СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

2 серпня 2007 року
Справа № 2-5/7623.1-2006

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Гонтаря В.І.,

суддів                                                                      Гоголя Ю.М.,

Щепанської О.А.,

за участю представників сторін:

прокурор - Антоненко Владислав Юрійович, посвідчення № 255 від 26.08.2005 - заступник Генерального прокурора України;

представник позивача - не з'явився - Верховна Рада України;

представник позивача - Кримова Діна Василівна, довіреність № 08/01-07/2005   від 19.06.2007 - Кабінет Міністрів України;

представник позивача - не з'явився - Міністерство оборони України;

представник відповідача - Нанаров Олексій Олександрович, довіреність №  б/н   від 30.07.2007 - товариство з обмеженою відповідальністю "Санді";

представник 3-ої особи - не з'явився - відкрите акціонерне товариство "Кримзалізобетон";

представник 3-ої особи - не з'явився - 8 Гарнізонний будинок офіцерів Військово-морських сил Збройних Сил України;

3-тя особа - не з'явився - Яровенко А.П.;

розглянувши апеляційне подання військового прокурору Сімферопольського гарнізону на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Гаврилюк М.П.) від 26.04.2007 у справі № 2-5/7623.1-2006,

за позовом           Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі (вул. Різницька, 13/15,Київ,01601)

Верховної Ради України (вул. Грушевського, 5,Київ 8,01008)

Кабінету Міністрів України (вул. Грушевського, 12/2,Київ 8,01008)

Міністерства оборони України (Повітрянофлотський пр-т, 6,Київ 1,01001)

до           Товариства з обмеженою відповідальністю "Санді" (вул. Кечкеметська, 180,Сімферополь,95022)

3-ті особи  Відкрите акціонерне товариство "Кримзалізобетон"  (вул. Монтажна, 3, ГРЕС,Сімферополь,95493)

8 Гарнізонний будинок офіцерів Військово-морських сил Збройних Сил України  (вул. Пушкіна, 8,Сімферополь,95000)

Яровенко А.П.  (вул. Санаторна, 18, кв.6, місто Саки)

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Заступник Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним договору міни нерухомого військового майна на житло для військовослужбовців та членів їх сімей від 22.10.2004, укладеного між Міністерством оборони України та товариством з обмеженою відповідальністю "Санді", мотивуючи свої вимоги тим, що при укладенні договору сторонами були порушені вимоги чинного законодавства, а саме: не були дотримані вимоги щодо рівності вартості нерухомості, що належала Міністерству Оборони України і вартості квартири, яка належала товариству з обмеженою відповідальністю "Санді", також позивач вважає, що оскільки майно яке було предметом договору міни є військовим майном, воно мало бути реалізовано відповідно до статті 6 Закону України "Про правовий режим військового майна у Збройних силах України" на підставі результатів тендеру, а дозвіл на відчуження спірного майна був наданий не уповноваженою особою.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.04.2007 (суддя М.П. Гаврилюк) в позові відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, військовий прокурор Сімферопольського гарнізону звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційним поданням в якому просить рішення господарського суду скасувати.

Основний аргумент апеляційного подання полягає в тому, що рішення господарського суду прийнято при порушенні та неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи повторно в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, суд встановив наступне.

22 жовтня 2004 року між Міністерством оборони України та товариством з обмеженою відповідальністю "Санді" укладено договір міни нерухомого військового майна на житло для військовослужбовців та членів їх сімей, за умовами якого, Міністерство оборони України передає нежитлові будівлі та споруди військового містечка № 15 (кінобаза), загальною площею 716,9кв.м., які розташовані по вул. Гагаріна, 3 у місті Сімферополі та приймає від товариства з обмеженою відповідальністю "Санді" сім квартир, розташованих у смт. Приморське, смт. Кіровське, місто Саки.

22.10.2004 вказаний договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу - Ребровою Л.Г., про що зроблений запис у реєстрі № 2450.

Відповідно до пунктів 1.1-1.4 договору, сторони домовилися про обмін, належного їм на праві власності нерухомого майна, а саме: нежитлові будівлі та споруди, загальною площею 716,9кв.м., які розташовані по вул. Гагаріна, 3 у місті Сімферополі та належать державі України на підставі Свідоцтва про право власності № 1625 від 20.09.2004 серії САА № 59696і виданого виконавчим комітетом Сімферопольської міської ради - на 7 квартир розташованих в смт. Кіровське по вул. Дзержинська, 19 кв. 36; вул. Дзержинська, 24, кв. 24; вул. Нова, 5, кв. 41; вул. Жовтнева, 5, кв. 34; - в місті Саки - вул. Санаторна, 6, кв. 18; в місті Феодосія, смт. Приморське - вул. Освіти, 5, кв. 107; вул. Гагаріна, 18, кв. 44, які належать товариству з обмеженою відповідальністю "Санді".

Вартість нерухомого майна, яке підлягає передачі, визначена шляхом оцінки суб'єктами оціночної діяльності за погодженням з державними   органами приватизації. Так, вартість нерухомості, що належить Міністерству оборони України становить 579242,00грн., вартість квартир, які належать товариству з обмеженою відповідальністю "Санді" - 578243,00грн.

Заступник Генерального прокурору України просив суд визнати недійсним договір міни нерухомого майна від 22.10.2004, з мотивів невідповідності його вимогам чинного законодавства.

Судова колегія розглянувши матеріали справи та заслухавши представників сторін вважає, що позовні вимоги Генерального прокурору України задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як на підставу своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що зазначений договір міни не відповідає вимогам закону, при його укладенні недотримані вимоги чинного законодавства, у зв'язку з чим він підлягає визнанню недійсним повністю з  моменту укладення.

Щодо посилання позивачів на невідповідність договору міни частині 1 статті 203 Цивільне кодексу України та статей 5, 6, 14 Положення про порядок відчуження і реалізації військового майна Збройних сил України, судова колегія вважає вказати наступне.

Відповідно до норм статей 5, 6, 14 вказаного Положення, військове майно, повинно реалізовуватися в порядку проведення конкурсу (тендеру). Однак, відповідно до частини 1 статті Закону України "Про правовий режим майна в Збройних силах України" відчуження військового майна здійснюється Міністерством оборони України через уповноважені Кабінетом Міністрів України підприємства та організації, визначені ним за результатами тендеру, після його списання, за винятком майна, визначеного частиною 2 статті 6, а саме того майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить   застосування в повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна, рішення про відчуження військового майна, визначеного у пункті 2 статі 6 приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України.

У відповідності з пунктом 5 Положення про порядок відчуження і реалізації військового майна Збройних Сил України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1919 від 28.12.2000 повноваження суб'єктів підприємницької діяльності на реалізацію військового майна (крім майна, вказаного в пункті 3 та 4 цього Положення), списаного військового майна та військового майна, яке підлягає утилізації, надає Кабінет Міністрів України за пропозицією Міністерства оборони України відповідно до результатів проведених конкурсів (тендерів) з визначення серед суб'єктів тих, що реалізуватимуть військове майно.

Таким чином, відповідно до пункту 3 Положення, повноваження суб'єктів підприємницької діяльності на реалізацію військового майна, яке не є придатним для подальшого використання, але не може бути застосоване у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна (крім майна, вказаного у пункті 4 Положення), а також цілісних майнових комплексів, у тому числі військових містечок та іншого нерухомого майна надає Кабінет Міністрів України у встановленому порядку.

З вказаного слідує, що для реалізації спірного майна, яке було договором міни від 12.10.2004 конкурс (тендер) проводитися не повинен.

Більш того, слід звернути увагу на те, що спірний договір міни від 22.10.2004 був укладений на виконання Наказу Міністра Оборони України № 194 від 01.06.2004 "Про вдосконалення порядку обміну військового майна на житло для військовослужбовців та членів їх сімей", виданий на виконання статті 6 Закону України "Про правовий режим відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил України" та пункту 14 Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1919 від 28.12.2000.

Пункт 1 Наказу Міністра Оборони України № 194 встановлює, що відчуження майна шляхом його передачі юридичним особам в обмін на житло здійснюється відповідно до Положення про порядок відчуження і реалізації військового майна Збройних сил України, Департаментом капітального будівництва і управління фондами Міністерства оборони України на підставі рішення Міністерства Оборони України.

Таким чином, з вказаного слідує, що правовий режим військового майна особливий, та норми цивільного законодавства повинні застосовуватися з урахуванням правового режиму військового майна.

Договір міни від 22.10.2004 укладений на підставі Розпорядження Міністерства Оборони України № 43 від 03.08.2004 (зі змінами та доповненнями 348 від 20.09.2004), яким затверджений перелік військового майна, яке підлягає відчуженню шляхом обміну на житло і наказу директора Департаменту капітального будівництва та управління фондами Міністерства Оборони України від 21.10.2004.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що рішення щодо оформлення відчуження військового майна шляхом його передачі юридичним особам в обмін на житло, прийняте за розпорядженням Міністерства Оборони України, відповідно Наказу Міністра Оборони України № 375 від 30.08.2002 та оформлене належним чином.

Стосовно доводів позивача про відсутність обсягу цивільної дієздатності в особи, яка підписала договір міни від 22.10.2004 від імені Міністерства оборони України - Волинського В.О., судова колегія вважає необхідним звернути увагу на наступне.

Позивач вважає, що дана угода укладена Волинським В.О. з перевищенням повноважень, оскільки Розпорядженням Міністра Оборони України від 02.10.2004 № 6828 довіреності Міністра оборони України, видані до 01 жовтня 2004 року та термін дії яких не скінчився, визнані недійсними.

Однак, за рішенням Міністра Оборони України Генерала армії Кузьмука О.І. від 14.10.2004 дія довіреності, виданої начальнику управління майном та земельних ресурсів - заступнику директора Департаменту капітального будівництва та управління фондами Міністерства оборони України Волинському В.О. була продовжена до 01.01.2005, що підтверджується листом № 7280/з від 15.10.2004.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1-3 та 5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку, що договір міни нерухомого військового майна на житло для військовослужбовців і членів їх сімей від 22.10.2004, укладений між Міністерством оборони України та товариством з обмеженою відповідальністю "Санді" є таким, що був укладений з дотриманням всіх вимог, що встановлені законодавством для таких видів правочинів, а саме: договір міни був укладений в письмовий формі з нотаріальним посвідченням, сторонами додержано усіх істотних умов, договір підписаний повноважними особами та скріплений печатками. Згідно до вимог Закону України "Про нотаріат", Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, при здійсненні операції і завіренні договору, нотаріус перевіряє дотримання вимог законодавства України відносно даного виду договору та витребує всі правовстановлюючі документи на предмет операції.                                         Таким чином, щодо договору міни від 22.10.2004 додержані необхідні умови, з якими пов'язується чинність даного роду правочинів, як купівля-продаж нерухомого майна - нотаріальне посвідчення та державна реєстрація.

На підставі висловленого, апеляційна інстанція вважає, що рішення господарського суду прийнято при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.04.2007 у справі № 2-5/7623.1-2006 залишити без змін.

Апеляційне подання військового прокурору Сімферопольського гарнізону залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                  В.І. Гонтар

Судді                                                                                Ю.М. Гоголь

О.А. Щепанська