ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

10.05.07                                                                                           Справа  № 19/68

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді                                                                   Скрутовського П. Д.

суддів                                                                                        Онишкевича В. В.

Слуки М. Г.

розглянув апеляційну скаргу Фермерського господарства Власюка Валерія Васильовича, с. Іванівка Корецького району Рівненської області б/н від 13.03.2007 р.

на рішення Господарського суду Рівненської області від 20.02.2007 р.

у справі № 19/68

за позовом ТзОВ «Агро-Класік», м. Рівне

до відповідача Фермерського господарства Власюка Валерія Васильовича, с. Іванівка Корецького району Рівненської області

про стягнення в розмірі 21 924, 26 грн.

за участю представників сторін:

від позивача –явка необов’язкова –не з’явився

від відповідача (скаржника) –явка необов’язкова –не з’явився

Сторони не забезпечили явки уповноважених представників у судове засідання, хоча належним чином були повідомлені про час і місце судового розгляду справи, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень №№ 225642, 2256412.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 28.03.2007 р. прийнята до свого провадження апеляційна скарга Фермерського господарства Власюка В. В., с. Іванівка, розгляд справи призначено на 10.05.2007 р., явка сторін не була визнана обов’язковою.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 20.02.2007 р. у справі № 19/68 за позовом ТзОВ „Агро-Класік”, м. Рівне до Фермерського господарства Власюка Валерія Васильовича, с. Іванівка про стягнення 21 924, 26 грн., в тому числі 11 195 грн. основного боргу, 10 000 грн. штрафу, 126, 20 грн. 3 % річних, 603, 06 грн. інфляційних збитків позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто штраф в розмірі 10 000 грн., інфляційні збитки в розмірі 603, 06 грн., 3 % річних в сумі 126, 20 грн., а також витрати на послуги адвоката в розмірі 1 500 грн., витрати по сплаті державного мита в сумі 219, 24 грн. та витрати на оплату послуг по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу в сумі 118 грн., в частині стягнення основного боргу в розмірі 11 195 грн. провадження у справі припинено.

При винесенні оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд керувався ст.ст. 625 ЦК України, ст. 230, 231 ГК України, ст.ст. 44, 49, 80 ГПК України, а також положеннями укладеного сторонами договору про надання послуг по збиранню збіжжя від 25.08.2006 р. № 15 та мотивував його тим, що відповідач здійснив оплату послуг повністю після порушення провадження у справі.

Скаржник, відповідач у справі, не погодився з рішенням господарського суду Рівненської області, вважає, що воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дане рішення в частині задоволення позовних вимог і прийняти нове, посилаючись на те, що вимога позивача про збільшення позовних вимог на суму послуг адвоката не була оформлена належним чином, а тому суд не повинен був приймати таку заяву до розгляду. Також апелянт вважає, що суд, керуючись ст. 233 ГК України, враховуючи важкий фінансовий стан відповідача а також рівність суми зобов’язання по договору та штрафних санкцій, повинен був зменшити суму штрафних санкцій.

Позивач, скориставшись правом, наданим ст. 96 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив викладені в апеляційній скарзі мотиви та просив рішення господарського суду Рівненської області залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, мотивуючи свої вимоги тим, що витрати на послуги адвоката підтверджені належними доказами, які містяться у матеріалах справи, зокрема договором № 1/07 від 10.01.2007 р. та платіжними дорученнями №№ 36 та 37 від 30.01.2007 р., а відповідно до ст. 83 ГПК України та ст. 233 ГК України, суд має право, а не зобов’язаний, зменшувати розмір штрафних санкцій.

Розглянувши наявні матеріали справи, доводи та заперечення, наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, колегія суддів господарського суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав:

Із наявних у справі матеріалів вбачається, що 25.08.2006 р. між ТзОВ «Агро-Класік»(виконавець) та Фермерським господарством Власюка Валерія Васильовича (замовник) було укладено договір № 15 про надання послуг по збиранню збіжжя.

За умовами даного договору, позивач зобов'язувався надати відповідачу технікою імпортного виробництва послуги по збиранню зернових на земельних угіддях відповідача, а відповідач –прийняти та оплатити вказані послуги, виходячи з обсягу наданих послуг на умовах даного договору.

Згідно п. 1.3 даного договору, площа поля, вартість та сума послуг зазначається в актах виконаних робіт.

На виконання договору, укладеного між сторонами, позивачем виконано для відповідача роботи по збиранню збіжжя на загальну суму 16 195 грн., що підтверджується Актом про виконання робіт від 12.09.2006 р.

Оплата за надані послуги (п.п. 4.1, 4.2 договору) здійснюється замовником (відповідачем) шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця (позивача) не пізніше 10-ти діб з дати підписання акту виконаних робіт. Відтак, оплата послуг повинна була бути здійснена не пізніше 22.09.2006 р.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 530 цього ж кодексу передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у 7-денний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно норм ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У зазначений вище строк відповідач оплатив послуги лише частково, в сумі 5 000 грн., а лист-вимогу позивача від 24.11.2006 р. № 93 про сплату боргу в сумі 11 195 грн. та штрафу в сумі 10 000 грн., який направлений на адресу відповідача 24.11.2006 р., згідно повідомлення про вручення, копія якого міститься у даній справі, залишив без відповіді та задоволення.

Відповідно до заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог та наданих банківських виписок, відповідач провів оплату послуг в розмірі 11 195 грн. після порушення провадження у справі господарським судом першої інстанції (01.02.2007 р), а саме –08.02.2007 р.

За таких обставин, провадження в частині стягнення суми основного боргу правомірно було припинено місцевим господарським судом на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

За нормами ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, апеляційна інстанція, погоджуючись з господарським судом першої інстанції, вважає, що задоволенню підлягають нараховані суми збитків від інфляції в розмірі 603, 06 грн. та 3 % річних в розмірі 126, 20 грн., беручи до уваги розрахунок, доданий позивачем до позовної заяви.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення штрафу в розмірі 10 000 грн. правомірно задоволені господарським судом Рівненської області, оскільки відповідають вимогам ст.ст. 230, 231 ГК України.

Враховуючи наведене, а також положення чинного законодавства України, апеляційна інстанція дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду прийняте з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства України, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обстпавини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст.ст. 89, 91, 99, 101-105 ГПК України

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення господарського суду Рівненської області від 20.02.2007 р. у справі № 19/68 залишити без змін.

2.          Апеляційну скаргу Фермерського господарства Власюка Валерія Васильовича, с. Іванівка Корецького району Рівненської області залишити без задоволення.

3.          Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду.

4.          Постанова може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Головуючий-суддя                                                            П. Д. Скрутовський

Суддя                                                                                   В. В. Онишкевич

Суддя                                                                                   М. Г. Слука