КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
УХВАЛА

І
М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

27.03.07 р.          № 11/319а

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:          Дзюбка П.О.

суддів:            Дикунської  С.Я.

Сотнікова С.В.

при секретарі:          Назаровій В.В.

За участю представників:

від позивача:

ОСОБА_1
доручення у справі

від відповідача
:

Рейко
В.М. дов. №1896/9/10-010 від 26.03.07 р.

Нітченко
Ю.В. дов. №54/9/10-010 від 1101.07 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Суб"єкт підприємницької діяльності - фізична особа
ОСОБА_2

на постанову Господарського суду Чернігівської
області від 19.12.2006

у справі № 11/319а  (Бобров Ю.М.)

за позовом           Суб"єкт підприємницької
діяльності - фізична особа ОСОБА_2

до           ДПІ у м. Чернігові

про          визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Чернігівської
області від 19.12.2006 р. у справі №11/319-а у позові відмовлено повністю.

Суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа
ОСОБА_2 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду Чернігівської області
скасувати повністю, прийняти нове рішення, яким визнати недійсним податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові від 12.10.2006р. НОМЕР_1. Вважає, що
оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою та не відповідає дійсності,
при її винесенні судом було порушено норми матеріального права.

ДПІ у
м. Чернігові надала заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить відмовити
в задоволенні позовних вимог СПД ОСОБА_2, оскільки вважає свої дії такими, що
ґрунтуються на нормах чинного законодавства України.

Апеляційний
суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних
представників сторін та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються
вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для справи,
встановив, що постанова Господарського суду Чернігівської області від
19.12.2006 року необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення із наступних мотивів:

ОСОБА_2
зареєстровано як суб'єкт підприємницької діяльності-фізичну особу, взято на
податковий облік в ДПІ у м. Чернігові.

22.01.01р.СПД
ОСОБА_2 включено до реєстру платників ПДВ(свідоцтво НОМЕР_2).

29.11.05.
згідно заяви №7711 виключено з реєстру платників ПДВ. Фактичні види діяльності
позивача - експедиційні послуги, маркетингові послуги, заміна елементів
живлення, роздрібна торгівля на ринках м. Чернігова. Згідно даних Чернігівської
митниці, позивач не перебуває на обліку в митниці як суб'єкт
зовнішньоекономічної діяльності.

Господарським
судом Чернігівської області встановлено, що ДПІ у м. Чернігові була проведена
комплексна документальна перевірка дотримання вимог податкового та валютного
законодавства СПД ОСОБА_2 за період з 01.04.03р. по 31.03.06р.

За
результатом зазначеної перевірки складено акт НОМЕР_3 від 25.05.2006р.

Документальною
перевіркою встановлені порушення:

-          ст.1, ст.5 Указу Президента “Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва”;

-          п.п.4.1 ст.4, абз.2, 3 п.п.4.7 ст.4,
п. п. 6.2.4. п.6.2 ст.6 Закону України “Про податок на додану вартість”
№168/97-ВР від 03.04.1997р. зі змінами та доповненнями;

-          пп..7.3.1, п.7.3 ст. 7 Закону України
“Про податок на додану вартість” №168/97-ВР від 03.04.1997 р. зі змінами та
доповненнями.

Всього
по акту перевірки донараховано ПДВ -50927грн. в т.ч.: за 2003р. - 3137грн., за
2004р. - 19190грн.

На
підставі висновків акту перевірки ДПІ у м. Чернігові прийнято податкове повідомлення-рішення
НОМЕР_1. від 12.10.2006р.

Даним
рішенням позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 50927грн. основного платежу та в сумі 25494,50 грн. штрафних
(фінансових) санкцій, всього 76421,50грн.

Як
вбачається з міжнародних товарно-транспортних накладних, які є в матеріалах
справи, у графі 16 “перевізник” та у графі 23 “підпис та штамп перевізника”
зазначено не СПД ОСОБА_2, а інші перевізники.

Отже,
позивач придбав послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в
міжнародному сполученні у перевізників та реалізовував ці послуги підприємствам
експортерам товарів.

Судом
першої інстанції відповідно до матеріалів справи встановлено, що після
здійснення перевезень позивач виписував на ім'я власників товарів (замовників)
податкові накладні та складав акти виконаних робіт. В цих документах окремими
графами виділялись транспортні послуги по території України, експедиційні
послуги, які оподатковувались за ставкою 20% ПДВ. Вартість транспортних послуг
за межами митної території України, які надавались позивачу перевізниками
(згідно товарно-транспортних накладних та актів виконаних робіт з
перевізниками), оподатковувались за нульовою ставкою ПДВ.

Позивач
мотивує свою апеляційну скаргу тим що судом першої інстанції не взято до уваги,
що податковим органом невірно визначено податкове зобов'язання, оскільки в
даному випадку відсутній об'єкт оподаткування по ПДВ за ставкою 20%, а отже
відсутній обов'язок його сплачувати. Дане твердження скаржника аргументоване тим
що Закон України №168 не містить обмежень щодо того, ким виконуються
транспортні послуги -  чи експортером
товару, чи перевізником, чи посередником-експедитором, єдина вимога - це
повинні бути транспортні послуги, які призначені для використання і споживання
за межами митної території України.

Відповідно
до п. п. 3.1.1 п. 3.1 ст.3 Закону України №158 об'єктом оподаткування є
операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких
знаходиться на митній території України, в тому числі операції з передачі права
власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення
заборгованості заставодавця, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу у
користування лізингоотримувачу (орендарю).

За
нульовою ставкою оподатковуються операції з поставки транспортних послуг
залізничним, автомобільним, морським та річковим транспортом по перевезенню
пасажирів, багажу та вантажобагажу (товаробагажу) за межами державного кордону
України, а саме: від пункту за межами державного кордону України до пункту
знаходження зовнішнього митного контролю України; від пункту знаходження
зовнішнього митного контролю України до пункту за межами державного кордону
України; між пунктами за межами державного кордону України, а також авіаційним
транспортом: від пункту за межами державного кордону України до пункту
проведення митних процедур з пропуску пасажирів, багажу та вантажобагажу
(товаробагажу) через митний кордон на митну територію України (включаючи
внутрішні митниці); від пункту проведення митних процедур з пропуску пасажирів,
багажу та вантажобагажу (товаробагажу) через митний кордон за межі митного
кордону України (включаючи внутрішні митниці) до пункту за межами державного
кордону України; між пунктами за межами митного кордону України (п .п. 6.2.4
п.6.2 ст.6 Закону №168).

Згідно
п.6.1 ст.6 Закону №168 об'єкти оподаткування, визначені статтею 3 цього Закону,
за винятком операцій, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких
застосовується нульова ставка згідно з цим Законом, оподатковуються за ставкою
20 %.

Отже,
судом першої інстанції вірно проаналізовано вищезазначені норми законодавства
та зроблено висновок, що право на застосування нульової ставки ПДВ має лише
платник податку, який безпосередньо надає транспортні послуги з міжнародного
перевезення вантажів.

Відповідно
до матеріалів справи, позивач у 2003-2004р. надав транспортні послуги у вигляді
укладення договорів на вантажні перевезення автомобільним транспортом з іншими
автоперевізниками і тому виступає як окремий продавець всього комплексу послуг,
в тому числі і придбаних у автоперевізників із нульовою ставкою.

Апеляційний
суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі операції повинні
оподатковуватись ПДВ за ставкою 20%.

У
разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового
зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті “б” п.п.
4.2.2 п. 4.2 ст. 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити
штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового
зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку,
збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який
припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає
отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого
органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати,
незалежно від кількості податкових періодів, що минули (п.п. 17.1.3 п.17.1
ст.17 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.00р. №2181-ІІІ).

Судом
першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до цього пункту Закону,
позивачу правомірно нараховано 25463,50грн. штрафних (фінансових) санкцій.
Отже, оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідає вимогам чинного
законодавства.

Колегія
суддів вважає, що доводи Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_2 викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновки господарського
суду Чернігівської області, а Господарський суд Чернігівської області дав
належну оцінку зібраним доказам по справі, виніс обґрунтовану постанову, тому
відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Апеляційний
суд вважає, що Господарський суд Чернігівської області вірно встановив фактичні
обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з нормами матеріального
та процесуального права, а тому залишає постанову без змін, апеляційну скаргу
без задоволення.

З
огляду на викладене вище та керуючись ст. ст. 195, 198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

1.
Апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_2 на постанову Господарського суду Чернігівської області від 19.12.2006
року у справі №11/319-а залишити без задоволення.

2.          Постанову Чернігівської області від
19.12.2006 року у справі №11/319-а за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_2 до ДПІ у м. Чернігові про визнання нечинним
податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

3.          Матеріали справи №11/319-а повернути
до Господарського суду Чернігівської області.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її виготовлення в повному обсязі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після
набрання законної сили, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий суддя          Дзюбко П.О.

Судді

Дикунська  С.Я.

Сотніков С.В.