ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2007 р.
№ 37/206-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:
Удовиченка О.С.

суддів:
Мамонтової О.М.

Хандуріна М.І.

розглянувши  касаційну скаргу
ВАТ “Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе”

на рішення

та постанову
господарського суду Харківської області від 16.01.2007р.
Харківського апеляційного господарського суду від 26.03.2007р.

у справі
№ 37/206-06 господарського суду Харківської області

за позовом
АК ПІБ (ЗАТ) в особі філії “Орджонікідзевське відділення Промінвестбанку в м. Харків”

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:

ТОВ “ТДТ”

до
ВАТ “Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе”

про
звернення стягнення на заставлене майно

та за зустрічним позовом
ВАТ “Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе”

до
АК ПІБ (ЗАТ) в особі філії “Орджонікідзевське відділення Промінвестбанку в м. Харків”

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:

ТОВ “ТДТ”

про
визнання неукладеним договору застави  товарів в обороті №44 від 22.06.2004р.

в судовому засіданні взяли участь  представники :

Акціонерного комерційного промислово - інвестиційного банку (ЗАТ):

Кондратюк О.А.

ВАТ “Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе”:
Стеценко О.Л., Купчанко М.Л.

ВСТАНОВИВ:

АК ПІБ (ЗАТ) в особі філії “Орджонікідзевське відділення Промінвестбанку в м. Харків” звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до ВАТ “Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе” про звернення стягнення на заставлене майно за договором застави товарів в обороті № 44 від 22.06.2004 р., а саме: тракторів ХТЗ-150К-12 у кількості 6 штук та тракторів ХТЗ -181 у кількості 2 штук.

ВАТ “Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе” подав зустрічну позовну заяву, в якій просив визнати неукладеним договір застави товарів в обороті № 44 від 22.06.2004 р., укладений між сторонами по справі та відмовити позивачеві у задоволенні його первісного позову.

Рішенням господарського суду Харківської області від 16.01.2007 р.  (суддя Доленчук Д.О.) первісний позов задоволено повністю, звернуто стягнення на заставлене майно ВАТ “Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе” за договором застави товарів в обороті № 44 від 22.06.2004 р., а саме: трактори ХТЗ -150К-12 у кількості 6 штук та трактори ХТЗ-181 у кількості 2 штуки на суму 2442259,31 грн. на користь Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство) в особі філії “Орджонікідзевське відділення Промінвестбанку в м. Харкові”. З відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом стягнуті витрати по сплаті держмита у розмірі 24422,59 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. Припинено провадження у справі за зустрічним позовом. Повернуто ВАТ “Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе” згідно п. 3 ч.1 ст. 8 Декрету Кабінеті Міністрів України “Про державне мито” сплачене держмито у розмірі 85 грн. згідно платіжного доручення № 5048 від 08.09.2006 р.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.03.2007р. (судді: Афанасьєв В.В. –головуючий, Бухан А.І., Шевель О.В.) рішення господарського суду Харківської області від 16.01.2007р. залишено без змін.

ВАТ “Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе” звернулось до Вищого господарського суду України  з касаційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 16.01.2007 р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.03.2007р. скасувати, та прийняти нове рішення, яким провадження у справі №37/206-06 щодо звернення стягнення на заставлене майно в погашення заборгованості по сплаті відсотків за неправомірне користування кредитом у сумі 13689 грн., 10518 грн. –інфляційних, 84657 грн. пені, 15033,15 грн. пені, яка нарахована на заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом  за період з 22.06.2005р. по 25.10.2005р. –припинити, в іншій частині –в задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні 19.06.2007р. судом, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 10.07.2007 р.  о 10 год. 55 хв.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм  матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 червня 2004р. між позивачем та третьою особою укладено кредитний договір № 23, згідно з яким ТОВ “ТДТ” було надано кредит в сумі 1500000 гривень з кінцевим терміном повернення 22.06.2005 р.

Згідно з умовами Кредитного договору, відсоткова ставка за користування кредитом становить 23 відсотків річних, розмір комісійної винагороди за управління кредитом - 1 відсоток річних (п.3.2 Кредитного договору). Відсоткова ставка за неправомірне користування кредитом (у випадку порушення строку остаточного повернення всіх коштів за кредитом) становить 30 відсотків річних (п.3.5 Кредитного говору).

Відповідно до п.5.3 Кредитного договору, за несвоєчасну сплату сум кредиту /або відсотків за користування кредитом та/або відсотків за неправомірне користування кредитом, ТОВ “ТДТ” сплачує пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення, та нараховується щоденно.

Згідно з п.5.2 Кредитного договору, у випадку прострочення виконання зобов'язання по поверненню сум кредиту та/або відсотків за користування кредитом /або відсотків за неправомірне користування кредитом ТОВ “ТДТ” зобов'язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ТОВ “ТДТ” за вищезазначеним кредитним договором, 22.06.2004 р. між позивачем та відповідачем по даній справі був укладений договір застави товарів в обороті № 44, п. 1.1 якого визначено, що цей договір забезпечує вимоги заставодержателя, що випливають з кредитного договору № 23   від 22.06.2004 р. (а також всіх додаткових угод до нього).

Пунктом 1.2 - 1.5 договору застави та додатку № 1 до нього визначено, що предметом застави є трактори, які належать ВАТ “ХТЗ” на праві власності, в кількості 8 штук на загальну суму 1019000 гривень, а саме: трактори ХТЗ-150К-12 у кількості 6 штук загальною вартістю 703200 гривень, трактори ХТЗ-181 у кількості 2 штуки загальною вартістю 315800 гривень.

Пунктом 5.1 договору застави передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на майно та його реалізацію в тому числі у випадках: якщо в момент настання строку виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором вони не будуть виконані повністю, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлені відповідно до п. 2.2 кредитного договору строки суми кредиту; та/або при несплаті або частковій несплаті у передбачені кредитним договором строки сум відсотків за користування кредитом, сум комісійної винагороди за управління кредитом (у тому числі і відсотків за неправомірне користування кредитом); та/або при несплаті або частковій несплаті у строк сум неустойки (пені, штрафів), що передбачені Кредитним договором.

Відповідно до п. 5.3 Договору застави, за рахунок коштів, що отримані внаслідок реалізації заставленого майна, позивач має право задовольнити, в тому числі, свої вимоги, що випливають із Кредитного договору, у повному обсязі на момент фактичного задоволення своїх вимог. До сум вказаних вимог входять: несплачена сума кредиту відповідно до умов, передбачених Кредитним договором; несплачені суми відсотків за користування кредитом (комісійної винагороди за правління кредитом), у тому числі і відсотків за неправомірне користування кредитом відповідно до умов, передбачених Кредитним договором; несплачені суми неустойки (пені, штрафів), передбаченої Кредитним договором.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ТОВ “ТДТ” не виконало умови кредитного договору і не повернуло позивачеві кредит у розмірі 1500000 гривень у встановлений у Кредитному договорі строк, не сплатило відсотки за користування кредитом за період з 01.02.2005р. по 23.06.2005р. в розмірі 132349,17 гривень, відсотки за неправомірне користування кредитом за період з 23.06.2005р. по 01.05.2006р. в розмірі 384657,53 гривень та комісійну винагороду за управління кредитом за період з 01.02.2005р. по 01.05.2006р. в розмірі 18750,00 гривень.

Крім того, сума, на яку збільшилась заборгованість ТОВ “ТДТ” з урахуванням індексу інфляції за період з 01.02.2005р. по 01.05.2006р. складає 89019,84. Позивачем нарахована неустойка у вигляді пені за несвоєчасну сплату сум кредиту, відсотків за користування кредитом та відсотків за неправомірне користування кредитом у розмірі 317482,77 гривень.

Таким чином, судами попередніх інстанцій встановлено, що загальна сума заборгованості ТОВ “ТДТ” перед позивачем за кредитом, відсотками за користування кредитом, відсотками за неправомірне користування кредитом, комісійною винагородою з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та пенею за несвоєчасну сплату сум кредиту, відсотків за користування кредитом та відсотків за неправомірне користування кредитом складає 2442259,31 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.02.2006 р. у справі № 7/402-05 встановлений факт порушення ТОВ “ТДТ” умов Кредитного договору та стягнуто з ТОВ “ТДТ” на користь позивача заборгованість за кредитним договором станом на 25.10.2005 р., а саме: за відсотками за неправомірне користування кредитом у сумі 136849 гривень -  пеня за несвоєчасну сплату кредиту у сумі 84657 гривень, пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом та відсотків за неправомірне користування кредитом в сумі 15033,15 гривень, сума, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, в розмірі 10518 гривень. Разом з тим, на дату звернення до суду з даним позовом та на час прийняття оскаржуваного рішення грошові суми, стягнуті за рішенням суду по справі № 37/402-05 не були перераховані на рахунок позивача, що підтверджується листом ДВС в Орджонікідзевському районі м. Харкова від 16.03.2007 р. № ДВ-1.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов’язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 590 Цивільного кодексу України, звернення стягнення на   предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет

застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк

(термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ТОВ «ТДТ»не виконало своїх зобов'язань за кредитним договором № 23 від 22.06.2004 р., забезпеченого договором застави товарів в обороті № 44 від 22.06.2004 р. , а тому місцевим господарським судом обґрунтовано задоволені позовні вимоги позивача.

Доводи касаційної скарги стосовно того, що рішення про звернення стягнення на заставлене майно прийнято в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки мораторій вводиться на задоволення грошових вимог кредиторів до боржника, а в даному випадку, грошові зобов’язання перед позивачем має ТОВ “ТДТ”, предметом зобов’язання ВАТ “Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе”, який знаходиться у процедурі банкрутства є індивідуально визначене майно, а саме –трактори, а вимога позивача до ВАТ “Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе” має речево - правовий характер.

Посилання скаржника на те, що судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, зокрема, п.2 ч.1 ст. 80 ГПК України, якою передбачено припинення провадження у справі у випадку, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який у межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав є необґрунтованим, оскільки зазначеною статтею передбачено необхідність наявності всіх трьох ознак: сторони, предмет і підстави. Як вбачається з матеріалів справи, сторони, предмет та підстави по даній справі та по справі № 37/402-05 є різними.

Що стосується вимог зустрічного позову, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про припинення провадження у справі за зустрічним позовом на підставі п.1 ст.80 ГПК України, оскільки заявлена відповідачем зустрічна позовна вимога про визнання договору застави товарів в обороті № 44 від 22.06.2004 р. неукладеним не відповідає способам захисту цивільних прав, передбачених Цивільним Кодексом та іншими Законами України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані рішення та постанова винесені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв’язку з чим підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями  1115,  1117,  1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ВАТ “Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе” залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 16 січня 2007 р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.03.2007р. у справі №37/206-06 залишити без змін.

Головуючий                                                                          О.С. Удовиченко

Судді                                                                                      О.М. Мамонтова

М.І. Хандурін