ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2007 р.
№ 7/354

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів:

Головуючого
суддів:
Кочерової Н.О.
Рибака В.В.
Черкащенка М.М.

розглянув касаційну скаргу
Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на постанову
від 20.12.2006
Київського апеляційного господарського суду

у справі
№ 7/354 господарського суду м. Києва

за позовом
відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз"

до
Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про
стягнення 409 719,27 грн.

за участю представників сторін:

від позивача      Сапронов В.В. дов. № 03-5/10 від 01.01.2007

від відповідача  Онищенко І.П. дов. № 384/10 від 29.12.06

Тютюнник С.В. дов. № 372/10 від 29.12.06

ВСТАНОВИВ:

В травні 2006 року відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" звернулось до господарського суду з позовом до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення 409719,27 грн., з яких 207698,50 грн. сума на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, 118543,22 грн. пеня, 83477,55 грн. 3% річних з простроченої суми.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно до укладеного між сторонами договору про надання послуг по транспортуванню природного газу від 30.12.2004 року № 06/04-2308 позивач передав в 2005 році в систему газопроводів, що знаходяться на балансі відповідача, природний газ, що підтверджується актами приймання-передачі послуг які є підставою для проведення розрахунків. Проте, замовником неодноразово порушувались строки сплати послуг виконавця, що є порушенням як умов договору, так і діючого законодавства.

Рішенням господарського суду м. Києва від 02.10.2006 (суддя Якименко М.М.) позов задоволено повністю.

Стягнуто з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 118543,22 грн. пені. 207698,50 грн. збитків від інфляції, 83477,55 грн. 3% річних, 125,84 грн. витрат по сплаті державного мита, 118 грн. на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2006 (судді: Зеленін В.О. –головуючий, Рєпіна Л.О., Моторний О.А.) рішення залишено без змін.

Задовольняючи позов та залишаючи рішення без змін, господарський суд виходив з обґрунтованості позовних вимог.

В касаційній скарзі Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" просить скасувати постанову апеляційного господарського суду та рішення господарського суду і прийняти нове рішення, яким в позові відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого господарського суду або постанова апеляційного господарського суду прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.12.2004 між ВАТ по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" (Виконавець) та ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (Замовник) укладено договір про надання послуг по транспортуванню природного газу в 2005 році № 06/04-2308, відповідно до умов якого відповідач зобов’язувався передати в 2005 році в систему газопроводів, що знаходяться на балансі позивача, природний газ, а позивач здійснити його транспортування для потреб підприємств комунальної теплоенергетики та котелень промислових підприємств, які виробляють теплову енергію для потреб населення, бюджетних установ та організацій.

Відповідно до п. 3.3 договору послуги по транспортуванню газу оформлюються позивачем і відповідачем актами приймання-передачі послуг по транспортуванню, які в свою чергу є підставою для проведення розрахунків.

Пунктом 5.2 договору сторони передбачили, що оплата послуг позивачу по транспортуванню газу здійснюється відповідачем грошовими коштами до 20 числа місяця, наступного за місяцем транспортування газу.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" зобов’язання по договору № 06/04-2308 виконало повністю, що підтверджується актами виконання послуг з транспортування природного газу.

Судовими інстанціями встановлено та відповідачем не спростовано, що дочірньою компанією протягом строку дії договору з січня 2005 по грудень 2005 порушувались строки оплати послуг позивачу.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Чинне законодавство не містить обмежень щодо даного виду відповідальності.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору, господарські суди правомірно, враховуючи вимоги ст. 625 ЦК України, стягнули з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у розмірі 207 698, 50 грн. та 3 % - річних з простроченої суми у розмірі 83 477, 55 грн.

Виходячи з наведеного, господарський суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний господарський дійшли правильного висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних є обґрунтованими.

Згідно ст.ст. 546 та 547 Цивільного кодексу України виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, правочин щодо забезпечення виконання зобов’язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

У відповідності до ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Пунктом 6.2. договору сторони передбачили, що за несвоєчасну оплату послуг по транспортуванню газу у строки, зазначені в пункті 5.2. договору, відповідач сплачує на користь позивача, крім суми заборгованості, пеню за кожний день прострочення платежу із суми простроченого платежу в розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 грудня 2004 року сторонами підписано протокол розбіжностей до договору про надання послуг по транспортуванню природного газу № 06/04-2308 від 30.12.2004, яким п.6.3 включено в новій редакції, відповідно до якого неустойка нараховується виконавцем протягом шести місяців, що передують моменту звернення з позовом.

Задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача пені в сумі 118 543,22 грн., господарський суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний господарський суд не врахували, що позов ВАТ по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" до господарського суду було подано в травні 2006 року, а пеня останнім нарахована за період з січня 2005 по грудень 2005 року (т.1 а.с.54-56).

Отже з висновком судових інстанцій щодо обґрунтованості зробленого позивачем розрахунку пені в сумі 118 543, 22 грн. погодитися не можна, оскільки останній не відповідає вимогам законодавства та умовам укладеного між сторонами договору.

Враховуючи наведене, Вищий господарський суд України вважає, що постановлені судові рішення в частині щодо стягнення пені в сумі 118 543,22 підлягають скасуванню як постановлені, на підставі неправильного застосування норм матеріального права з прийняттям нового рішення про стягнення пені в сумі 24 646,26 грн. за період з липня 2005 по грудень 2005 року.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" задоволені частково в сумі 315 822,31 грн., (з яких 207 698,50 грн. збитків від інфляції, 83 477,55 грн. 3% річних, 24 646,26 грн. пені), то з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" відповідно до підпункту “а” п. 2 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 р. № 7-93 “Про державне мито”, підлягає стягненню державне мито в розмірі –1 відсотку ціни позову, але не менше 6 і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 3158,22 грн.

Статтею ст. 471 ГПК України закріплено, що розмір витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу визначається Кабінетом Міністрів України за поданням Вищого господарського суду України і для всіх позивачів, які не звільнені від сплати державного мита становить 118 грн.

Відповідно до ст. 44 цього Кодексу судові витрати складаються зокрема з витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Отже витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, враховуючи вимоги ст. 44 та ст. 49 ГПК України, стягуються з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 90,95 грн.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Постанову  від 20.12.2006 Київського апеляційного господарського суду та рішення від 02.10.2006 господарського суду м. Києва у справі № 7/354 скасувати в частині стягнення пені в сумі 118 543,22 грн. та судових витрат і прийняти в цій частині нове рішення.

Стягнути з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" пеню  в сумі 24 646,26 грн., державне мито в сумі 3158,22 грн., 90,95 грн.  витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В частині стягнення пені в сумі 93896,96 грн. відмовити.

В решті судові рішення залишити без змін.

Доручити господарському суду м. Києва видати накази.

Головуючий                                                                           Н.Кочерова

Судді                                                                                                В.Рибак

М.Черкащенко