ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2007 р.
№ 4/1958-6/305

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді                                                         Кривди Д.С.,

суддів                                              Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача:        не з’явився

від відповідача:    не з’явився

розглянувши  касаційну  скаргу  Державного підприємства “Стрийський вагоноремонтний завод“

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.04.2007р.

у справі № 4/1958-6/305  Господарського суду Львівської області

за позовом  ДП “Львівський облавтодор“ ВАТ “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України“

до Державного підприємства “Стрийський вагоноремонтний завод“

про стягнення 8136,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ДП “Львівський облавтодор“ ВАТ “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України“ звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Державного підприємства “Стрийський вагоноремонтний завод“ про стягнення  боргу у розмірі 8136,00 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.11.2006р. (суддя З.П.Гоменюк). залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.04.2007р. (судді: О.Л.Мирутенко, Г.М.Гнатюк, Н.М.Кравчук), позовні вимоги  ДП “Львівський облавтодор“ ВАТ “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України“ задоволено повністю, стягнуто з Державного підприємства “Стрийський вагоноремонтний завод“ на користь ДП “Львівський облавтодор“ ВАТ “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України“ 8136,00 грн. вартості виконаних підрядних робіт, витрати по сплаті держмита у розмірі 102,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118,00 грн.

Не погодившись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, Державне підприємство “Стрийський вагоноремонтний завод“ подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2006р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.04.2007р. та прийняти нове рішення, яким залишити позов без розгляду. Свою вимогу Державне підприємство “Стрийський вагоноремонтний завод“ мотивує тим, що господарським судом першої та апеляційної інстанції неправильно застосовано норми  матеріального та процесуального права.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування місцевим та апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Державного підприємства “Стрийський вагоноремонтний завод“ підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи позовні вимоги господарський суд першої та апеляційної інстанції виходили з того, що згідно п. ст. 530 ЦК України якщо строк виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явленя вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Проте, з таким висновком господарського суду попередніх інстанції погодитися не можна з огляду таке.

Господарським судом встановлено, що:

Між позивачем, який є правонаступником Стрійського райавтодору та відповідачем 11.09.2000р. був укладений контракт на проведення ямкового ремонту території Стрийського вагоноремонтного заводу. Підрядником по даному договору виступав Стрийський райавтодор.

Згідно ст. 332 ЦК Української РСР, чинною на час виникнення спірних правовідносин, за договором підряду підрядчик зобов'язується виконати на свій риск певну роботу за завданням замовника з його або своїх матеріалів, а замовник зобов'язується прийняти й оплатити виконану роботу.

Господарським судом встановлено, що відповідно до контракту термін розрахунку було вказано –своєчасний розрахунок. Відповідач прийняв виконані роботи по ямковому ремонту на його території на суму 8136,00 грн. у вересні 2000р.

Правила щодо сплати винагороди підрядчикові на час виникнення спірних правовідносин були встановлені ст. 345 ЦК Української РСР, згідно якої замовник зобов'язаний оплатити виконану підрядчиком роботу після здачі всієї роботи, якщо інше не встановлене законом або договором.

Як вже було зазначено, позивач виконав здав роботу у вересні 2000р. За таких обставин, відповідач за вищезгаданою угодою був зобов’язаний оплатити вартість виконаних позивачем робіт на загальну суму 8136,00 грн. після приймання виконаних робіт за вересень 2000р.

Проте, господарським судом встановлено, що відповідач своє зобов’язання за вищезгаданою угодою не виконав.

Загальний строк позовної давності на час виникнення спірних правовідносин було встановлено ст. 71 ЦК Української РСР, відповідно до якої загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно ст. 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Правила щодо початку перебігу строку позовної давності були встановлені ст. 76 ЦК Української РСР, згідно якої перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Як вже було зазначено, акт приймання виконаних робіт було підписано у вересні 2000р. Отже,  з жовтня 2000р.  у відповідності з вимогами ст. 76 ЦК України починається перебіг строку позовної давності.

Враховуючи, що позивач дізнався про невиконання відповідачем зобов’язання на суму 8136,00  грн. у жовтні 2000р., то строк позовної давності за вимогою щодо сплати зазначеної суми збіг у жовтні 2003р. Проте, позивач звернувся до господарського суду за захистом свого порушеного права у вересні 2006р., що свідчить про пропуск строку позовної давності позивачем.

Наслідки закінчення строку позовної давності було встановлено ст. 80 ЦК Української РСР, згідно якої закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Враховуючи, що позивачем подано позов після закінчення строку позовної давності, то позов задоволенню не підлягає.

Проте, господарський суд попередніх інстанцій не звернув уваги на приписи вищенаведених правових норм, що призвело до їх порушення.

Згідно ч. 1 ст. 111-10 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Оскільки місцевим господарським судом та апеляційним господарським судом порушено вищенаведені правові норми то прийняті у даній справі судові рішення підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 2 ст. 111-9, 111-10, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Державного підприємства “Стрийський вагоноремонтний завод“  задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2006р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.04.2007р. у справі № 4/1958-6/305 скасувати.

В позові відмовити.

Головуючий - суддя                                                Кривда Д.С.

судді                                                                         Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.