ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

22.03.07                                                                                           Справа  № 4/2416-21/350

Львівський апеляційний господарський суд у в складі колегії:

головуючого-судді
Кравчук Н.М.

суддів
Гнатюк Г.М.

Мирутенко О.Л.

розглянувши
апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго»за № 08-03 від 29.01.2007 року

на рішення
господарського суду Львівської області від 17.01.2007 року

у справі
№ 4/2416-21/350

за позовом
Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна», м. Київ

до
Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго»м. Львів

про
стягнення заборгованості в сумі 129 390,24 грн.,

за участю представників

від позивача : Працьовитий Ю. представник ( довіреність в справі);

від відповідача : Охріменко В.В.,  Гнип Г.Б. представники ( довіреність в справі);

Права та обов’язки, передбачені статтями 20, 22 ГПК України представникам сторін роз’яснено. Клопотання  про технічну фіксацію судового процесу від сторін не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

встановив:

рішенням господарського суду Львівської області від 17.01.2007 р.у справі № 4/2416-21/350 (суддя Мороз Н.В.) частково задоволено позов Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна»(надалі ДК «Газ України»НАК «Нафтогаз Україна»), м. Київ до ЛКП "Залізничтеплоенерго", м.Львів про стягнення  129 390,24 грн.,  та стягнуто  1000 грн.   пені,   59117,14 грн.   інфляційних нарахувань, 13496,79 грн.- 3% річних,  1257,76 грн. державного мита та 114,69 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Позовні вимоги в частині стягнення 52199,99 грн. припинено. В решті в  позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник дане рішення вважає прийнятим при неповному з”ясуванні обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, просить його  скасувати  та відмовити  в  стягненні  3% річних, пені та інфляційних з підстав неправильного та неповного застосування норм ЦК України.  Скаржник зазначає, що судом безпідставно не взято до уваги норм Закону України „Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожитий газ та електроенергію”, яким  не передбачено нарахування пені житлово-комунальним підприємствам та  та  безпідставно відхилене кллопотання відповідача про  розстрочку виконання рішення.

В судовому засіданні  та у відзиві на апеляційну скаргу позивач рішення суду першої інстанції вважає повним та всебічним,  та зазначає, що судом встановлено правильність нарахування 3%річних та інфляційних витрат, а тому не можна вважати доводи відповідача обгрунтованими. Просить рішення залишити без змін.

Розглянувши подану апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд встановив, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення  та, відповідно, задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

30 грудня 2004 року між  ДК „ Газ України”" (постачальником)  та ЛКП «Залізничнетеплоенерго»  (покупець) було укладено договір на постачання природного газу № 06/04-2104 ТЕ-21.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що постачальник зобов'язується передати у власність покупцю природний газ, а останній прийняти та оплачувати його вартість згідно з умовами  цього договору.

Пунктом 6.1 договору сторони визначили порядок розрахунків, а саме: оплата за газ проводиться відповідачем грошовими коштами плановими платежами щодекадно до 10, 20 та 30 числа місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично спожиті та протранспортовані обсяги газу здійснюються на підставі акту приймання-передачі газу до 10 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Крім того, п.6.4 сторонами визначено, що за наявності боргу у відповідача за даним договором, позивач має право зарахувати кошти як погашення попередньої заборгованості незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу.

На виконання умов даного договору позивач поставив відповідачу протягом січня-березня 2005 року природний газ в об"ємі 26232,419 тис.куб.м. на загальну суму 6335128,47 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2005  р., 28.02.2005р., 31.03.2005 р.

Відповідач    свої    зобов'язання    виконав    частково    в    сумі    6 282 928,48 грн.,  тому заборгованість на день подання позовної заяви становила 52 199,99 грн.. В процесі розгляду справи відповідач 13.12.2006р. погасив.решту заборгованості, в зв”язку з чим  місцевий господарський суд правомірно припинив провадження у справі в частині позовних вимог на суму  52199,99грн..

На підставі   п.7.2 договору позивач за несвоєчасну оплату спожитого газу відповідачем нарахував останньому пеню в сумі 4576,32 грн. за період з 06.05.2006 р.по 10.06.2006 р.

Львівський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що Законом України "Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію" визначено,  що заборгованість з квартирної плати (плати за утримання житла) та плати за комунальні послуги (водо-, тепло-, газопостачання, послуги водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот) наймачів жилих приміщень та власників жилих будинків або квартир, яка склалася на дату набрання чинності цим Законом перед надавачами житлово-комунальних послуг, реструктуризується на термін до 60 місяців залежно від суми боргу та рівня доходів громадян на дату реструктуризації ( Закон набрав чинності з 01.07. 2003 року.), тобто його застосування не розповсюджується на дані правовідносини, які виникли між сторонами.

У відповідності до вимог ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому береться до уваги майновий стан сторін, ступінь виконання зобов'язання боржником. Відтак, стягнення пені в сумі 1000грн. не суперечить приписам ГК України, та застосовується з врахуванням ст.83 ГПК України.

Крім того, за прострочення виконання грошового зобов'язання, відповідно до ст.625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу інфляційні в сумі 59117,14грн. та   3% річних в сумі 13496,79грн..

Умовами договору (п 6.1) сторони визначили порядок розрахунків, плановими платежами щодекадно до 10, 20 та 30 числа місяця поставки газу, остаточний розрахунок на підставі акту приймання-передачі газу до 10 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Крім того, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Тобто, нарахування штрафних санкцій законодавець не ставить у залежність від оплати взагалі, а від самого прострочення виконання грошового зобов'язання.

Правильного висновку прийшов місцевий господарський суд, відмовляючи відповідачу у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі для проведення судової експертизи, оскільки питання, які просив з”ясувати відповідач  носили виключно правовий характер.

Судом першої інстанції правомірно відхилене клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду на 12 місяців з причин важкого фінансового становища підприємства, у зв'язку з тим, що відповідачем на день прийняття рішення не подано жодних доказів наявності обставин, на які він посилається у клопотанні.

В силу ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі вищевикладеного, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1.          Рішення господарського суду Львівської області від 17.01.2007 р. у справі № 4/2416-21/350 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

3.          Справу передати до місцевого господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя                                                            Н. М. Кравчук

Суддя                                                                                  Г.М. Гнатюк

Суддя                                                                                  О.Л.Мирутенко