ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.07
р.
Справа № 2а-21/07-34/137а

16 год.15 хвил. зал судового
засідання - кабінет 212

Господарський суд Донецької області
у складі  судді  Кододової О.В., при секретарі судового
засідання Котельніковій Н.В. , розглянувши у відкритому судовому засіданні
справу

за позовом - Приватного підприємця
ОСОБА_1 м. Макіївка

до Макіївської об'єднаної державної
податкової інспекції

про визнання невідповідними закону
дій представників податкової інспекції та визнання недійсними актів перевірок
НОМЕР_1, НОМЕР_2, 11.03.2004року.

Від позивача ОСОБА_1

від відповідача  Колосова Ж.Ю. (за довіреністю)

За участю свідків : ОСОБА_2,
ОСОБА_3

СУТЬ СПОРУ: Заявлено позов
Приватним підприємцем ОСОБА_1   м.
Макіївка до Макіївської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання
невідповідними закону дій представників податкової інспекції та недійсними
актів перевірок НОМЕР_1, НОМЕР_2, 11.03.2004року та податкових
повідомлень-рішень НОМЕР_3, НОМЕР_4, та відмінити їх, як такі, що складені та
винесені у порушення вимог законодавства передано на розгляд до господарського
суду Донецької області.

Ухвалою від 05.02.2007року
Центрально-Міським районним судом м. Макіївки
було відкрито провадження по справі №2а-21.

Центрально-Міський районний суд м.
Макіївки  ухвалою від 06.04.2007року
передав адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрально-Міської
МДПІ  на розгляд до господарського суду
Донецької області.

Ухвалою господарського суду
Донецької області від 24 квітня 2007 року за даним позовом було порушено
адміністративне провадження у справі відповідно до пунктів 6,7 розділу VII
„Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства
України.

Ухвалою від 16 серпня 2007 року позовну
заяву Приватного підприємця
ОСОБА_1  до Центрально-Міської
МДПІ  м. Макіївки у частині  визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 та відмінити їх, як такі, що
складені та винесені у порушення вимог законодавства, залишено без розгляду,
оскільки у господарському суді Донецької області знаходиться справа №37/456а
між тими самими сторонами та ти ж самим предметом спору. Тобто  у справах №2а-21/07-34/137а та №37/456а є ти
ж самі сторони та податкові повідомлення-рішення, які прийняті за актами
перевірок НОМЕР_1, НОМЕР_2, 11.03.2004року про застосування фінансових санкцій
на загальну суму 839грн. 80 коп.

Ухвала господарського суду
Донецької області від 16 серпня 2007року по справі 2а-21/07-34/137а  оскаржена не була та набрала законної сили.

При розгляді справи  здійснювалася фіксація судового процесу за
допомогою технічних засобів.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на те, що  при
проведенні перевірок 11.09.2003року та 11.03.2004року працівниками ОДПІ  були порушені вимоги ст. 19 Закону України
“Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг”, ст.2,3 Указу президента  України “Про деякі заходи  регулювання підприємницької діяльності” від
23.07.1998року №817/98.

Відповідач  у письмових запереченнях  від  15
травня 2007року  проти позову заперечує у
повному обсязі та зазначає, що перевірки проведені у відповідності до норм
чинного законодавства. Крім того відповідач вказує на те, що ч.2 ст.99 КАС
України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, у даному випадку
це  вересень 2003року та березень
2004року.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами
додаткові докази судом встановлено наступне.

Відповідачем проведено
перевірку  позивача щодо контролю за
здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу
суб'єктами підприємницької діяльності , за результатами якої складено акт
НОМЕР_1 від 11.09.2003року. Даною перевіркою встановлені порушення  п.1,5 ст. 3 Закону України №1776-III від
01.06.2000р. “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг”.

Також відповідачем проведено
перевірку щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері
готівкового та безготівкового обігу суб'єктами підприємницької діяльності, за
результатами якої складено акт НОМЕР_2. Перевіркою встановлені порушення  п.5 ст. 3 Закону України №1776-III від
01.06.2000р. “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг”.

Вимоги позивача складаються з
вимоги про визнання недійсними актів перевірок НОМЕР_1, НОМЕР_2,
11.03.2004року, то в цій частині провадження у справі підлягає закриттю,
оскільки даний спір не відноситься до компетенції адміністративного суду.

Відповідно до п. 6 розділу
„Прикінцеві та Перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства
України господарський суд до створення окружних
адміністративних судів розглядає за правилами КАС України спори, які
віднесені до підвідомчості господарських судів.

Підвідомчість спорів, віднесених до
розгляду адміністративних судів, передбачена ст. 17 Кодексу адміністративного
судочинства України, яка передбачає, що
компетенція адміністративних судів поширюється на  спори
фізичних  чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових
актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, спори з
приводу прийняття громадян на публічну
службу, її проходження, звільнення з публічної служби, спори між
суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері
управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають
з приводу укладання  та виконання адміністративних
договорів.

Спір про визнання недійсним акту
перевірки також не підвідомчий господарському суду відповідно до ст. 12
Господарського процесуального Кодексу України, яка передбачає Господарським
судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні,
розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації
майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового
фонду, спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов,спорів
про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги
(виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть
бути встановлені за угодою сторін, спорів, що виникають із публічно-правових
відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та
адміністративних судів, інших спорів, вирішення яких відповідно до законів
України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів, 2)
справи про банкрутство, 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету
України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх
компетенції, 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між
господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому
числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та
припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Акт перевірки не є правовим актом
індивідуальної дії, правомірність якого може бути оспорена в судовому порядку
шляхом визнання його недійсним.

Акт державного чи іншого органу -
це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який
породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших
суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.  Акт перевірки відповідно до
Інструкції про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної
податкової служби (затверджена наказом Державної податкової адміністрації
України від 17 березня 2001 р. N 110, зареєстрована в Міністерстві юстиції
України 23 березня 2001 р. за N 268/5459) є часткою матеріалів перевірки та
безпосередньо не породжує для платника податків правові наслідки. Підставою для
сплати (стягнення) фінансових санкцій є прийняті на підставі акту перевірки
рішення про застосування санкцій (повідомлення-рішення). Тому актом у розумінні
ст. 17 КАС України є саме ці рішення (повідомлення-рішення), а не документи, що
стали підставою для їх прийняття ( у т.ч. акт перевірки). Таким чином суд
дійшов висновку, що спори про визнання недійсними актів перевірки не належить
розглядати в порядку адміністративного судочинства, а провадження у цій частині
підлягає закриттю на підставі  п.1 ч.1
ст. 157 КАС України.

Позовні вимоги  стосовно визнання невідповідними закону дій
представників податкової інспекції задоволенню не підлягають виходячи з
наступного.

Пунктом 1 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України, передбачено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку звернення
до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Відповідно до пункту 2 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи
перевірку позивача проведено 11 вересня 2003 року, за результатами якої
складено акт НОМЕР_1 та 11 березня 2004 року, результати, якої відображені у
акті перевірки НОМЕР_2. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується
сторонами та  підтверджується поясненнями
свідків ОСОБА_2,               ОСОБА_3,
які були  надані суду 28 липня 2007року
під час фіксації судового засідання,  позивач  у обох випадках був присутній під час
проведення перевірок та ознайомлений з актами у той же день, тобто позивач
повинен був звернутися з позовом до адміністративного суду про визнання
невідповідними закону дій представників податкової інспекції протягом одного
року з дня проведення перевірок, тобто до 11 вересня 2004року та у другому
випадку до  11 березня 2005року. Таким
чином позивачем порушено річний строк на право звернення до адміністративного
суду з вимогами  про визнання
невідповідними закону дій представників податкової інспекції.

Пунктом 1 статті 100 Кодексу адміністративного
судочинства України, передбачено,  що
пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін.

Враховуючи, що відповідач
наполягає  на застосуванні ст. 99  КАС України , суд  вважає, що вимоги позивача у цій частині  задоволенню не підлягають відповідно до ст.
100 Кодексу адміністративного судочинства України .

Постанова постановлена у нарадчій
кімнаті та проголошена вступна і резолютивна
частина у судовому засіданні 28 серпня 2007року в присутності
представників сторін.

Керуючись ст. 2, 17, 71, 86,
94,99,100, 153, 157, 159-163, 185-186 КАС України,   господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

У позові Приватного підприємця
ОСОБА_1 м. Макіївка до Макіївської об'єднаної державної податкової інспекції
відмовити частково.

Закрити провадження у справі в
частині вимог про визнання недійсними актів перевірок НОМЕР_1, НОМЕР_2,
11.03.2004року.

У іншій частині позову відмовити .

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції
шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення постанови заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної
скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини 5
статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений
03 вересня 2007року.

Суддя