СУД
РІШЕННЯ

09.07.07р.

Справа № 39/409-07

За позовом  позивача -1: Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1,               м. Дніпропетровськ

позивача -2:Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, м. Дніпропетровськ

до  Дніпропетровської міської ради, м.
Дніпропетровськ

Третя особа: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Центрторг", м. Дніпропетровськ

про
визнання права власності

Суддя  Ліпинський О.В.

Представники:

від позивача-1 - ОСОБА_3, дов. від 24.04.2007

від позивача-2 - ОСОБА_3, дов. від
24.04.2007

від відповідача - Коптілов Ю.В., дов. від
01.02.2007 № 4/11-82

від третьої особи - не
з"явився

СУТЬ СПОРУ:

СПД ОСОБА_1 та СПД ОСОБА_2
звернулися з позовом про визнання за ними права власності на самовільно
збудоване  нежитлове приміщення 1-а
(офіс) мансардного поверху, літ. А-2, загальною площею 86,4 кв.м., а-8 -сходи,
за адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1, що складається з наступних приміщень:
№ 1 -кабінет -16,00 кв.м.; № 2 -кабінет -8,4 кв.м.; № 3 -санвузол -4.7. кв.м.;
№ 4 кладова -12,0 кв.м.; № 5 коридор -13,1 кв.м.; № 6 -кабінет -9,3 кв.м.; № 7
- кабінет -10,1 кв.м; № 8 -  коридор
-12,8 кв.м. Позивачі просять визнати за ними право власності на спірне майно в
наступних частинах, Позивач -1 (СПД ОСОБА_1) 4/5 частини приміщення, Позивач -2
(СПД ОСОБА_2) 1/5 частини приміщення.

Відповідач письмовий відзив на
позовну заяву суду не надав, повноважений представник в судовому засіданні
проти позову не заперечував, просив суд вирішити спір відповідно до вимог
чинного законодавства України.

Третя особа явку повноваженого
представника в судове засідання не забезпечила, письмових пояснень по суті
спору суду не надала.

За згодою представників сторін, в
судовому засіданні 09.07.2007 оголошено вступну та резолютивну частини судового
рішення, згідно ст. 85 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.08.2002 року Позивачами на
підставі договору купівлі-продажу було придбано у власність нежитлове
приміщення  позиції 1-6, 1-1, площею
112,1 кв. м. в будинку А-1, за адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1, на  які КП Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації” було видано витяги про реєстрацію права власності на
нерухоме майно № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Відповідно до вимог ст. 377 ЦК
України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані, без
зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо
договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір
земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту
частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування.

Рішенням виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради № НОМЕР_3 Позивачам було надано дозвіл на
проектування та проведення реконструкції нежитлової будівлі по АДРЕСА_1  під будівлю комерційного призначення.

В межах земельної ділянки, на які
розташований належний Позивачам об'єкт нерухомості останніми, без отримання
належного дозволу на проведення будівельних робіт, було здійснено добудову
нежитлової будівлі літера А-2, що складається наступних приміщень 1а (офіс)
мансардного поверху, а-8 (сходів) загальною площею 86,4 кв.м.

Таким чином спірне нерухоме майно
вважаються  самочинним будівництвом.

За змістом наданого позивачем
технічного висновку виконаного ТОВ фірма „Технологія” (ліцензія Міністерства
будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України серії АВ
№ 195627 від 28.12.2006) основні несучі конструкції спірного нерухомого майна
знаходяться в доброму стані та придатні для подальшої експлуатації, будівля відповідає
СНиП.

На вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує прав інших осіб.

Визнання  права власності на спірне нерухоме майно за
Позивачами - не порушує права інших осіб (доказів не надано).

Враховуючи наведене, господарський
суд вважає позовні вимоги Позивачів обґрунтованими та такими, що підлягають
задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд також виходив із
наступного.

Відповідно до ст. 316 ЦК України,
правом  власності  є право особи на річ (майно),  яке вона здійснює відповідно до закону за
своєю волею,  незалежно від  волі інших осіб.

Статтею 328 Цивільного кодексу
України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із правочинів. Право  власності вважається набутим правомірно,  якщо інше прямо  не
випливає  із  закону
або  незаконність  набуття
права власності не встановлена судом.

До кола способів захисту цивільних
прав та інтересів чинним законодавством віднесено припинення дії, яка порушує
право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання
обов'язку  в натурі.

Так, відповідно до ст. 15 ЦК
України, кожна  особа  має право на захист свого цивільного права у
разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого  інтересу,  який
не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України передбачає,
кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав
та інтересів може бути визнання права.

Згідно зі ст. 392 Цивільного
кодексу України, власник майна може пред'явити
позов  про  визнання
його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним документа,
який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 49 ГПК України,
стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито
за рахунок другої сторони. Якщо
спір  виник  внаслідок
неправильних    дій    сторони, господарський   суд
має  право  покласти
на  неї  державне
мито незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи наведене, а також
приймаючи до уваги те, що Позивачі
здійснили самочинне будівництво спірного нерухомого майна,
господарський  суд  вважає за необхідне покласти  на
нього судові витрати незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись  ст.ст. 15, 16, 328,  376, 392 ЦК України ст.ст. 4, 32, 33, 43, 44,
49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Визнати за фізичною особою
-підприємцем ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) право власності на 4/5
частини нежитлового приміщення 1-а (офіс) мансардного поверху, літ. А-2,
загальною площею 86,4 кв.м., а-8 -сходи, за адресою: м. Дніпропетровськ,
АДРЕСА_1, що складається з наступних приміщень:

№ 1 -кабінет -16,00 кв.м.;

№ 2 -кабінет -8,4 кв.м.;

№ 3 -санвузол -4.7. кв.м.;

№ 4 - кладова -12,0 кв.м.;

№ 5 - коридор -13,1 кв.м.;

№ 6 -кабінет -9,3 кв.м.;

№ 7 - кабінет -10,1 кв.м;

№ 8 -  коридор -12,8 кв.м.

Визнати за фізичною особою
-підприємцем ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5) право власності на 1/5
частини нежитлового приміщення 1-а (офіс) мансардного поверху, літ. А-2,
загальною площею 86,4 кв.м., а-8 -сходи, за адресою: м. Дніпропетровськ,
АДРЕСА_1, що складається з наступних приміщень:

№ 1 -кабінет -16,00 кв.м.;

№ 2 -кабінет -8,4 кв.м.;

№ 3 -санвузол -4.7. кв.м.;

№ 4 - кладова -12,0 кв.м.;

№ 5 - коридор -13,1 кв.м.;

№ 6 -кабінет -9,3 кв.м.;

№ 7 - кабінет -10,1 кв.м;

№ 8 -  коридор -12,8 кв.м.

Судові витрати у справі покласти на
позивачів.

Суддя

О.В. Ліпинський

Рішення підписано 13.07.2007