ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
Тел. 698-166, факс 7-44-62
ПОСТАНОВА

"31" липня 2007 р.
Справа № 18/291

За позовом Відділення
Фонду соціального захисту інвалідів у Чернігівській області

14017, м. Чернігів, вул.
Комінтерну, 14

До Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

14000, АДРЕСА_1

про   стягнення 2388 грн. 74 коп.

Суддя   А.С.Сидоренко Секретар
судового засідання І.В.Морська

Представники сторін:

Від позивача: Асаулко О.О. -нач.
від., дов. від 06.03.2007р. № 03-395/844

Від відповідача: ОСОБА_1 -приватний
підприємець (особисто), ОСОБА_2-представник на підставі усної заяви довірителя

Постанова виноситься після перерви,
оголошеної в судовому засіданні з ІНФОРМАЦІЯ_1р. по ІНФОРМАЦІЯ_2р., на підставі
ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні
ІНФОРМАЦІЯ_2р., на підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України,
оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

СУТЬ СПОРУ:

Відділенням Фонду соціального
захисту інвалідів у Чернігівській області (далі -позивач) заявлено
адміністративний позов до Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення адміністративно -господарських
санкцій в сумі 2337,50 грн. за недотримання у ІНФОРМАЦІЯ_3 році передбаченого
законодавством нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування
інвалідів та 51,24 грн. пені за порушення термінів сплати адміністративно
-господарських санкцій.

Відповідач позовні вимоги не
визнає, мотивуючи свої заперечення відсутністю у Позивача права самостійно
нараховувати адміністративно -господарські санкції, оскільки Законом України
„Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” встановлено, що
відповідні санкції розраховуються самостійно роботодавцями. Щодо наявності
вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів, відповідач зазначає, що
до Чернігівського міського центру зайнятості ним була подана розрахункова
відомість про нарахування і перерахування страхових внесків до Фонду
загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок
безробіття за ІНФОРМАЦІЯ_3 рік, в третьому розділі якої містяться відомості про
наявність вільних робочих місць для інвалідів. Крім того, Відповідач вказує на
відсутність в ІНФОРМАЦІЯ_3 році прибутку, що, на його думку, звільняє від
обов'язку сплати штрафних санкцій.

Розглянувши подані документи і
матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, з'ясувавши
фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по суті, суд ВСТАНОВИВ:

У відповідності зі ст. 18 Закону
України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” від
21.03.1991р. № 875-ХІІ (надалі -Закон № 875-ХІІ) забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств,
установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані
виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні
гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі
зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Статтею 19 Закону № 875-ХІІ
встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової
чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8
до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно
розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно
здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи
з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць
у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається
працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі
підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою,
яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Керівники підприємств,  установ,
організацій,  у тому  числі підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі
незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування
інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість
та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом
порядку.

Згідно форми НОМЕР_1(річна) „Звіт
про зайнятість і працевлаштування інвалідів” за ІНФОРМАЦІЯ_3 рік
середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становила у
відповідача 8 осіб. Чисельність інвалідів -штатних працівників, які повинні
працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону №
875-ХІІ, становила 1 особу.

Як вбачається із вищевказаного
звіту в ІНФОРМАЦІЯ_3 році у відповідача не працював жодний інвалід. Таким
чином, невиконання нормативу становить 1 робоче місце.

Згідно листа Чернігівського
міського центру зайнятості від ІНФОРМАЦІЯ_4р. НОМЕР_2 протягом ІНФОРМАЦІЯ_3
року в центрі зайнятості на обліку перебувало 148 інвалідів, які виявили
бажання працевлаштуватися за сприяння державної служби зайнятості. Відповідач у
ІНФОРМАЦІЯ_3р. не інформував міський центр зайнятості про наявність вакансій
для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону №
875-ХІІ, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих
інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього
Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в
розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві,
установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.
Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15
осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене
для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації,
що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Середньорічна заробітна плата
штатного працівника відповідача обчислена шляхом ділення фонду оплати праці на
середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу, становила в
ІНФОРМАЦІЯ_3 році 4675,00 грн., таким чином сума адміністративно -господарських
санкцій, яку має сплатити відповідач, становить 2337,50 грн.

Адміністративно-господарські
санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських
організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї
статті, самостійно в строк до ІНФОРМАЦІЯ_5, наступного за роком, в якому
відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього
Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських
санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею
250 Господарського кодексу України (ч. 4 ст. 20 Закону № 875-ХІІ).

Відповідно до п. 2 Порядку сплати
підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та
пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007р. № 70,
роботодавці сплачують суму
адміністративно-господарських санкцій відділенням Фонду соціального
захисту інвалідів за місцем їх державної реєстрації як юридичних осіб або
фізичних осіб - підприємців на балансовий рахунок 3510 в установах
Національного банку, відкритий в органах Державного казначейства, або на
балансовий рахунок 2510 в установах комерційних банків до ІНФОРМАЦІЯ_5, що
настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Дані вимоги відповідач не виконав
та адміністративно -господарські санкції в установлений строк не сплатив.

Згідно ч. 2 ст. 20 Закону № 875-ХІІ
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені.
Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки за весь її строк.

Враховуючи наведені приписи чинного
законодавства, відповідачу була нарахована пеня в сумі 51,24 грн., яка на
момент розгляду справи не сплачена.

Оскільки відповідач добровільно
визначену суму адміністративно -господарських санкцій та пені не сплатив,
позивач правомірно звернувся до суду з позовною заявою про стягнення 2388,74
грн.

Посилання відповідача на те, що він
інформував міський центр зайнятості про наявність вільних робочих місць для
інвалідів шляхом подання розрахункової відомості про нарахування і
перерахування страхових внесків до Фонду загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на випадок безробіття за ІНФОРМАЦІЯ_3 рік судом
до уваги не приймаються, виходячи з наступного:

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку
подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007р. № 70,
інформацію про наявність  вільних  робочих  місць
(вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають
центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на  загальнообов'язкове державне соціальне
страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за
погодженням з Держкомстатом.

Згідно з Загальними положеннями
Інструкції щодо заповнення форми звітності № НОМЕР_3 „Звіт про наявність
вакансій”, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики
України від 19.12.2005р. № 420 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції
України 21.12.2005р. за № 1534/11814, відповідно до Закону України "Про
зайнятість населення" підприємства, установи й організації, їх структурні
підрозділи та філії незалежно від форми власності та господарювання повинні за
наявності вакансій у повному обсязі подавати інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакансій) центрам зайнятості за місцем їх реєстрації як платника
страхових внесків.

Форма використовується для
інформування населення про наявність вакансій, сприяння працевлаштуванню
громадян, зареєстрованих у центрах зайнятості як такі, що шукають роботу, для
підбору персоналу на замовлення роботодавців, для оцінки поточної потреби в
кадрах та організації професійної підготовки населення відповідно до потреб ринку
праці.

У разі необхідності підбору
працівників за сприяння центрів зайнятості фізичні особи, у тому числі
підприємці, також можуть інформувати центри зайнятості про наявність вакансій за
цією формою.

Таким чином, при наявності вакансій
для інвалідів відповідач повинен був звітувати до міського центру зайнятості
шляхом подання звітів по формі НОМЕР_3 „Звіт про наявність вакансій”, які б
містили відомості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, їх
кількість та інші необхідні показники.

Відхиляються заперечення
Відповідача про відсутність у Позивача права самостійно нараховувати
адміністративно -господарські санкції, оскільки у відповідності зі ст. 20
Закону № 875-ХІІ, спори, що виникають із правовідносин за статтями 19, 20 цього
Закону, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому
порядку.

Фонд соціального захисту інвалідів,
його відділення мають право захищати свої права та законні інтереси, у тому
числі в суді.

Статтею 20 Закону № 875-ХІІ
визначені цілі та заходи на які використовуються Фондом соціального захисту
інвалідів суми адміністративно -господарських санкцій і пені, що надійшли до
державного бюджету.

Таким чином, внаслідок невиконання
Відповідачем свого обов'язку по обчисленню та своєчасній сплаті адміністративно
-господарських санкцій за недотримання передбаченого законодавством нормативу
робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, порушуються права та
законні інтереси Позивача, оскільки відповідні дії ускладнюють виконання
Позивачем своїх обов'язків по забезпеченню стабільного фінансування заходів
щодо соціального захисту інвалідів.

Звертаючись з адміністративним
позовом до суду, Позивач вказує розмір адміністративно -господарських санкцій,
який Відповідач був зобов'язаний самостійно сплатити. Безпосереднє застосування
адміністративно -господарських санкцій до Відповідача здійснюється, в даному
випадку, судом.

Частиною 3 ст. 20 Закону № 875-ХІІ
встановлено, що сплату адміністративно-господарських санкцій і пені
підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману
працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в
їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Проте, відсутність прибутку не
звільняє Відповідача від сплати штрафних санкцій, адже відповідно до ч. 5 ст.
20 Закону № 875-ХІІ, у разі несплати адміністративно-господарських санкцій або
пені чи неможливості їх сплати за рішенням господарського суду їх стягнення в
примусовому порядку може бути звернено на майно підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, в порядку,
передбаченому законом.

У разі коли роботодавець не одержує
прибутку, сума адміністративно -господарських санкцій сплачується за рахунок
інших джерел відповідно до законодавства (п. 3 Порядку сплати підприємствами,
установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману
працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання
нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів).

За таких обставин позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -фізична чи юридична особа, судові витрати,
здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 19, 20 Закону України
„Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, ст. ст. 71, 94, 158
-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (код НОМЕР_4, відомості про
розрахункові рахунки відсутні) в доход державного бюджету України (Отримувач:
Державний бюджет м. Чернігова, код 22825965, рахунок 0002 в ГУДКУ в
Чернігівській області, МФО 853592) 2337 грн. 50 коп. адміністративно
-господарських санкцій та 51 грн. 24 коп. пені.

Дана постанова може бути оскаржена
до Київського апеляційного адміністративного суду в наступному порядку: про
апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява.
Обґрунтування мотивів  оскарження і
вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої
інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу -з дня складення
в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Дана постанова набирає законної
сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано
заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя                                  (підпис)                               А.С.Сидоренко

Постанова складена у повному обсязі
06 серпня 2007 року.

Суддя                                  (підпис)                               А.С.Сидоренко