобов'язань , які виникли між відповідачами на підставі  оспореного договору поставки товару, та не
робилися висновки відносно їх мети та спрямованості.Предметом дослідження по
справі №2-6136/05 є, зокрема, визнання підприємницької діяльності ОСОБА_2
такою, що суперечить закону, визнання недійсним його свідоцтва про державну реєстрацію
та свідоцтва платника ПДВ, а не наявність протиправного умислу при укладені ос
пореного договору під час підприємницької діяльності.

Слід зазначити, що рішенням
Кіровського   районного суду
м.Донецька  встановлено, що  підприємницька діяльність велась від імені
відповідача 2 іншими особами. Позивач, в свою чергу, не надав доказів, що
засвідчують підписання  оспореного
договору безпосередньо особою, яка діяла від імені Приватного підприємця
ОСОБА_2 в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності,
установчих документах.

За правилами ст.72 Кодексу
адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили,
не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд вважає, що позивачем не доведені
обставини на підтвердження того, що укладаючи договір,  відповідач 2 діяв  з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства. Сам по собі договір не є таким, що суперечить інтересам
держави і суспільства. Такий товар не виключено законом із цивільного обігу, на
торгівлю ним не вимагалась ліцензія, не було й інших законодавчих обмежень
стосовно його купівлі-продажу.

Позивач не надав доказів будь-яких
донарахувань відповідачу 2 податкових зобов”язань податковим органом за
порушення податкового законодавства за оспореним договором та доказів
кримінальної відповідальності посадових осіб і відповідальності суб”єктів
господарювання за ухилення від сплати податків або інші податкові
правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд
вважає, що в даному випадку не може вважатись встановленою наявність у
відповідача 2 умислу на вчинення господарських зобов'язань з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Відповідно до ст. 71  Кодексу адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Позивач в даному випадку не довів,
чим саме підтверджуються ті обставини, що господарське зобов'язання  було вчинено відповідачами з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Верховний суд України у постанові
від 14.02.2006р. зазначив, що наявність умислу
не може бути підтверджена лише рішенням районного суду про визнання  установчих документів цієї сторони договору
недійсними та скасування державної реєстрації, оскільки предметом дослідження у
такій справі, є, зокрема, відповідність установчих документів вимогам чинного
законодавства, а не наявність протиправного умислу при укладенні угоди, що мала
місце під час підприємницької діяльності суб”єкта.

З урахуванням вищевикладеного,
вимоги позивача про визнання недійсним господарського зобов”язання, що виникло
на підставі договору від 01.10.2004р., укладеного між відповідачами  з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, стягнення з ПП ОСОБА_2 на користь ПП ОСОБА_1 54520 грн.,
отриманих в якості оплати за ПММ та шини по договору від 01.10.2004р., та стягнення
з ПП ОСОБА_1 на користь держави 54520 грн.
- вартості отриманого від ПП ОСОБА_2 ПММ та шин по договору від
01.10.2004р. задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.173,174, 207,208
Господарського кодексу України та ст.ст.2,17-20,69-72,86,94,128,158-163,167,185,186,254,
п.6,7 розділу V11 Прикінцевих та перехідних положень  Кодексу адміністративного судочинства
України, господарський суд,

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити у задоволенні позовних вимог
Державної податкової інспекції у місті Докучаєвську   до Приватного підприємця ОСОБА_1 та  Приватного підприємця ОСОБА_2 про визнання
недійсним господарського зобов”язання, що виникло на підставі договору від 01.10.2004р.,
укладеного між відповідачами  з метою,
яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, стягнення з ПП ОСОБА_2
на користь ПП ОСОБА_1 54520 грн., отриманих в якості оплати за ПММ та шини по
договору від 01.10.2004р., та стягнення з ПП ОСОБА_1 на користь держави 54520
грн.  - вартості отриманого від ПП
ОСОБА_2 ПММ та шин по договору від 01.10.2004р.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку
заяву не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження буде подано, але
апеляційна скарга не була подана у зазначений строк, постанова суду набирає
законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку .Про апеляційне оскарження постанови суду спочатку
подається заява. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються
до адміністративного суду апеляційної інстанції через господарський суд Донецької
області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає,
до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду
подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на
постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна
скарга  може  бути
подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини постанови.

Суддя

Постанова в повному обсязі виготовлена
01.06.2007р.

Надрук. 4 примір.

1 суду 3 сторонам