ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2007 р.
№ 11/167

Вищий господарський суд України  у складі колегії суддів:

головуючого судді
Кравчука Г.А.,

Мачульського Г.М.,

Шаргала В.І.

за участю представників сторін:

позивача
Волкова С.В. дов. №34 від 06.02.2007 р.

відповідача
Цимбалюка І.О. дов. №167 від 27.04.2006 р.

розглянувши матеріали

касаційної скарги
Селянського (фермерського) господарства “8 Березня”

на постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 20.09.2006 р.

у справі
№11/167 господарського суду Рівненської області

за позовом
Селянського (фермерського) господарства “8 Березня”

до
Товариства з обмеженою відповідальністю “Сільськогосподарське підприємство "Нива”

про
стягнення 157 092,50 грн. основного боргу 3 141грн. інфляційних втрат, витрат на юридичну допомогу

В С Т А Н О В И В:

Селянське (фермерське) господарство (надалі СФГ) “8 Березня” звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю  “Сільськогосподарське підприємство "Нива” (далі ТОВ "СП Нива") про стягнення 157 092,50 грн. основного боргу, 3 141,85 грн. інфляційних втрат, витрат на юридичну допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не розрахувався повністю за передане останньому згідно з укладеним між сторонами договором незакінчене виробництво цукрового буряку площею 34,1 га. Недоплачена сума становить 2 300 грн. грошовими коштами, крім того відповідачем  невиконане зобов'язання  по передачі в рахунок оплати цукру на суму 102 300 грн. Також в результаті невиконання ТОВ “ СП Нива” свого зобов'язання за договором щодо передачі СФГ "8 Березня" 36 535 кг цукру, останній просив стягнути з відповідача вартість непоставленого цукру (з врахуванням різниці цін)  і  втрати від інфляції. Так як через невиконання відповідачем договірних зобов’язань позивач змушений був звертатися  до суду, він просив також стягнути витрати  на юридичну допомогу та судові витрати.

Доповідач: Шаргало В.І.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 12.07.2006 року (суддя Грязнов В.В.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.09.2006 року (судді: Мурська Х.В., Давид Л.Л., Краєвська М.В.),  позов задоволений частково, з ТОВ “ СП Нива” на користь СФГ "8 Березня" стягнуто 2 300 грн. заборгованості  та судові витрати пропорційно до задоволених вимог. В частині стягнення інфляційних втрат, 103 300 грн. грошового боргу, 51 149 грн. збитків (різниці в ринкових цінах на цукор) та 3 141, 50 грн. витрат на юридичну допомогу в позові відмовлено. В частині стягнення 46 грн. (3% річних) позов залишений без розгляду через недотримання позивачем порядку заявлення позову в цій частині.

Судове рішення мотивоване тим, що в частині стягнення 2 300 грн. позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними;  в частині стягнення 102 300 грн. позовні вимоги не відповідають умовам договору, оскільки в цій частині передбачалося провести розрахунки саме поставкою цукру, а відтак, зазначена вимога суперечить приписам ст. 525 Цивільного кодексу України, відповідно до яких одностороння зміна умов зобов'язання не допускається; в частині стягнення 51 149 грн. збитків в позові слід відмовити з огляду на норми ст. 22 Цивільного кодексу України, згідно з якими відшкодуванню підлягають саме реально понесені збитки; застосовані позивачем при розрахунку інфляційних втрат індекси інфляції значно більші, ніж офіційно встановлені, тому ці втрати також не підлягають стягненню. Відмовляючи в стягненні витрат на юридичні послуги суд відзначив, що за правилами ст. 44 Господарського процесуального кодексу України відшкодуванню підлягають лише витрати з оплати послуг адвоката, тоді як позивачу ці послуги надавались приватним підприємством.

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішенням та постановою, СФГ "8 Березня" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій  просить їх скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Вимоги касаційної скарги мотивовані посиланням на порушення господарськими судами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та неврахування вимог ст.ст. 530, 539 цього Кодексу щодо строків виконання зобов'язання та права позивача стосовно вибору предмета зобов'язання у разі визначення умовами договору альтернативного способу виконання зобов'язання.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, розглянувши  матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 25.09.2005 року між ТОВ “СП Нива” (Покупець) та  СФГ "8 Березня" (Продавець), укладений договір купівлі-продажу незавершеного виробництва, за умовами якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупця  посіви цукрового буряка на площах, що знаходяться за адресою: Рівненська область, Демидівський район, с. Ільпибоки, а Покупець прийняти цей об'єкт і оплатити в порядку та на умовах, визначених договором. Пунктом 2.2 договору сторони встановили, що розрахунки за придбане незавершене виробництво здійснюється Покупцем шляхом перерахування коштів у розмірі 50% вартості об'єкта продажу  з свого рахунку на рахунок Продавця після підписання сторонами акта приймання-передачі, решту 50% - цукром. Згідно з підписаним сторонами актом приймання-передачі майна за  названим договором Продавець передав, а Покупець прийняв 34,10 га посівів цукрового буряка на суму 204 600 грн. Проте, Покупець за придбане майно розрахувався лише частково, перерахувавши на рахунок Продавця 100 000 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень. У відповіді на претензію позивача, відповідач визнав борг лише у сумі 2 300 грн., що змусило СФГ "8 березня" звернутися до суду з даним позовом. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зокрема, послався на умови пункту 2.2 договору, якими на його думку визначено, що в оплату решти 50% вартості проданого майна відповідач повинен розрахуватися 36 535 кг цукру за ціною 2,80 грн. за 1 кг з тарою, поставивши цукор у період до 20.01.2006 року, в т.ч. … кошти 102 300 грн. Однак, судами попередніх інстанцій встановлено, що всупереч вимогам пункту 11.1 договору, відповідно до яких зміна  його умов або внесення доповнень  до нього можливі лише за згодою сторін, зазначені  зміни до договору (на які послався позивач) внесені рукописним способом та скріплені лише підписом директора СФГ "8 березня" та печаткою цього підприємства, тобто будь-яких змін до договору у встановленому законом або договором  порядку сторони не вносили. Таким чином господарськими судами встановлено, що борг відповідача за вказаним договором  у грошовому виразі становить 2 300 грн., який і був стягнутий на користь позивача оскаржуваними судовими рішеннями.

Стосовно решти вимог СФГ "8 березня"  судова колегія відзначає наступне.

За приписами статті 509 Цивільного кодексу України, зобов’язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Зобов’язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Згідно зі статтею  193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог статей 526, 629 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що всупереч вимогам статті 33 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивачем не доведено, що оплата решти 50% вартості переданого відповідно до договору купівлі-продажу  від 25.09.2005 року майна повинна проводитися у  вищезазначеному позивачем порядку –грошовими коштами, тоді як договором визначений інший порядок розрахунків – шляхом поставки цукру.

Разом з тим, судова колегія касаційної інстанції з урахуванням вимог ст. 44 Господарського процесуального кодексу України та ст. 22 Цивільного кодексу України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для стягнення вартості юридичних послуг та понесених збитків. В частині відмови в стягненні інфляційних втрат та припинення провадження прийняті  у справі рішення судів попередніх інстанцій не оскаржувались.

Касаційна інстанція лише на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Тому доводи касаційної скарги  щодо заперечення встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи  та переоцінки доказів (зокрема, стосовно порядку розрахунків, визначених умовами договору) не входять до кола повноважень суду касаційної інстанції.

З   огляду на викладене  колегія   суддів   вважає, що під   час розгляду справи господарськими судами   попередніх інстанцій фактичні обставини справи встановлено на основі повного і об'єктивного дослідження матеріалів справи, висновки судів відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а відтак, у касаційної інстанції відсутні підстави для скасування прийнятих у справі рішень.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Селянського (фермерського) господарства “8 Березня” залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.09.2006 р. у справі №11/167 залишити без зміни.

Головуючий  суддя

Кравчук Г.А.

Суддя

Мачульський Г.М.

Суддя

Шаргало В.І.