ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"21" серпня 2007 р.
Справа № 11/552/06

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                              Разюк Г.П.

суддів:                                        Колоколова С.І

Петрова М.С.

при секретарі судового засідання Бухтіяровій О.Г.

за участю представників сторін:

від позивача –Андреєвої К.М. за довіреністю №09/72 від 12.01.07р. та Жипалової С.В. за довіреністю №09/91 від 24.05.07р.,

відповідача 1 –Склярова М.М. за довіреністю №03311-01 від 19.03.07р.,

відповідача 2 – Печникова К.А. за довіреністю № 34/11055 від 14.11.06р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства „Миколаївська теплоелектроцентраль”, м. Миколаїв

на рішення господарського суду Миколаївської області від 10.05.2007р.

по справі № 11/552/06

за позовом скаржника

до відповідачів:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю „Зоря-Сервіс”, м. Миколаїв

2)Державного підприємства „Науково-виробничий комплекс газотурбобудування „Зоря - Машпроект”, м. Миколаїв

про визнання договорів недійсними

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2006р. відкрите акціонерне товариство /далі –ВАТ/ „Миколаївська теплоелектроцентраль” звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю /далі –ТОВ/ „Зоря-Сервіс” та державного підприємства „Науково-виробничий комплекс газотурбобудування „Зоря - Машпроект” /далі –ДП „НВКГ „Зоря - Машпроект”/ про визнання недійсними договорів комісії №003-98 від 20.04.1998р. (на поставку та реалізацію природного газу населенню, комунально-побутовим споживачам та бюджетним організаціям), №004-98 від 20.04.1998р. (на поставку та реалізацію природного газу промисловим підприємствам), №001-99 від 17.02.1999р. (для бюджетних організацій та комунально-побутових підприємств), договорів поставки №П/98-7 від 12.01.1998р., №К/98-7 від 12.01.1998р., №К/99-7 від 15.01.1999р., №К-00-7 від 29.02.2000р.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 10.05.2007 р. (суддя Василяка К.Л.) у задоволенні позову відмовлено повністю. Рішення суд першої інстанції мотивував тим, що строк позовної давності, встановлений ст. 71 ЦК УРСР сплинув, що є підставою для відмови у позові про визнання недійсними вказаних договорів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, ВАТ „Миколаївська теплоелектроцентраль” звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Одеської області скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що висновки суду першої інстанції стосовно укладення оспорюваних договорів комісії з дотриманням вимог ст.ст. 395, 396 ЦК УРСР не спростовують висновки про невідповідність зазначених договорів положенням нормативних документів, тому відповідно до ст. 48 ЦК УРСР, спірні договори підлягають визнанню недійсними.

Крім того, скаржник зазначає, що ним не порушено строку позовної давності для звернення до суду із позовними вимогами, оскільки його перебіг почався з 14.10.2006р. –з моменту ознайомлення з постановою УБОЗ УМВС України в Миколаївській області про відмову у порушенні кримінальної справи, тому рішення прийнято з порушенням ст. 76 ЦК УРСР.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ „Зоря-Сервіс” просило суд залишити рішення господарського суду Миколаївської області від 10.05.2007 р. без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Представник ДП „НВКГ „Зоря - Машпроект” у судовому засіданні спростовував доводи апеляційної скарги та також просив залишити оскаржене рішення в силі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, судова колегія прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги й скасування рішення місцевого господарського суду, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладених договорів №П/98-7 від 12.01.1998р., №К/98-7 від 12.01.1998р., №К/99-7 від 15.01.1999р., №К-00-7 від 29.02.2000р. ЗАТ „Н.Ітера” (реорганізовано в ТОВ „Зоря-Сервіс” згідно статуту) зобов’язалося передати, а державне підприємство „Миколаївська теплоелектроцентраль” (перетворене у ВАТ згідно статуту) прийняти та оплатити вартість природного газу.

Відповідно п.п. 4, 5, 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.09.1997р. №1027 „Про порядок забезпечення природним газом народного господарства і населення у 1998 році”, постачання природного газу суб'єктам господарської діяльності здійснюють оптові постачальники природного газу на договірних умовах. Оптові постачальники - юридичні особи всіх форм власності, які зареєстровані на території України і є власниками або консигнаторами природного газу. Оптові постачальники природного газу реалізують природний газ суб'єктам господарської діяльності згідно з умовами діяльності оптових постачальників природного газу за вільними цінами.

Наказом Держнафтогазпрому від 30.09.1997р. №185 „Про Умови діяльності оптових постачальників природного газу”, що був чинний до 20.12.1998р., передбачено, що право на торгівлю природним газом на ринку України надавати оптовим постачальникам –юридичним особам всіх форм власності, які зареєстровані на території України і є власниками або консигнаторами природного газу, та з якими Держнафтогазпром уклав Угоду про право постачання та реалізації природного газу на ринку України.

Пунктом 1 Додатку до Умов діяльності оптових постачальників природного газу передбачено, що Держнафтогазпром надає оптовому постачальнику (власнику) газу право його реалізації споживачам України згідно з наказом Держнафтогазпрому.

Відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 15.12.1998р. №1978 „Про порядок забезпечення природним газом народного господарства і населення у 1999 році”, усі інші суб'єкти господарської діяльності задовольняють свої потреби в природному газі виключно шляхом його закупівлі за прямими договорами з постачальниками природного газу, в тому числі укладених на біржах, а також через аукціони (тендери). Постачальниками природного газу можуть бути юридичні особи всіх форм власності, які на підставі чинного законодавства та з урахуванням цього Порядку отримали ліцензію НКРЕ на право здійснення відповідних видів підприємницької діяльності (п.п.4, 5).

Пунктом 2 Постанови НКРЕ України від 18.12.1998р. №1624 та пунктом 2 Наказу Держнафтогазпрому від 20.12.1998р. „Про умови діяльності постачальників природного газу у 1999 році” визначено, що рішення Держнафтогазпрому та НКРЕ щодо права претендента на постачання природного газу оформляється підписанням Держнафтогазпромом з постачальником угоди на право постачання природного газу на ринку України, яка діє в 1999 році з часу її реєстрації в НКРЕ до отримання ліцензії НКРЕ на відповідний вид діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.11.1999р. №2184 „Про порядок забезпечення галузей національної економіки і населення природним газом у 2000 році” встановлено, що потреба в природному газі бюджетних установ і населення задовольняється за рахунок придбання ресурсів Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”. Усі інші суб'єкти господарської діяльності, в тому числі підприємства комунальної теплоенергетики та котельні промислових підприємств, які відпускають теплову енергію зазначеним споживачам, придбавають природний газ за прямими договорами з його постачальниками та на аукціонах (п.5). Пунктом 12 вказаної постанови продовжено на 2000 рік дію постанови Кабінету Міністрів України від 8.05.1998р. № 629 „Про забезпечення населення, комунально-побутових споживачів і бюджетних організацій Миколаївської області природним газом у 1998 році”, згідно якої відпуск природного газу, закупленого виробничим об'єднанням „Зоря” в акціонерного товариства „Укргазпром” для потреб населення, комунально-побутових споживачів і бюджетних організацій, здійснюється за цінами, встановленими Міністерством економіки для цієї категорії споживачів.

ЗАТ „Н.Ітера” виступав постачальником природного газу для ДП „Миколаївська ТЕЦ” за договорами поставки, які були укладені на підставі договору про сумісну діяльність №003ДС/98 від 14.01.1998р. між Миколаївською обласною держадміністрацією, ВО „Зоря” та ЗАТ „Н.Ітера” та договорів комісії №003-98 від 20.04.1998р. (на поставку та реалізацію природного газу населенню, комунально-побутовим споживачам та бюджетним організаціям), №004-98 від 20.04.1998р. (на поставку та реалізацію природного газу промисловим підприємствам), №001-99 від 17.02.1999р. (для бюджетних організацій та комунально-побутових підприємств). За умовами договорів комісії ВО „Зоря” доручив ЗАТ „Н.Ітера” поставити та реалізувати природний газ населенню, комунально-побутовим споживачам та бюджетним споживачам (за договором №003-98 від 20.01.1998р.), промисловим підприємствам (за договором №004-98 від 20.04.1998р.), бюджетним організаціям, підприємствам комунальної теплоенергетики та котельним промислових підприємств, які відпускають теплову енергію зазначеним споживачам (за договором №001-99 від 17.02.1999р.).

Враховуючи вищевикладене, реалізація природного газу у 1998-1999 рр. без укладання з Держнафтогазпромом Угоди про право постачання та реалізації природного газу на ринку України суб’єктами господарювання, що не є власниками чи консигнаторами природного газу суперечить вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 19.09.1997р. №1027 „Про порядок забезпечення природним газом народного господарства і населення у 1998 році”, постанови Кабінету Міністрів України від 15.12.1998р. №1978 „Про порядок забезпечення природним газом народного господарства і населення у 1999 році”, наказу Держнафтогазпрому від 30.09.1997р. №185 „Про Умови діяльності оптових постачальників природного газу”, постанови НКРЕ України від 18.12.1998р. №1624, наказу Держнафтогазпрому від 20.12.1998р. „Про умови діяльності постачальників природного газу у 1999 році”.

Таким чином колегія погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що умови вказаних договорів комісії стосовно обов’язку ЗАТ „Н.Ітера”, який не був власником або консигнатором природного газу та з яким Держнафтогазпром не було укладено Угоду про право постачання та реалізації природного газу на ринку України, що підтверджується матеріалами справи, укласти договори від свого імені на постачання газу споживачам (п.6.2.1 договорів), у випадку невиконання або неналежного виконання зобов’язань споживачами газу, від свого імені пред’являти позови (п. 6.2.10 договорів), є такими, що суперечать вимогам нормативних актів і у відповідності до приписів ст. 48 ЦК УРСР мають бути визнані недійсними.

Відповідно до вимог ст. 245 ЦК УРСР за договором поставки організація-поставщик зобов'язується передати у певні строки або строк організації-покупцеві (замовникові) у власність (в оперативне управління) певну продукцію згідно з обов'язковим для обох організацій плановим актом розподілу продукції; організація-покупець зобов'язується прийняти продукцію і оплатити її за встановленими цінами.

Постачальником за договорами поставки №П/98-7 від 12.01.1998р., №К/98-7 від 12.01.1998р., №К/99-7 від 15.01.1999р., №К-00-7 від 29.02.2000р. не мало права виступати ЗАТ „Н.Ітера”, а лише ВО „Зоря”, у якого були укладені відповідні Угоди з АТ „Укргазпром” на поставку природного газу №39-2 від 06.01.1998р., №39-3 від 06.01.1998р. і з ДК „Торговий дім „Газ України” НАК „Нафтогаз України” №10-129 від 16.02.1999р., та якому було надано право закуповувати та реалізувати природний газ для населення, комунально-побутових споживачів та бюджетних організацій Миколаївської області згідно з означеною вище постановою Кабінету Міністрів України від 8.05.1998р. № 629 „Про забезпечення населення, комунально-побутових споживачів і бюджетних організацій Миколаївської області природним газом у 1998 році”, термін дії якої продовжувався на 1999-2000 рр.

Отже, оспорювані договори поставки не відповідають ст. 245 ЦК УРСР, а також вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 19.09.1997р. №1027 „Про порядок забезпечення природним газом народного господарства і населення у 1998 році”, постанови Кабінету Міністрів України від 15.12.1998р. №1978 „Про порядок забезпечення природним газом народного господарства і населення у 1999 році”, постанови Кабінету Міністрів України від 28.11.1999р. №2184 „Про порядок забезпечення галузей національної економіки і населення природним газом у 2000 році”, постанови Кабінету Міністрів України від 8.05.1998р. № 629 „Про забезпечення населення, комунально-побутових споживачів і бюджетних організацій Миколаївської області природним газом у 1998 році”, наказу Держнафтогазпрому від 30.09.1997р. №185 „Про Умови діяльності оптових постачальників природного газу”, постанови НКРЕ України від 18.12.1998р. №1624, наказу Держнафтогазпрому від 20.12.1998р. „Про умови діяльності постачальників природного газу у 1999 році”.

При цьому, судова колегія Одеського апеляційного господарського суду не може погодитись з доводами апеляційної скарги та додатково зазначає наступне щодо неправильного обчислення судом строків позовної давності.

Відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003р. №435-XI, до позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред'явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

Статтею 71 ЦК УРСР встановлено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Статтями 75, 76 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перерви перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і ст. ст. 78, 79 цього Кодексу.

Згідно ст. 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Отже, місцевий господарський суд цілком правомірно відмовив у позові з мотивів спливу строку позовної давності, так як право на позов у позивача виникло з моменту укладення договорів поставки, у яких позивач був стороною за цими договорами та виконував їх умови, а також з моменту офіційного оприлюднення нормативно правових актів, що регулювали діяльність у сфері газопостачання протягом 1998-2000 рр.

Безпідставним на думку колегії є посилання скаржника на те, що ним не порушено строку позовної давності для звернення до суду із позовними вимогами, оскільки його перебіг почався не з 14.10.2006р. –з моменту ознайомлення з постановою УБОЗ УМВС України в Миколаївській області про відмову у порушенні кримінальної справи, а з моменту укладання договорів на постачання газу, так як там в преамбулах договорів конкретно вказані оспорювані договори комісії  у якості підстави повноважень ЗАТ „Н.Ітера”,  отже позивач мав змогу ознайомитись з їх змістом та дати їм правову оцінку щодо відповідності вказаних договорів чинним на той час нормативно-правовим актам, тобто повинен був дізнатися про порушення його права з моменту укладання цих договорів і звернутись з відповідним позовом в межах встановленого цивільним законодавством строку.

Крім того, суд першої інстанції підставно відмовив у позові з мотивів пропуску строків позовної давності, оскільки будь-яких поважних причин, які б могли стати підставою у відповідності з ч.2 ст. 80 ЦК УРСР для відновлення цього строку для захисту порушеного права, з матеріалів справи та заяв позивача не вбачається.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Миколаївської області від 10.05.2007р. підлягає залишенню без змін.

Відповідно із ст.49 ГПК України витрати скаржника по сплаті державного мита за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 99,101-105 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 10.05.2007р. по справі № 11/552/06 залишити без змін, а апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства „Миколаївська теплоелектроцентраль” –без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя                                                             Г.П.Разюк

Суддя                                                                                   С.І.Колоколов

Суддя                                                                                   М.С. Петров