ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12.06.2007р.
м.Київ
№ 11/278-А

За позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агаєв»

до
Департаменту контролю за   виробництвом та обігом спирту, алкогольних  напоїв і тютюнових  виробів ДПА  України

про
зобов’язання вчинити дії.

Суддя Євсіков О.О.

Секретар судового засідання Дупляк С.А.

Представники

від позивача
- Грушко О.О. (предст. за дов.);

від відповідача
- Тарновецький І.І. (предст. за дов).

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 12.06.2007 о 16 год. 10 хв. проголошуються вступна та резолютивна частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 15.06.2007 на 16 год. 00 хв., про що повідомлено представникам сторін після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з урахуванням вимог ч. 4 ст. 167 КАС України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про зобов'язання Департамент контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних  напоїв  і  тютюнових виробів  ДПА  України  проставити  відмітку про чергову сплату за ліцензію на право оптової торгівлі тютюновими виробами серія АА № 807246 реєстраційний № 001294 від 14.09.2004 з 14.09.2007 по 14.09.2008, на підставі платіжного доручення № 8944 від 21.11.2006.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач надав відповідачу визначений законом перелік документів на продовження дій ліцензії на право здійснення оптової торгівлі тютюновими виробами, в т.ч. платіжне доручення на підтвердження оплати вартості ліцензії, а тому, на думку позивача, відмова відповідача у проставлені відповідної відмітки про продовження дії ліцензії є неправомірною.

Відповідач у письмових запереченнях на позовну заяву та його представник у судовому засіданні проти позову заперечує і вказує, що відповідно до спільного листа Міністерства фінансів України, ДПА України та Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України № 10-308 від 06.11.1996 строк чергової річної сплати наступає через 12 місяців з дня її видачі. Відмітка про внесення чергової сплати ставиться на оригіналі ліцензії органом, що її видав, за умови фактичного надходження встановленої річної плати до бюджету.

Відповідно до статей 251, 252 Цивільного кодексу України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Частина 1 статті 254 ЦК встановлює - строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Відповідач зазначає, що за ліцензію № 001294 від 14.09.2004, видану ТОВ „Торговий дім "Агаєв", здійснено оплату за період з 14.09.2007 по 14.09.2008. Отже, право на здійснення сплати за ліцензію № 001294 від 14.09.2004 на наступний період у позивача наступає лише у вересні 2007 року.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши  пояснення їх представників, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Агаєв»(далі - Товариство) 28.11.2006 звернувся до Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів ДПА України, який до реорганізації мав назву - Департамент з питань адміністрування акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом підакцизних товарів ДПА України (далі - Департамент) із заявою (вихідний № 208 від 28.11.2006) про продовження терміну дії ліцензії на право оптової торгівлі тютюновими виробами, тобто про внесення відмітки про чергову сплату за ліцензію (серія АА № 807246 реєстраційний № 001294 від 14.09.2004) з 14.09.2007 по 14.09.2008 на підставі сплаченого платежу за ліцензію в сумі 125.000,00 грн. 00 коп. (платіжне доручення № 8944 від 21.11.2006), тобто в розмірі, що був визначений Законом України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" в редакції, що була чинною на час здійснення платежу.

До вказаної заяви був доданий повний пакет документів відповідно до вимог Департаменту та чинного законодавства України, а саме: платіжне доручення № 8944 від 21.11.2006  на суму 125.000 (сто двадцять п'ять тисяч) грн. 00 коп.; ліцензія на право оптової торгівлі тютюновими виробами серія АА № 807246 реєстраційний № 001294 від 14 вересня 2004 року; довідка Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва про підтвердження надходження плати за ліцензію на право оптової торгівлі тютюновими виробами № 7537/8/19-020 від 27.11.2006; довідка ДПІ у Солом'янському районі м. Києва про відсутність заборгованості з податків і зборів (обов'язкових платежів) перед бюджетом № 18572/10/24-137 від 27.11.2006.

Таким чином Товариство належним чином виконало необхідні дії, передбачені законодавством України для того, щоб Департамент продовжив термін дії вказаної ліцензії (вніс відмітки про сплату за ліцензію) з 14 вересня 2007 року по 14 вересня 2008 року.

Товариство 03.01.2007 отримало від відповідача листа № 9621 /21-0315 від 28.12.2006, в якому Департамент відмовив Товариству у проставлені відмітки про продовження дії зазначеної ліцензії (у проставленні відмітки про сплату за ліцензію) з 14 вересня 2007 року по 14 вересня 2008 року, як цього просило Товариство. Свою відмову у проставленні відмітки про сплату за ліцензію Департамент мотивував посиланням на законодавство України, в тому числі на спільний лист Міністерства фінансів України, ДПА України та Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України № 10-308 від 06.11.1996 (далі - Лист), а також на Постанову Верховного Суду України від 07.11.2006 у справі за позовом ТОВ «Рік»до Департаменту про стягнення надміру сплаченої плати за ліцензію (далі - Постанова).

Розглядаючи спір по суті, суд відзначає, що ліцензування господарської діяльності пов'язаної з виробництвом та обігом алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється  відповідно до вимог Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (із змінами і доповненнями) (далі - Закон України), який визначає основні засади державної політики в сфері ліцензування виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також Положення "Про впорядкування видачі суб'єктам підприємницької діяльності ліцензій на право оптової торгівлі спиртом етиловим, коньячним, плодовим і виноградним, алкогольними напоями та тютюновими виробами" (далі –Положення № 500), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1999 року № 500, яким визначається порядок видачі ліцензій на право оптової торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами.

Статтею 1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" визначено, що ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта підприємницької діяльності на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Згідно зі ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" ліцензії на оптову торгівлю тютюновими виробами видаються терміном дії на 5 років, період оплати встановлено - щорічно.

Згідно з абз. 2 пункту 16 Положення № 500 відмітка про внесення плати за ліцензію на наступний період проставляється на оригіналі ліцензії на підставі поданих документів, які підтверджують факт надходження до бюджету грошових коштів, а також довідки державної податкової інспекції про відсутність заборгованості перед бюджетом. Плата вноситься щороку. Без відмітки про внесення чергового платежу дія ліцензії зупиняється.

Дані про сплату вносяться до ліцензійної бази даних, а також до Єдиного ліцензійного реєстру. На оригіналі ліцензії та на її копії, яка зберігається у ліцензійній справі суб'єкта підприємницької діяльності у Департаменті, проставляється відмітка про сплату та подовження дії ліцензії.

Водночас частинами 15, 16 ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" встановлено, що дія ліцензії призупиняється у разі несвоєчасної сплати чергового платежу за ліцензію, а поновлюється її дія з моменту зарахування відповідного платежу за ліцензію до бюджету.

Відповідно до статті 15 Закону України (в редакції, чинній на момент звернення позивача до Департаменту) сплата чергового платежу за ліцензії здійснюється у розмірах, встановлених даним Законом, і справляється за кожний наступний щорічний термін дії ліцензій.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України (в редакції, чинній на момент здійснення платежу позивачем та звернення позивача до Департаменту) плата за ліцензію становила 125000,00 грн.

Також ч. 6 ст. 15 Закону України встановлено, що плата за ліцензії справляється органом, що видає ліцензії, у розмірах, встановлених цим Законом, і зараховується до державного бюджету.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що зарахування плати за ліцензію до державного бюджету є тією подією, з настанням якої, дія ліцензії продовжується. Відмітка на ліцензії носить інформаційний характер і призначена для третіх осіб (контролюючих органів, контрагентів, тощо). Відмітка на ліцензії - є підтвердженням того, що відповідний суб'єкт підприємницької діяльності вніс відповідні платежі за ліцензію за відповідний строк її дії.

Згідно зі ст.ст. 6, 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Діяльність Департаменту, його завдання та функції визначаються Законом № 481/95, Положенням про Департамент з питань адміністрування акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом підакцизних товарів ДПА України, затвердженим наказом ДПА України № 331 від 21.08.2001 (до реорганізації, на час виникнення спору), Положенням про Департамент контролю за   виробництвом та обігом спирту, алкогольних  напоїв і тютюнових  виробів ДПА України, затвердженим наказом ДПА України № 71 від 10.02.2007 (чинним на час розгляду спору в суді), та Положенням «Про комісію щодо зупинення, поновлення дії або анулювання ліцензій на виробництво і оптову торгівлю спиртом, алкогольними напоями і тютюновими виробами», затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 229 від 15.05.2001.

Відповідно до вищенаведених норм законодавства в разі надання всіх необхідних документів до Департаменту, що підтверджують продовження дії ліцензії, тобто зарахування плати за відповідну ліцензію до державного бюджету, Департамент зобов'язаний проставити про це відмітку на відповідній ліцензії, тобто підтвердити, що дана ліцензія подовжена.

Відповідач у письмових запереченнях на позовну заяву та його представник у судовому засіданні проти позову заперечує і вказує, що відповідно до спільного листа Міністерства фінансів України, ДПА України та Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України № 10-308 від 06.11.1996 строк чергової річної сплати наступає через 12 місяців з дня її видачі. Відмітка про внесення чергової сплати ставиться на оригіналі ліцензії органом, що її видав, за умови фактичного надходження встановленої річної плати до бюджету.

Відповідач зазначає, що за ліцензію № 001294 від 14.09.2004, видану ТОВ „Торговий дім "Агаєв", здійснено оплату за період з 14.09.2007 по 14.09.2008. Отже, право на здійснення сплати за ліцензію № 001294 від 14.09.2004 на наступний період у позивача наступає лише у вересні 2007 року.

Однак, такі посилання на вказаний лист суд відхиляє з наступних підстав.

По-перше, на час звернення позивача до відповідача крім Тимчасового порядку видачі ліцензій на право імпорту, експорту спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.05.1996 № 493 (на який міститься посилання в спільному листі Міністерства фінансів України, ДПА України та Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України № 10-308 від 06.11.1996), набрало чинності Положення № 500.

По-друге, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст.  9 Бюджетного кодексу України доходи бюджету класифікуються за такими розділами: 1) податкові надходження; 2) неподаткові надходження; 3) доходи від операцій з капіталом; 4) трансферти.

Податковими надходженнями визнаються передбачені податковими законами України загальнодержавні і місцеві податки, збори та інші обов'язкові платежі.

Неподатковими надходженнями визнаються: 1) доходи від власності та підприємницької діяльності; 2) адміністративні збори та платежі, доходи від некомерційного та побічного продажу; 3) надходження від штрафів та фінансових санкцій; 4) інші неподаткові надходження.

Згідно з ч. 1 ст.  29 Бюджетного кодексу України доходи Державного бюджету України включають: 1) доходи (за винятком тих, що згідно з статтями 64, 66 та 69 цього Кодексу закріплені за місцевими бюджетами), що отримуються відповідно до законодавства про податки, збори і обов'язкові платежі та Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів", а також від плати за послуги, що надаються бюджетними установами, які утримуються за рахунок Державного бюджету України, та інших визначених законодавством джерел, включаючи кошти від продажу активів, що належать державі або підприємствам, установам та організаціям, а також проценти і дивіденди, нараховані на частку майна, що належить державі в майні господарських товариств; 2) гранти і дарунки у вартісному обрахунку; 3) міжбюджетні трансферти з місцевих бюджетів.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст.  2 Законів України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», «Про Державний бюджет України на 2007 рік»до доходів загального фонду Державного бюджету України на 2006 та 2007 рік належить в т. ч. плата за ліцензії на певні види господарської діяльності (крім плати за ліцензії, що видаються Радою міністрів Автономної Республіки Крим, виконавчими органами місцевих рад і місцевими органами виконавчої влади, та плати за ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами).

Суд враховує, що плата за ліцензію на право оптової торгівлі тютюновими відповідно до ст. 14 Закону України „Про систему оподаткування” не відноситься до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів).

Водночас цей платіж є надходженням державного бюджету, а отже порядок його справляння може бути визначений виключно законами України та іншими нормативними актами, прийнятими на їх виконання в межах повноважень відповідного державного органу.

Станом як на час звернення позивача до Департаменту, так і до суду жодний нормативний акт не встановлював правила. За яким черговий платіж за продовження ліцензії повинен справлятися після спливу 12 місяців з моменту останнього платежу.

Оскільки лист Міністерства фінансів України, ДПА України та Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України № 10-308 від 06.11.1996 не є законом України, то такий лист на може встановлювати порядку сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), в т.ч. плати за торговий патент на деякі види підприємницької діяльності.

Вказаний лист також не є нормативним актом, оскільки відповідно до Указу Президента України № 493/92 від 03 жовтня 1992 року «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади»нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації. Вказані нормативно-правові акти, набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

У зв'язку з тим, що вищезазначений Лист не пройшов державної реєстрації у Міністерстві юстиції України, він не є нормативно-правовим актом в розуміння законодавства України.

Крім того суд відзначає, що у вказаному Листі, на який посилається Департамент (третій абзац), чітко визначено, що відмітка про внесення чергової сплати ставиться на оригіналі ліцензії органом, що її видав, за умови фактичного надходження встановленої річної плати до відповідного бюджету.

Фактичне надходження річної плати позивача за ліцензію у розмірі, який був встановлений Законом на момент здійснення оплати, підтверджується відповідним платіжним дорученням з відміткою банку та довідкою Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва про підтвердження надходження плати за ліцензію на право оптової торгівлі тютюновими виробами. Ці документи були подані до Департаменту разом із заявою.

Також суд відзначає, що вказаний Лист, на який посилається Департамент, виданий на роз'яснення «Тимчасового порядку видачі ліцензій на право імпорту, експорту, оптової торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 травня 1996 року № 493 (далі - Порядок).

В абзаці 3 п. 16 зазначеного Порядку зазначено, що плата за ліцензію вноситься щорічно, до початку наступного року.

Отже, враховуючи те, що Товариство попередній раз оплачувало ліцензію у березні 2005 року, оплата здійснена Товариством 21.11.2006 (на підставі якої Товариство звернулось до Департаменту з проханням проставити відповідну відмітку на ліцензії) є - своєчасною, тобто оплаченою в межах річного строку такої оплати, та повною, тобто оплаченою у повному розмірі річної плати за ліцензію, який був визначений Законом на момент здійснення оплати.

Посилання Департаменту в підтвердження правомірності відмови Товариству у проставлені відмітки про сплату за ліцензію з 14 вересня 2007 року по 14 вересня 2008 року на Постанову Верховного суду України від 07.11.2006 у справі за позовом ТОВ «Рік»до Департаменту про стягнення надміру сплаченої плати за ліцензію, є необґрунтованим, оскільки вказана Постанова приймалась у справі, в якій досліджувались окремі правовідносини за іншим предметом спору та між іншими сторонами, ніж  у даній справі.

Суд враховує, що Законом України від 17.11.2006 № 374-У «Про внесення змін до деяких законів України щодо плати за ліцензії та акцизного збору на виробництво спиртів, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»були внесені зміни до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", в т. ч. і в частині збільшення розміру річної плати за ліцензію на право оптової торгівлі.

Однак, згідно з його Розділом ІІ, Закон України від 17.11.2006 № 374-У «Про внесення змін до деяких законів України щодо плати за ліцензії та акцизного збору на виробництво спиртів, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»набирав чинності з 01.01.2007 (крім окремих положень, які набирали чинності з 01.07.2007), а був офіційно опублікований в газету «Урядовий кур’єр»від 20.12.2006 № 20, тобто майже через місяць після здійснення позивачем чергового річного платежу та зверхня позивача до Департаменту із заявою про подовження дії ліцензії.

При цьому суд також бере до уваги таке. Частина 3 статті 27 Бюджетного кодексу України закріплює, що закони України, які впливають на формування доходної чи видаткової частини бюджетів, повинні бути офіційно оприлюднені до 15 серпня року, що передує плановому. В іншому разі норми відповідних законів, що впливають на формування доходної та/або видаткової частини бюджетів, застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, наступного за плановим.

Оскільки в правовому полі України як на час звернення позивача до відповідача з вимогою продовжити термін дії ліцензій, так і на час прийняття рішення у судовій справі відсутні нормативно-правові акти, які б визначали, що строк чергової річної сплати наступає через 12 місяців з дня її видачі (здійснення останнього платежу), а також, враховуючи те, що  позивач надав відповідачу визначений законом перелік документів на продовження дій ліцензії на право здійснення оптової торгівлі тютюновими виробами, в т.ч. платіжне доручення на підтвердження оплати вартості ліцензії, то за таких обставин відмова відповідача у проставлені відповідної відмітки про продовження дії ліцензії є неправомірною.

Суд також бере до уваги, що згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач суду не надав.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності  суб'єкта  владних  повноважень обов'язок  щодо доказування правомірності свого рішення, дії  чи  бездіяльності покладається  на   відповідача,   якщо   він заперечує проти адміністративного позову.

В супереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт  владних  повноважень не довів правомірності його відмови у проставленні відповідної відмітки про продовження дії ліцензії.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні спору керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.  94 КАС України судові витрати позивача підлягають відшкодуванню йому з Державного бюджету України.

Разом з тим, у судовому засіданні 12.06.2007 повноважний представник позивача звернувся до суду з письмовою заявою (в справі) про відмову від присудження на його користь судових витрат та не заперечує проти їх понесення за власний рахунок. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 97 КАС України, судові витрати позивача компенсації не підлягають та покладаються на нього.

Керуючись ст.ст. 9, 69-71, 86, 89, 90, 94, 97, 158-163 КАС України, господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Зобов'язати Департамент контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних  напоїв  і  тютюнових виробів  Державної податкової адміністрації   України  (ідент. код 34965046, 01001, м. Київ, вул. Бориса Грінченка, 1) проставити  відмітку про чергову оплату Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агаєв»(ідент. код 33051523, 03151, м. Київ, вул. Волинська, 37) ліцензії на право оптової торгівлі тютюновими виробами серія АА № 807246 реєстраційний № 001294 від 14.09.2004 з 14.09.2007 по 14.09.2008, на підставі платіжного доручення № 8944 від 21.11.2006.

Судові витрати покласти на позивача.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.  ст.  185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                              О.О.Євсіков

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі –15.06.2007.