СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Луцьк, пр. Волі, 54 а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"16" липня 2007 р.

Справа № 5/44-92А.

за позовом
Луцької об'єднаної державної податкової інспекції

до
відповідачів: 1)Підприємця ОСОБА_1

2)Підприємця
ОСОБА_2

про
визнання недійсними усних угод купівлі-продажу та стягнення одержаного за
угодами

Суддя  Слупко В.Л.

Представники сторін:

від позивача: Сахарчук
А.А. -ст.держ.подат.інспектор (дов.№26 від 23.04.2007р.)

від відповідача 1): не
з'явився

від відповідача 2): не
з'явився

Суть спору:
Луцька ОДПІ просить визнати недійсними усні угоди
купівлі-продажу підшипників, укладені між підприємцем ОСОБА_1 та підприємцем
ОСОБА_2 а також стягнути з відповідачів в дохід держави все отримане за угодами
-по 16922грн.20коп. з кожного, посилаючись на те, що видаткові накладні та
податкові накладні є єдиними документами, що характеризують куплені товари, при
цьому встановлено, що підприємець ОСОБА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_1р. господарською
діяльністю не займався і вказані документи не виписував. Докази про спосіб
передачі товару також перевіряючим не надані. Розрахунки проведені у безготівковій
формі шляхом перерахування коштів на розрахункові рахунки СПД ОСОБА_1 По
виписаних невстановленою особою податкових накладних підприємець ОСОБА_2.
відніс до податкового кредиту ПДВ в сумі 2819грн.07коп. та до валових витрат
-14099грн.83коп., при цьому ОСОБА_1 ПДВ не сплачено. Представник позивача
вимоги підтримав повністю.

Підприємець ОСОБА_1 у відзиві на
позов та в судовому засіданні -ІНФОРМАЦІЯ_2р. стверджує, що жодних
господарських операцій з ІНФОРМАЦІЯ_3р. він не здійснював. В ІНФОРМАЦІЯ_1 році
документи передав ОСОБА_3, який гарантував, що всі операції будуть проводитися
ним в рамках діючого законодавства, яке він добре знає, так як працював в
податковій адміністрації. ОСОБА_3 сам поновив свідоцтво про реєстрацію в якості
СПД, а через декілька днів запросив ОСОБА_1 в ОДПІ для отримання свідоцтва
платника ПДВ, заяву про видачу свідоцтва особисто не писав. Підприємця ОСОБА_2
знає особисто з 90-х років, коли той працював головним інженером Луцької
райагросільгосптехніки, проте жодної господарської операції, які зазначені в
позовній заяві, з ОСОБА_2 не здійснював.

Підприємець ОСОБА_2. відзиву на
позов не представив, в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином
повідомлений про дату засідання (повідомлення про вручення поштового
відправлення НОМЕР_1).

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника Луцької ОДПІ та ОСОБА_1, суд встановив
наступне:

При здійсненні документальної
перевірки фінансово-господарської діяльності СПД ОСОБА_1 з питань дотримання
вимог податкового законодавства за період з ІНФОРМАЦІЯ_4р. по ІНФОРМАЦІЯ_5р.
(акт перевірки від ІНФОРМАЦІЯ_7р.) було встановлено наступне:

ОСОБА_1 отримав свідоцтво платника
ПДВ ІНФОРМАЦІЯ_6р.

Згідно видаткових накладних та
податкових накладних протягом листопада ІНФОРМАЦІЯ_1р. по ІНФОРМАЦІЯ_8р. ним
продано підшипники СПД ОСОБА_2. на загальну суму 16922грн.20коп., в т.ч. ПДВ
-2819грн., про що на видаткових накладних стоїть підпис ОСОБА_2 в графі
«отримав». ОСОБА_2. провів розрахунки у безготівковій формі на розрахунковий
рахунок ОСОБА_1 у Волинській філії АКБ «ТАС-Комерцбанк»та в КБ
«Західінкомбанк», суми сплачені ОСОБА_1 без ПДВ включив до валових витрат, а
ПДВ в сумі 2819грн.07коп. відніс до податкового кредиту, що підтверджується
деклараціями з ПДВ.

Підприємець ОСОБА_1 категорично заперечує
продаж підшипників ОСОБА_2., а також виписку ним видаткових накладних та
податкових накладних, а також отримання від ОСОБА_2 коштів.

Пояснення ОСОБА_1 підтверджуються
постановою СВ ПМ ДПА у Волинській області від ІНФОРМАЦІЯ_9р. про порушення
відносно ОСОБА_3 кримінальної справи за ухилення від сплати податків в особливо
великих розмірах та підроблення документів за ознаками злочинів, передбачених
ч.3 ст.212 та ч.2 ст.358 КК України, із якої вбачається, що ОСОБА_3 приблизно в
серпні ІНФОРМАЦІЯ_1 року, переслідуючи корисливу зацікавленість та мету
ухилення від сплати податків, підмовив громадянина ОСОБА_1, який був
зареєстрований суб'єктом підприємницької діяльності ІНФОРМАЦІЯ_10р. у
Виконавчому комітеті Луцької міської ради Волинської області, однак з
ІНФОРМАЦІЯ_3 року підприємницькою діяльністю не займався та декларації
податкової звітності до ДПІ м.Луцька подавав тільки з прочерками, передати йому
всі реєстраційні документи. Після цього ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 та з участю
останнього організував виготовлення печатки підприємця нового зразка, яку
привласнив, а також, ввівши ОСОБА_1 в оману, оформив довіреність на право
розпоряджатися його поточним банківським рахунком в КБ «Західінкомбанк»та
відкрив ще один розрахунковий рахунок на ім'я ОСОБА_1 у Волинській філії АКБ
«Тас-Комерцбанк».

Після цього ОСОБА_3 від імені
приватного підприємця ОСОБА_1 здійснював фінансово-господарські операції з
різними суб'єктами господарювання, яким надавав підроблені податкові накладні,
а до Луцької ОДПІ подавав підроблені податкові декларації із завідомо
неправдивими даними. Маючи в своєму розпорядженні печатку підприємця ОСОБА_1 та
довіреність на право розпорядження коштами, які надходили на розрахунковий
рахунок підприємця ОСОБА_1 в КБ «Західінкомбанк», ОСОБА_3 знімав ці кошти
готівкою і при цьому ніяких податків не сплачував.

Таким чином, ОСОБА_3 в порушення
розділу ІV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з
громадян»№13-92 від 26.12.1992р. із змінами та доповненнями, ст.7.3.1 Закону
України «Про податок на додану вартість»№168/97-ВР від 03.04.97р. із змінами та
доповненнями, в період з жовтня ІНФОРМАЦІЯ_1 року по ІНФОРМАЦІЯ_8 року, за
відвантажену продукцію та надані послуги отримав коштів на загальну суму
близько 2 млн.грн., отримані доходи не задекларував та податки не сплатив, що
призвело до фактичного ненадходження до державного бюджету коштів на загальну
суму 515907грн.38коп.

Крім того, постановою
господарського суду від ІНФОРМАЦІЯ_11р. у справі НОМЕР_2 визнано недійсним
свідоцтво про державну реєстрацію ОСОБА_1 в якості СПД та свідоцтво платника
ПДВ -з ІНФОРМАЦІЯ_6р. При цьому суд виходив з того, що ОСОБА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_6р.
підприємницькою діяльністю не займався, документи не виписував, кошти за товар
не отримував, а фактично його реєстраційними документами користувався ОСОБА_3

Згідно із пунктом 1.7 статті 1
Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит -це сума, на
яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

У відповідності з пп.7.4.5 п.7.4
ст.7 цього Закону не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких
витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними
деклараціями.

Пунктом 18 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від ІНФОРМАЦІЯ_12р.
НОМЕР_3 встановлено, що усі складені примірники податкової накладної
підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати продаж товарів
(робіт, послуг),  та скріплюються
печаткою такого платника податку-продавця.

Наявні в матеріалах справи докази
свідчать, що податкові накладні, накладні, підписані особами, які не належать
до кола осіб, наділених таким правом у визначеному Законами України «Про
податок на додану вартість», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в
Україні» порядку.

Відповідно до ч.1 ст.207
Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає
вимогам закону або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, або укладена учасниками господарських відносин з порушенням хоча б
одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності) може бути
на вимогу відповідного органу державної влади визнано судом недійсним.

Згідно ст.208 Господарського
кодексу України якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що
вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за
наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами
- в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за
зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони
стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій
стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням
суду в доход держави; у разі визнання недійсним зобов'язання з інших підстав
кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за
зобов'язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати
його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов'язання не
передбачені законом.

Зібрані позивачем докази свідчать
про наявність умислу у ОСОБА_3 (а не ОСОБА_1) та ОСОБА_2 на укладення угод з
метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а саме вчинення
правочинів з метою приховання ухилення від сплати податків, за що ч.1 ст.208 ГК
України передбачено застосування судом адміністративно-господарської санкції.

Відповідно до ст.250 Господарського
кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до
суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але
не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків,
передбачених законом.

Враховуючи, що порушення
податкового законодавства Луцькою ОДПІ було виявлено під час перевірки (акт від
ІНФОРМАЦІЯ_7р.), а позивач звернувся до суду
ІНФОРМАЦІЯ_13р., тобто за збігом встановленого ст.250 ГК України строку,
відсутні правові підстави для застосування адміністративно-господарської
санкції.

Враховуючи
вищевикладене та керуючись
Законом України „Про податок на додану вартість”, «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», ст.ст. 207, 208, 238, 250 Господарського
кодексу України, ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,
господарський суд,

п о с т а н о в и в:

1.Визнати недійсними усні угоди
купівлі-продажу між Підприємцем ОСОБА_1 та підприємцем ОСОБА_2 оформлені шляхом
виписки накладних та податкових накладних протягом листопада ІНФОРМАЦІЯ_1р.
-ІНФОРМАЦІЯ_14р. на загальну суму 16922грн.20коп., в т.ч. 2819грн.07коп. ПДВ.

2.В решті позову відмовити.

Постанову може бути оскаржено у
строк і порядку, передбачені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст.254
Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя
В.Л.Слупко

Дата виготовлення

повного тексту постанови

25.07.2007р.