ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2007 р.                                                          Справа №  3/4834

Житомирський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді

суддів:

при секретарі                                                             ,

за участю представників сторін:

від позивача: Чешковський В.А., довіреність від 04.09.2006р.,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" в особі  структурного підрозділу Козятинської дирекції залізничних перевезень, м. Козятин Вінницької області

на рішення господарського суду Хмельницької  області

від "02" жовтня 2006 р. у справі №  3/4834 (суддя  Вибодовський О.Д.)

за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" в особі  структурного підрозділу Козятинської дирекції залізничних перевезень, м. Козятин Вінницької області

до Державного підприємства "Шепетівське лісове господарство", м. Шепетівка Хмельницької області

про стягнення 19335,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 02.10.2006р. у справі №3/4834  відмовлено у позові Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" в особі структурного підрозділу Козятинської дирекції залізничних перевезень до Державного підприємства "Шепетівське лісове господарство" про стягнення  19335,10 грн.

Не погоджуючись  із прийнятим рішенням, позивач звернувся до Житомирського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою про  його скасування з підстав, зазначених у скарзі.

Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що господарським судом, в порушення вимог ст.43 ГПК України, не було проведено повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, не досліджено докази, надані позивачем на підтвердження заявлених ним вимог, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи  та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права. Зокрема, посилається на те, що при дослідженні відносин, які склались між сторонами по справі, суд  дійшов помилкового висновку про те, що прийняття  рішення залізницею про складування за плату підприємствами вантажів у смузі відведення передує укладенню договору. Такий висновок суду не підтверджується  приписами п.12 Статуту залізниць України.

Крім того, суд не взяв до уваги пояснення позивача про те, що тариф на зберігання ввезеного частинами вантажу не договірний (вільний), а встановлений розпорядчими актами Міністерства транспорту України та  безпідставно застосував правило п.22 ч.2 Статуту залізниць України, яке вимагає укладання окремого договору на виконання додаткових операцій за роботи і послуги, які надаються залізницею за вільними тарифами.

Не погоджується  позивач і з тим, що  суд, досліджуючи відносини, які виникли між сторонами під час виконання умов договору, а саме зберігання вантажу, невірно відносить їх до обставин, які мають постійний характер, а  тому повинні бути оформлені договором.  Скаржник посилається на  пункт 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р., який, на його думку, врегульовує відносини, що виникають у випадку, якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами.

Представник  позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в  апеляційній скарзі, вважає рішення господарського суду таким, що не відповідає нормам матеріального  та процесуального  права, просить його скасувати та прийняти нове про задоволення заявлених позовних вимог.

У письмовому відзиві від 27.02.2007р. за №148 на апеляційну скаргу  відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечив,  зазначив, що судом винесено законне та обгрунтоване рішення, яке слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання  представник відповідача не з'явився. На адресу Житомирського апеляційного господарського суду  від ДП "Шепетівське  лісове господарство" надійшла телеграма з клопотанням перенести розгляд апеляційної скарги на інший день у зв'язку з хворобою представника.

Судова колегія клопотання відповідача відхилила, вважає можливим здійснювати розгляд справи без участі представника  відповідача за наявними у справі доказами на підставі ст. 101 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно- Західна залізниця" в особі структурного підрозділу Козятинської дирекції залізничних перевезень звернулось до господарського суду Хмельницької області  з позовом до Державного підприємства "Шепетівське лісове господарство" про стягнення 19334,4 грн. за надані послуги по зберіганню вантажу за період з листопада 2005р. по травень 2006р.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 18.04.2005р. між Державним підприємством "Шепетівське лісове господарство" (Вантажовласник) та Козятинською дирекцією залізничних перевезень  Державного територіально - галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (Залізниця) було укладено договір №2236 про організацію перевезень  вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги і  доповнення  за № 367 до зазначеного  договору про перелік послуг, на які не наведено готових плат, а також послуг, що надаються за вільними тарифами, які визначаються за домовленістю сторін.

Предметом цього договору є надання Залізницею Вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів та проведення розрахунків за ці послуги.

На виконання умов договору Державним підприємством "Шепетівське лісове господарство" зі станції Полонне, яка є виробничо-технологічним підрозділом Козятинської дирекції залізничних перевезень, відправлялась деревина (п.7.1 договору).  Оскільки, Вантажовласник завозив вантаж  на територію станції Полонне частинами, Залізниця здійснювала навантажувальні роботи у залізничні вагони по мірі накопичення вантажу. У зв'язку з цим позивачем за накопичувальними картками №№ 12071038, 12071039, 12071040, 12071041, 12071042, 12071043, 12071044 відповідно до вимог Статуту залізниць України, Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, п.2.4. Розділу 2 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999р. №551, нараховано збір за зберігання вантажу, який відповідач у добровільному порядку не сплатив.

Місцевий господарський суд, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні докази укладання  сторонами по справі договору на зберігання або складування вантажу  та застосувавши положення  п.22 Статуту залізниць України, згідно якого виконання залізницею додаткових операцій, пов'язаних з перевезенням вантажів (завантаження, розвантаження, зважування, експедирування тощо), здійснюється на підставі окремих договорів, відмовив у задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідно до приписів ст.ст.4-5, 4-7, 43 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються судом за результатами обговорення усіх обставин справи та за умови здійснення за своїм внутрішнім переконанням оцінки доказів, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Прийняте у справі рішення вказаним вимогам не відповідає.

У роз'ясненнях від 29.05.2002р. №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" президії Вищого господарського суду України зазначено, що відносини, пов'язані з діяльністю транспорту, у тому числі залізничного, регулюються Законом України " Про транспорт", іншими актами законодавства України.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності залізничного транспорту загального користування визначено Законом України "Про залізничний транспорт".

Питання, пов'язані з укладенням та виконанням договору перевезення, у тому числі залізничним транспортом, регулюються статтями  Цивільного кодексу України.

За змістом ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами(статутами), іншими нормативно - правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статут залізниць України (далі - Статут) згідно зі статтею 3 Закону України "Про залізничний транспорт" затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. №457.

Відповідно до ч.2 ст.17 Статуту залізниць України, умови та порядок організації перевезення в усіх видах сполучення визначаються Правилами.

Згідно ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Якщо перевезення мають регулярний, системний характер, то, в силу приписів ст. 914 Цивільного кодексу України,  сторони можуть укласти довгостроковий договір, за умовами якого перевізник зобов'язується у встановлені строки приймати, а власник (володілець) вантажу - передавати для перевезення вантаж у встановленому обсязі. У довгостроковому договорі перевезення  вантажу встановлюються обсяг, строки та інші умови надання транспортних засобів і передання вантажу для перевезення, порядок розрахунків, а також інші умови перевезення.

З матеріалів справи вбачається,  що між позивачем та відповідачем            18.04.2005 р. було укладено  довгостроковий договір з визначеним у п.7.4. строком дії в три роки.

За умовами укладеного договору Залізниця зобов'язується приймати до перевезення вантажі Вантажовласника та надавати йому додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів. Вантажовласник  зобов'язується здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги на підставі діючих тарифів шляхом перерахування коштів на рахунок Залізниці (п.2.2, п.2.4, п.3.1 договору).

Відповідно до п.11 Статуту на станціях із значним обсягом вантажних операцій, які виконуються в місцях загального користування, організуються вантажні райони. Вантажний район за своєю спеціалізацією повинен мати усі необхідні технічні засоби і пристрої, що забезпечують збереження вантажів і протипожежний захист.

Положеннями ст. 924 Цивільного кодексу України та п. 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Пункт 9 Правил зберігання вантажів передбачає можливість виникнення ситуації, коли вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день пред'явлення перевізних документів не здається повністю. Збір у таких випадках справляється за час з моменту ввезення першої частини вантажу до моменту оформлення перевізних документів і нараховується за загальну масу ввезеного вантажу.

Пунктом 2.4. Розділу 2 Збірника тарифів на перевезення  вантажів залізничним транспортом України нараховується збір за зберігання вантажу в розмірі 1,5 грн. за добу з однієї тонни за загальну масу відправки. Згідно з розпорядженням  Кабінету Міністрів  України від 01.04. 2005р. за №91-р  проведено індексацію тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом та пов'язані з цим послуги, внаслідок чого  розмір збору  за зберігання вантажу збільшився до 3,8 грн.(а.с.45-47. т.2).

Згідно п.2.6. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, списання грошей з рахунку платника проводиться на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами та контейнерами.

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями у трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції та платника. Тільки після дотримання зазначеної процедури перший примірник накопичувальної картки надсилається  в технологічний центр з оброблення перевізних документів для стягнення зазначених у ній платежів.

Відповідно до п.3.2. договору Залізницею було пред'явлено Вантажовласнику накопичувальні картки на суму в 19334,4 грн. для списання  її з особового рахунку останнього за надання послуг по зберіганню вантажу у період з листопада 2005р. по травень 2006р.

У зв'язку з відмовою відповідача засвідчити належним чином пред'явлені йому  документи, позивачем, відповідно до п.3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002р. №334, було складено акти загальної форми, якими зафіксовано факт відмови.

Нараховуючи плату за зберігання лісу ДП "Шепетівське лісове господарство" на місцях загального користування станції Полонне, позивач врахував, що відповідач відправляв вантаж з листопада 2005р. по травень 2006р. наступним чином: у листопаді 2005р. було здійснено 7 відправок по 40 т, у грудні 2005р. - 7 відправок по 40 т, у січні 2006р. - 8 відправок по 40 т, у лютому - 5 відправок по 40 т і у травні 2006р. - 3 відправки по 40 т.  По всіх зазначених відправках між моментом ввезення першої частини вантажу на залізничну станцію до моменту приймання вантажу до перевезення зафіксований певний проміжок часу. По кожній відправці час ввезення першої частини вантажу на залізничну станцію зафіксовано нарядами на завантажувальні  роботи, так як зазначений час співпадає з початком завантажувальних робіт, а час приймання вантажу до перевезення зафіксований повідомленнями про готовність завантаженого вагону до відправки (закінчення навантаження).

Відповідно до Статуту залізниць України та Правил належні платежі за перевезення вантажів і надання додаткових послуг вносяться залізниці, тобто надаються залізниці узгодженим порядком і не можуть бути списані без згоди платника.

Системний аналіз наведених норм та обставин справи дає підстави зробити висновок про те, що відповідач, залишаючи  вантаж  на виробничій території залізниці для виконання завантажувальних операцій, фактично поклав на Залізницю відповідальність за ризик ушкодження чи знищення вантажу.

Таким чином, Залізниця,  погодившись з покладеною на нею відповідальністю, по суті прийняла зобов'язання по збереженню вантажу на час його завантаження.

Оскільки відносини щодо збереження вантажу виникли між сторонами по справі в межах укладеного 18.04.2005р. договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги і врегульовані    п.9 Правил зберігання вантажів, а  тариф за зберігання ввезеного вантажу  встановлений Міністерством транспорту України  чинне законодавство не вимагає укладання  окремого договору зберігання.

Законодавець у ст.193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.  До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом норми, що міститься в ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, виконавши належним чином взяті  згідно умов укладеного договору №2236 зобов'язання, позивач вправі був вимагати від відповідача їх оплатити.

Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази нарікань відповідача на якість наданих йому позивачем послуг щодо організації перевезень вантажу, судова колегія вважає заявлені позовні вимоги підставними, обгрунтованими і такими, які підлягають задоволенню.

В порушення вимог процесуального права (ст.ст.4-3, 4-7,43 ГПК України), приймаючи рішення суд першої інстанції не забезпечив всебічний та повний розгляд обставин справи, належним чином не дослідив, не встановив та не надав юридичну оцінку дійсним правам і обов'язкам сторін, що призвело до передчасних і необгрунтованих висновків. Неповне дослідження фактичних обставин та неналежне з'ясування дійсних прав та обов'язків сторін унеможливило правильне застосування матеріального закону, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на вищевикладене, рішення господарського  суду Хмельницької області від 02.10.2006р. у справі №3/4834  підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 101,103-105 Господарського процесуального кодексу України, Житомирський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання                       " Південно-Західна залізниця" в особі структурного підрозділу Козятинської дирекції залізничних перевезень, м. Козятин Вінницької області задовольнити.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 02 жовтня 2006 року у справі №3/4834 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Стягнути з Державного підприємства "Шепетівське лісове господарство"                  (м. Шепетівка Хмельницької області, код 993320) на користь Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" в особі структурного підрозділу Козятинської дирекції залізничних перевезень ( м. Козятин Вінницької області,                    код 01069933) 19334 грн.40 коп. боргу за надані послуги зберігання вантажу, 193 грн.          34 коп. витрат по оплаті державного мита, 118 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 96 грн. 67 коп. витрат по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги.

3. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити господарському суду Хмельницької області.

4. Матеріали справи №3/4834 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий - суддя:

судді::                                                                                      Гулова А.Г.

Зарудяна Л. О.