СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14.02.07                                                                                 Справа № 9/910н-ад

Суддя Ворожцов А.Г., розглянувши матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Айдарська Нива»смт. Новоайдар

до Старобільської міжрайонної державної податкової інспекції Луганської області в особі Новоайдарського відділення

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

в присутності представників:

від позивача –Ковальов В.І., дов. № 36 від 16.08.06,

від відповідача –Вишнякова З.М. - ст.держ.подат.інсп., дов. № 11/10 від 05.01.07.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним податкового повідомлення – рішення Старобільської МДПІ від 20.01.2006р. №/0 в частині визначення ПДВ в сумі 29746грн. та застосування фінансових санкцій в сумі 34046,00грн.

Відповідач,  Старобільська МДПІ, проти позову заперечує, посилаючись на висновки акту виїзної комплексної планової документальної перевірки від 11.01.06р. № 3/2342-31432024, норми Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97-ВР від 03.04.97р. (далі –Закон про ПДВ), постанови КМУ від 26.02.99р. № 271 «Про порядок акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільгоспвиробниками –платниками на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах з власної сільськогосподарської сировини»(далі –Постанова 271) та Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000р. № 2181-ІІІ (далі –Закон 2181).

В обгрунтування позовних вимог позивач виклав таке.

З 18.11.05р. по 27.12.05р. податковою службою була проведена перевірка додержання позивачем вимог податкового законодавства за період з 01.07.04р. по 30.09.05р., за результатами якої 11.01.06р. був складений акт перевірки № 3/2342-31432024, яким встановлено заниження ПДВ на суму 29746,0 грн.

За висновками акту перевірки позивачем були порушені пп. 7.3.1 ст. 7, п. 11 ст. 11 Закону про ПДВ та абз. 4 Постанови 271. Податковий орган зазначив, що позивачем по скороченій декларації помилково віднесено ПДВ від продажу товарів для операцій, які повинні відображатися по загальній декларації.

На думку позивача, відповідачем вказується заниження ПДВ за періоди, які не входили в період перевірки, а саме: листопад 2003 року –на суму 4897,0 грн., грудень 2003 року –на суму 131,0 грн., що привело до необґрунтованого визначення суми заниження ПДВ на 5028,0 грн., тим самим відповідач необґрунтовано вийшов за межі документальної перевірки, що є порушенням Порядку оформлення результатів документальних перевірок з додержання податкового і валютного законодавства…,затв. наказом ДПА України від 16.09.02р. № 429.

Крім того, період листопада та грудня 2003 року був предметом планової перевірки ДПІ, за якою було прийняте податкове повідомлення-рішення № /0 від 03.11.04р. за актом перевірки № 303/23-01/31432024 від 03.11.04р.

Позивач наполягає на тому, що перевіркою не був донарахований ПДВ, а було лише встановлено його заниження, тому застосування штрафних санкцій було неправомірним.

На підставі акту перевірки відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № /0, яким позивачу визначено податкове зобов’язання з ПДВ в сумі 63792,0 грн., з яких 29746,0 грн. –основний платіж, 34046,0 грн. –штрафні санкції.

Оцінивши доводи позивача та відповідача і надані докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог частково з огляду на наступне.

Спірним податковим повідомленням-рішенням на підставі акту перевірки № 3/2342/31432024 від 11.01.06р. позивачу визначено податкове зобов’язання з ПДВ в сумі 63792,0 грн., з яких 29746,0 грн. –основний платіж, 34046,0 грн. –штрафні санкції згідно з пп. «б»4.2.2 ст. 4 Закону 2181;  пп. 7.3.1 ст. 7; п. 11.29 ст. 11 Закону про ПДВ та абз. 2 п. 4 Постанови 271 та встановленням порушення п. 17.1.3 ст. 17 Закону 2181.

Актом перевірки від 11.01.06р. податківцями були встановлені порушення, у т.ч:

·          пп. 7.3.1 ст. 7; п. 11.29 ст. 11 Закону про ПДВ, а саме:

- позивачем помилково віднесено ПДВ від продажу товарів для операцій, які повинні відображатися за загальною декларацією, в результаті чого занижено ПДВ на суму 29746 грн.,

·          пп. 7.4.1 ст. 7; п. 11.29 ст. 11 Закону про ПДВ, а саме:

- позивачем за загальною декларацією до податкового кредиту помилково віднесено ПДВ від отриманих сільськогосподарських послуг, які повинні відображатися за скороченою декларацією, на суму 11667 грн.

·          абз. 3 п. 11.29 ст. 11 Закону про ПДВ та абз. 2 п. 4 Постанови 271, а саме:

-          позивач не перерахував з поточного рахунку на окремий рахунок кошти, які залишаються в їх розпорядженні в сумі 19173 грн. за серпень 2004 року.

Відповідно до пп. 7.3.1 ст. 7 Закону про ПДВ дата виникнення податкового зобов’язання з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яке з подій, що сталися раніше:

-          або дата зарахування коштів від покупця на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу;

-          або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) –дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку.

Відповідно до п. 11.29 ст. 11 Закону про ПДВ суми ПДВ, нараховані сільгоспвиробниками –платниками ПДВ за операціями з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, враховуючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах з власної сировини… залишаються в розпорядженні сільгоспвиробників і використовуються ними на придбання матеріально-технічних ресурсів. Дані за цими операціями відображаються у спеціальній (скороченій) декларації.

Перевіркою було встановлено, що податкове зобов’язання за загальною декларацією позивачем занижено на 29746 грн. До складу податкових зобов’язань податкових декларацій з ПДВ за період липень-грудень 2004 року та січень-вересень 2005 року не включені суми від продажу основних засобів 1, 2 та 3 груп та надані послуги з перевезення школярів, а включені до скороченої декларації по рослинництву.

Відповідно до пп. 17.1.3 ст. 17 Закону 2181 якщо за результатами документальної перевірки контролюючий орган донараховує суму податкового зобов’язання, то платник податків зобов’язаний сплатити штраф у розмірі 10% від суми недоплати (заниження суми податкового зобов’язання) за кожний з податкових періодів, встановлених для такого податку, починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше 50% такої суми та не менше 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Законодавець прийняв норму, згідно з якою підставою для застосування штрафу є факт заниження податкового зобов’язання.

Відповідач документальною перевіркою встановив заниження податкового зобов’язання у розмірі 29746 грн. та правомірно застосував штрафні санкції у розмірі 50% в сумі 14873 грн.

Щодо не перерахування з поточного рахунку позивача на окремий рахунок коштів, які залишаються в його розпорядженні в сумі 19173 грн. за серпень 2004 року, суд вважає наступне.

Відповідно до абз. 3 п. 11.29 ст. 11 Закону про ПДВ у разі нецільового використання акумульованих коштів вони стягуються до Державного бюджету України в безспірному порядку. Порядок акумуляції та використання зазначених коштів визначається Кабінетом Міністрів України.

В акті перевірки на стор. 14 зазначено, що перевіркою встановлене неправомірне користування пільгою з ПДВ за серпень 2004 року, а саме –підприємство не перерахувало з поточного рахунку на окремий рахунок кошти, які залишаються в його розпорядженні. Згідно з постановою КМУ від 11.04.02р. не перераховані на окремий рахунок зазначені кошти вважаються такими, що використовуються не за цільовим призначенням. Позивач проводив розрахунки по заробітній платі, оренду земельних паїв, послугам. Податковий орган в акті констатував, що на особистий рахунок не надійшло 19173 грн.

Аналізуючи вищенаведені норми суд не погоджується з тим, що відповідач включив суму 19173 грн. до складу штрафних санкцій, застосованих спірним рішенням, тому в цій частині спірне податкове повідомлення-рішення не відповідає чинному законодавству.

Відповідно до п. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог. З урахуванням немайнового спору, оскільки позивач просив визнати спірне рішення недійсним, яке було прийняте на суму 63792 грн., а суд задовольнив позов на суму 19173 грн., позивачу повертається держмито у розмірі 1 грн. 02 коп.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом 5-денного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1.  Позов задовольнити частково.

2.  Визнати недійсним податкового повідомлення –рішення Старобільської МДПІ від 20.01.2006р. №/0 в частині застосування фінансових санкцій в сумі 19173,0 грн.

3.  В решті позову відмовити.

4. Повернути з Державного бюджету на користь ТОВ «Айдахська Нива», 93500, Луганська обл., смт. Новоайдар, провул. Сінний, 4, , судові витрати пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1 грн. 02 коп.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 19.02.2007р.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                              А.Г.Ворожцов