ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

07.06.07                                                                                           Справа  № 4/2544-27/346

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді                                                                                Кордюк Г.Т.

суддів:                                                                                                        Давид  Л.Л.

Мурська Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Виробничо-торгівельної фірми «Волиньбудкомплектація», м.Нововолинськ Волинської області.

на рішення господарського суду Львівської області від 20.03.2007р.

у справі №4/2544-27/346

за позовом: Виробничо-торгівельної фірми «Волиньбудкомплектація», м.Нововолинськ Волинської області.

до відповідача: ДП «Львіввугілля», м.Сокаль Львівської області.

про стягнення  коштів упущеної вигоди в розмірі 242033 грн.

Представники:

Від позивача: Куровець М.В.- директор.

Волошин С.І.- представник.

Від відповідача:  Крупіна Т.О.- представник.

Золочівський В.П.- представник.

Представникам сторін роз'яснено права й обов'язки, передбачені ст.22 ГПК України. Заяв про відвід суддів не поступало, від здійснення технічної фіксації судового процесу представники сторін відмовились, клопотань по суті розгляду апеляційної скарги не заявлено.

Рішенням господарського суду Львівської області від 20.03.2007р. у справі №  4/2544-27/346   (суддя   Судова-Хомюк Н.М.)  у   задоволенні   позовних вимог Виробничо - торгівельної    фірми    «Волиньбудкомплектація»,  м. Нововолинськ Волинської області про   стягнення  з   ДП «Львіввугілля»,   м.Сокаль   Львівської області коштів упущеної вигоди в розмірі 242033 грн.

Суд мотивував рішення тим, що подані  позивачем примірники господарських угод не можуть бути доказами завданих збитків, оскільки не підтверджують реального виникнення чи припинення господарських відносин з іншими контрагентами, позивачем не підтверджено складу правопорушення з боку відповідача, а саме наявність шкоди, причинний зв»язок між нанесеною шкодою та збитками, відсутня також вина відповідача, що відповідно є підставою для відмови в позові.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду, вважаючи його таким, що винесено, з порушенням норм матеріального (ст.ст.224,225,226,229 ГК України, ст.ст.22,623 ЦК України) та процесуального права (ст.ст.22,43 ГПК України),  подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове.

Як на підставу апеляційних вимог, скаржник покликається на те, що  договорами підряду  на виконання гірничо-прохідницьких робіт за 2002-2003роки, укладених з шахтами, що входять до ДП «Львіввугілля»підтверджується причинний зв»язок між збитками, які нанесено скаржнику з боку відповідача невиконанням зобов»язання щодо своєчасної оплати  згідно умов даних договорів за виконані роботи, а саме невиконання відповідачем грошового зобов»язання спричинило неможливість провести оплату обов»язкових платежів до бюджету, арешт поточних рахунків скаржника та погіршення ділової репутації і відмову державних та приватних фірм співпрацювати із скаржником, невиплату заробітної плати, припинення його  господарської діяльності та неотримання упущеної вигоди.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, представники  в судовому засіданні, апеляційні вимоги відхилив, вказавши, що  в наведених скаржником аргуме нтах немає законних підстав для скасування рішення господарського суду у цій справі та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення з огляду на її необгрунтованість.

Львівським апеляційним господарським судом встановлено:

Між Виробничо-торгівельною фірмою «Волиньбудкомплектація», м.Нововолинськ Волинської області та ДВАТ шахтою «Лісова»та ДВАТ шахтою «Зарічна»у 2002р. були укладені договори підряду на виконання гірничо-прохідницьких робіт, згідно до умов яких  роботи виконувались протягом 2002-2003 років та були виконані в повному обсязі, про що свідчать підписані акти виконаних робіт.

Відповідно до п.2 Наказу Міністерства палива та енергетики від 24.12.2002р.за №751 « Про реорганізацію ВАТ ДХК «Львіввугілля»та наказу генерального директора ВАТ ДХК «Львіввугілля»від 28.03.2003р. за №39 «Про реорганізацію ВАТ ДХК «Львіввугілля», ДВАТ шахта «Лісова»та ДВАТ шахта «Зарічна» були реорганізовані шлягом приєднання до ДП «Львіввугілля», яке є правонаступником прав та обов»язкІв реорганізованих державних акціонерних товариств в тому числі і вказаних шахт.

Розрахунок за виконані роботи був проведений не в повному обсязі.

Господарським судом Львівської області 30.10.2003р. була затверджена мирова угода по справі 4/1755-6/189, згідно якої ДП «Львіввугілля»зобов»язувалось провести оплату заборгованості згідно графіку погашення заборгованості, починаючи з жовтня 2003р. по січень 2004 року.

Для вирішення питання про стягнення   заборогованості,   ВДВС Сокальського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження по виконанню    листа-претензії    №1/731 від 31.О3.2ООЗр.     про   стягнення з   ДП «Львіввугілля»на користь Виробничо-торгівельної фірми «Волиньбудкомплектація»   77 758,00 грн.   та     239 209,00 грн.  (загальна сума 316 967,36 грн.).

30.12.2005р. відділом примусового виконання рішень державної виконавчої служби Львівської області було винесено постанову про зупинення виконання зведеного виконавчого провадження шодо стягнення з ДП «ЛьвІввугілля»на користь фізичних-юридичннх осіб та Пенсійного фонду боргу на загальну суму 26 022 248,00 грн., у зв»язку з включенням ДП «Львіввугілля»в реєстр підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості у відповідності до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу»від 23.06.2005р.

Відповідач - умови мирової угоди в повному обсязі не виконав.

Виробничо-торгівельна фірма «Волиньбудкомплектація»вважає, що з вини ДП «Львіввугілля»було порушено її цивільні права та нанесено збитки, що не дало змогу підприємству позивача одержати доходи, які б підприємство могло б отримати за звичайних обставин, якби її права не були порушені.

Розмір упущеної вигоди сторона позивача обґрунтовує розміром чистого доходу за 2001-2003рр., який підтверджується фінансовими звітами та складає 242 033,00 грн.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи і прийняте в ній судове рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Відповідно до ст.623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов»язання, доказується кредитором (ч.2 ст.623 ЦК України).

Відповідно до підпункту 2 частини 2 статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Важливим елементом доказування наявності реальних збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відсутність причинного зв'язку як складової цивільного правопорушення робить неможливою відповідальність відповідача.

Згідно з пунктом 1 статті 224 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, що зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

З указаних норм законодавства України випливає, що особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов'язання іншою особою.

Як на підставу  неотриманого доходу в сумі 242033 грн., позивач покликається на фінансові звіти підприємства за 2001-2006р.р. та обґрунтовує неотримання упущеної вигоди чистим доходом підприємств за 2001-2003 роки (304700 + 208600 + 212100:3=242033).

Дані фінансові звіти не є належними та допустимими доказами в розумінні ст.34 ГПК України, які підтверджують неотримання підприємством в 2006р. прибутку (упущеної вигоди), оскільки вимоги грунтуються на припущеннях, що позивач зміг би отримати в 2006 році прибуток. в сумі 212033 грн., що не дає підстав вважати обґрунтованими доводи позивача про достовірний  розмір упущеної вигоди, оскільки остання складається з врахуванням витрат на заробітну плату, витрат на сплату податків та обов»язкових платежів, інших матеріальних та прирівняних до них витрат.

Таким чином позивачем не доведено розмір упущеної вигоди, причинно-наслідковий зв»язок між діями відповідача та збитками.

Згідно зі ст.ст.33,34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,

обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, позивач був зобов'язаний довести в порядку, визначеному чинним законодавством факт понесення фактичних збитків, або неотримання  упущеної вигоди внаслідок неналежного виконання відповідачем грошового  зобов»язання.

Щодо посилання позивача на договори підряду, то такі лише підтверджують факт неналежного виконання відповідачем вимог умов договорів, проте не підтверджують факту понесення позивачем збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язання.

За таких обставин, судова колегія вважає правильним висновок  господарського суду Львівської області  щодо недоведеності позивачем заявлених вимог.

В зв»язку з чим, колегія суддів також вважає необґрунтованим посилання позивача на порушення господарським судом вимог ст.ст.22,43  ГПК України та ст.ст.224,225,226,229 ГК України, ст.ст.22,623 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, Львівський апеляційний господарський суд вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а рішення господарського суду Львівської області від 20.03.2007р.у справі №4/2544-27/346 таким, що винесено з дотриманням вимог чинного законодавства, а отже підстав для його скасування в силу ст.104 ГПК України не вбачається.

Керуючись ст.ст.91,101,103,105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення господарського суду Львівської області від 20.03.2007р.

у справі №4/2544-27/346 залишити без змін,  апеляційну скаргу Виробничо-торгівельної фірми «Волиньбудкомплектація», м.Нововолинськ Волинської області  без задоволення.

2.Матеріали справи №4/2544-27/346   повернути до господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя                                                                                Кордюк Г.Т.

Суддя                                                                                                    Давид Л.Л.

Суддя                                                                                                    Мурська Х.В.