ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2007 р.
11:30
Справа №  10/276/06

м. Миколаїв

За адміністративним позовом:  ДАХК “Чорноморський суднобудівний завод”

(54011, м.Миколаїв, вул.Індустріальна, 1)

до  відповідача:  Миколаївської міської ради

(54027, м.Миколаїв, вул.Адміральська, 20)

Суддя Василяка К.Л.

при секретарі судового засідання Заболотній І.В.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

від позивача: Авраменко Г.В. –дов. №412/40 від 16.01.2007р.

від  відповідача: Дмитрієва Т.В. –дов. №2269/20/22 від 05.07.2006р.

СУТЬ СПОРУ: позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним рішення Миколаївської міської ради від 23.12.2005р. №40/27.

Відповідач адміністративний позов не визнає, посилаючись на наступне:

- постановою господарського суду від 17.04.2006р. по справі №3/83/06 позовні вимог позивача були задоволені і рішення Миколаївської міської ради визнано недійсним, тобто, на день звернення позивача до суду вже існувало рішення з даного спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, що є підставою для закриття провадження у справі;

- дія мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою господарського суду Миколаївської області від 30.06.2004 по справі №10/112, не поширюється на зобов'язання ДАХК „Чорноморський суднобудівний завод” щодо сплати земельного податку, які виникли після його введення у 2005 році;

- рішення від 23.12.2005 № 40/27 про припинення права ДАХК „Чорноморський суднобудівний завод” постійного користування земельною ділянкою по вул. Індустріальній, 1 у м.Миколаєві ухвалено Миколаївською міською радою в межах своєї компетенції з дотриманням вимог чинного законодавства.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд -

в с т а н о в и в:

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.01.1995 №17 Державному підприємству „Чорноморський суднобудівний завод” було надано в постійне користування земельну ділянку площею 302,3267 га для виробничої діяльності, на підставі якого видано Державний акт на право постійного користування землею від 03.03 1995р. №371.

У 2001 році Державне підприємство „Чорноморський суднобудівний завод” було перетворено на Державну акціонерну холдингову компанію „Чорноморський суднобудівний завод”.

На підставі прийнятих протягом 2001-2004рр. Миколаївською міською радою рішень проведені зміни у землекористуванні ДАХК „Чорноморський суднобудівний завод”, які внесені до Державного акту на право постійного користування землею від 03.03.1995р. №371, у зв'язку з чим станом на 2005 рік у постійному користуванні ДАХК „Чорноморський суднобудівний завод” перебувала земельна ділянка площею 191,0518 га.

06.10.2005р. Миколаївським міським головою на адресу позивача було направлено лист №2882/05-03-14, в якому ДАХК "Чорноморський суднобудівний завод” було повідомлено про те, що в зв’язку зі зверненням до виконкому міської ради податкової інспекції в м.Миколаєві з повідомленням про систематичну несплату ДАХК "ЧСЗ" земельного податку (більш ніж півроку) за користування земельною ділянкою по вул.Індустріальній,1 та наявності в зв'язку з цим заборгованості по платі земельного податку в розмірі 23,9 тис.грн. за 2004 рік та 550 тис.грн. за 2005 рік, згідно з п.”д” ст.141 Земельного кодексу України на чергове засідання міської ради буде винесено питання щодо припинення права постійного користування землею ДАХК “ЧСЗ” та погашення Державного акта на право постійного користування землею №391.

23 грудня 2005 року Миколаївською міською радою було прийнято рішення №40/27 “Про припинення права Державної акціонерної холдингової компанії “Чорноморський суднобудівний завод” постійного користування земельною ділянкою по вул.Індустріальній,1 у м.Миколаєві”.

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати рішення Миколаївської міської ради від 23.12.2005р. №40/27 недійсним, як таке, що не відповідає вимогам чинного законодавства  та винесене відповідачем з перевищенням своїх повноважень.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на наступне.

Відповідно до положень ст.159 Земельного кодексу України, земельні спори розглядаються органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у місячний термін з дня подання  заяви.

Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання розгляд спору переноситься.

Стаття 160 Земельного кодексу України передбачає права та обов'язки сторін при розгляді земельних спорів, а саме: “Сторони, які беруть участь у земельному спорі, мають право знайомитися з матеріалами щодо цього спору, робити з них виписки, брати участь у розгляді земельного спору, подавати документи та інші докази, порушувати клопотання, давати усні і письмові пояснення, заперечувати проти клопотань та доказів іншої сторони, одержувати копію рішення щодо земельного спору, і у разі незгоди з цим рішенням, оскаржувати його”.

ДАХК “ЧСЗ” не було повідомлено про час і місце розгляду спору, відповідачем не враховано доводи ДАХК “ЧСЗ” стосовно причин несплати земельного податку.

Позивач вважає, що оскаржуваним рішенням порушено його права та охоронювані законом інтереси та просить визнати рішення недійсним.

Як зазначає відповідач у запереченнях на позов, вказане рішення було прийняте на підставі ч.5  ст.17  Закону України „Про плату за землю”, згідно якої несплата  земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності  виробниками   сільськогосподарської   і   рибної продукції та громадянами протягом року, іншими платниками - протягом півроку вважається систематичною і є підставою для припинення права користування земельними ділянками.

Відповідно до п. „д” ст.141 Земельного кодексу України, систематична несплата земельного податку або орендної плати є підставою припинення права користування земельною ділянкою.

Статтею 12 Земельного кодексу України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин віднесено розпорядження землями територіальних громад.

Позивач був належним чином повідомлений про розгляд спірного питання, тому спірне рішення прийняте Миколаївською міською радою в межах своєї компетенції, з дотриманням вимог чинного законодавства та порядку припинення права користування земельною ділянкою.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суду перевіряють, чи прийняті вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; неупереджено; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливим наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та (або) визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов’язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв’язку з прийняття відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації –позивача по справі.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Статтею 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування приймають рішення в межах компетенції, встановленої законом.

Пунктом “а” статті 12 Земельного кодексу України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин  віднесено розпорядження землями територіальних громад.

Відповідно до п.п.1, 5 ст.60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, територіальним громадам міст належить право комунальної власності на землю. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об’єктами права комунальної власності.

Згідно п.34 ч.1 ст.26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” вирішення відповідно до закону питань земельних відносин є виключно компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до п.”д” ст.141 Земельного кодексу України, систематична несплата земельного податку або орендної плати є підставою припинення права користування земельною ділянкою.

Згідно ч.5  ст.17  Закону України „Про плату за землю” несплата  земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності  виробниками   сільськогосподарської   і   рибної продукції та громадянами протягом року, іншими платниками - протягом півроку вважається систематичною і є підставою для припинення права користування земельними ділянками.

Листом від 06.10.2005р. №2882/05-03-14 позивача було повідомлено, що у зв’язку з несплатою ним земельного податку за користування земельною ділянкою по вул. Індустріальна, 1 за 2004 рік у сумі  23,9 тис. грн.. та за 2005 рік у сумі 550 тис. грн., на чергове засідання міської ради буде винесено питання щодо припинення права постійного користування землею ДАХК “ЧСЗ” та погашення Державного акту на право постійного користування землею №391.

Як вбачається з відмітки канцелярії ДАХК “ЧСЗ”,  вказаний лист було отримано позивачем 11.10.2005р. (вх. №2192), що спростовує його твердження стосовно неповідомлення про час і місце розгляду спірного питання.

Крім того, як слушно зауважує відповідач, пленарні засідання Миколаївської міської ради є відкритими і гласними, за виключенням окремих випадків. Так, відповідно до ст.4.2 Регламенту Миколаївської міської ради, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 07.06.2002р. №2/1, сесії міської ради скликаються в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал. Рішення про проведення сесії доводять до відома депутатів і населення не пізніше ніж за 10 днів до сесії, а як виняток, не пізніше ніж за день із зазначенням часу скликання, місця проведення і питань, які передбачається винести на розгляд ради.

За таких обставин, позивач мав можливість прийняти участь у розгляді спірного питання, але не скористався своїм правом.

Що стосується посилання позивача на поважність причин несплати ним земельного податку, а саме: дію мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство ДАХК “ЧСЗ”, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст.1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” від 14.05.1992р. №2343-XII, під мораторієм   на   задоволення  вимог  кредиторів  розуміється  зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів),  термін виконання  яких настав   до   дня   введення   мораторію,  і  припинення  заходів, спрямованих  на  забезпечення   виконання   цих   зобов'язань   та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих  до прийняття рішення про введення мораторію.

Ухвалою суду від 30.06.2004р. по справі №10/112 введено мораторій на задоволення вимог кредиторів до закінчення провадження у справі про банкрутство ДАХК “ЧСЗ” та зупинено виконання ДАХК “ЧСЗ” грошових зобов’язань і зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), строк виконання яких настав до введення мораторію.

Як вбачається з розрахунку нарахування та сплати земельного податку по ДАХК “ЧСЗ”, доданого до листа ДПІ у м.Миколаєві від 16.12.2005р. №30259/9/15-318/2, заборгованість позивача з земельного податку виникла після введення мораторію, в період з липня 2004 року по листопад 2005р., при цьому з травня по листопад 2005 року (тобто більше ніж півроку) земельний податок позивачем взагалі не сплачувався.

Зазначений факт не заперечується відповідачем.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що при прийнятті рішення №40/27 від 23.12.2005р. Миколаївська міська рада діяла на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано та з урахуванням прав позивача на участь у процесі прийняття спірного рішення.

За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судом не вбачається підстав для задоволення клопотання відповідача стосовно необхідності закриття провадження у справі, оскільки рішення господарського суду від 17.04.2006р. по справі №3/83/06 було скасовано постановою Одеського апеляційного суду. Цією ж постановою позов ДАХК “ЧСЗ” залишено без розгляду, що відповідно до ст.155 КАС України, надало позивачу право звернутись до суду в загальному порядку після усунення підстав, з яких заяву було залишено без розгляду.

Керуючись ст. ст. 87, 94, 98, 118, 160-163, 167, 254 КАСУ господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову відмовити.

Постанова  або ухвала суду першої інстанції,  якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд  першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя
К.Л.Василяка