ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"25" червня 2007 р.

Справа  № 34/106-07-2331А

25.06.2007р. о 12год.50хв.
господарський суд Одеської області

у складі судді Фаєр Ю.Г.

при секретарі судового засідання
Кулаковській С.А.,

за участю представників від
відповідача: Шульги М.В. - головного державного податкового інспектора сектору
супроводження судових справ юридичного відділу ДПІ у Суворовському районі м.
Одеси, діючого на підставі довіреності №3691/10/10-006 від 19.02.2007р.

розглянув
у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань господарського суду
Одеської області №7 адміністративну справу №34/106-07-2331А

за позовом
Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1

до відповідача
Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси

за участю прокуратури Суворовського
району м. Одеси

про
визнання нечинними податкових повідомлень-рішень та рішень про застосування
штрафних (фінансових) санкцій

СУТЬ СПОРУ: Суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до
Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси, в якій просить
визнати нечинними податкові повідомлення-рішення НОМЕР_1, НОМЕР_2. НОМЕР_3,
НОМЕР_4 та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій НОМЕР_5,
НОМЕР_6,  НОМЕР_7посилаючись на неправомірність
визначення податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі
135165,20грн. внаслідок відсутності порушення позивачем приписів ст.13 Декрету
КМУ «Про прибутковий податок з громадян»від 26.12.1992р. №13-92 (зі змінами та
доп.) та ст.13 Інструкції «Про прибутковий податок з громадян», затвердженої
Наказом ГДПІ від 21.12.1993р. №12; неправомірність визначення податкового
зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 49029грн. та застосованим
штрафним санкціям по цьому податку на суму 24514,50грн. внаслідок відсутності
порушення позивачем приписів п.п.7.4.5.п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок
на додану вартість»від 03.04.1997р. (із змінами та доп.), неправомірність
застосування фінансових санкцій на підставі п.1 ст.17 Закону України «Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг»від 06.07.1995 року (із змінами та доповненнями) на суму
4638608грн., внаслідок відсутності порушення позивачем приписів п.1 ст.3
названого Закону, неправомірність застосування штрафних санкцій на підставі
ст.8 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької
діяльності»від 23.03.96р. (із змінами та доп.) на суму 5760грн. внаслідок
відсутності порушення позивачем приписів п.2 ст.2 названого Закону.

Державна податкова інспекція у
Суворовському районі м. Одеси проти позовних вимог заперечує з підстав,
викладених у запереченні на позовну заяву.

04.04.2007р. прокуратура Суворовського району
м.Одеси звернулася до суду із заявою про вступ у справу на стороні відповідача
в порядку ст.60 Кодексу адміністративного судочинства України, яка судом
задоволена.

12.04.2007р. від позивача надійшло
клопотання про розгляд справи за його відсутності та вирішення справи на
підставі наявних доказів.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, суд встановив:

На підставі направлення НОМЕР_8.,
головним державним податковим ревізор-інспектором II рангу відділу
контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб ДПА в
Одеській області Роствінським Костянтином Вікторовичем, начальником II рангу
відділу контролю за фінансовими установами та операціями у сфері ЗЕД Коджебаш
Наталією Сергіївною та державним податковим інспектором II рангу сектора
документальних перевірок відділу оподаткування фізичних осіб ДПІ у
Суворовському районі м. Одеси Паламарчук Наталією Василівною, проведена планова
документальна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання
позивачем податкового та валютного законодавства за період з 01.10.2004р. по
30.06.2006р., за результатами якої складено акт перевірки НОМЕР_9.

Перевіркою встановлено, що позивач
фактично не проводив розрахунки за отриманий товар внаслідок не надання до
перевірки платіжних доручень, касових та інших первинних документів,
підтверджуючих фактичне понесення цих витрат, в порушення ст.13 Декрету КМУ
«Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992р. №13-92 (зі змінами та
доп.) та ст.13 Інструкції «Про прибутковий податок з громадян», затвердженої
Наказом ГДПІ від 21.04.1993р. №12.

Поряд з цим, перевіркою встановлено
завищення податкового кредиту з ПДВ по податковій декларації з ПДВ за грудень
2004р. (НОМЕР_10) на суму 49029,09грн. внаслідок порушення п.п.7.4.5 п.7.4
ст.7. Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997р.,
оскільки позивачем включені до податкового кредиту за грудень 2004р. суми:
29076,6грн. (в т.ч. ПДВ 4846,1грн.), 32947,68грн. (в т.ч. ПДВ 5491,28грн.),
21889,38грн. (в т.ч. ПДВ 3648,23грн.), 4546,38грн. (в т.ч. ПДВ 757,73грн.),
32710,2грн. (в т.ч. ПДВ 5451,7грн.), 53658,3грн. (в т.ч. ПДВ 8943,05грн.),
119346 грн. (в т.ч. ПДВ 19891грн.), не підтверджені на момент перевірки
первинними документами: ВМД типу ім. 40, форми МД-2 та податковими накладними
або іншими подібними документами.

Також в акті перевірки зазначено
про здійснення позивачем торговельної діяльності за готівкові кошти без
придбання торгового патенту у період з 01.10.2004р. по 30.06.2005р. всупереч
приписів п.2 ст.2 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької
діяльності» від 23.03.1996р. (із змінами та доп.).

Крім того, перевіркою встановлено
не проведення позивачем при перебуванні на загальній системі оподаткування
через реєстратор розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних
розрахункових документів суми торгової виручки (готівкові кошти) у розмірі
927721,6грн. (в т.ч. у 2004 році у розмірі 162350грн. та у 1-2 кв. 2005р. у
розмірі 765371,6грн.) всупереч вимог п.1 ст.3 Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг»від 06.07.1995р. (із змінами та доп.).

На підставі цього акту перевірки
відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення НОМЕР_1 про визначення
податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі
135165,20грн. та НОМЕР_11 про визначення податкового зобов'язання по податку на
додану вартість у сумі 49029грн. та застосованим штрафним санкціям по цьому
податку на суму 24514,50грн., рішення про застосування штрафних (фінансових)
санкцій НОМЕР_5 про застосування фінансових санкцій на підставі п.1 ст.17
Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг»від 06.07.1995 року (із змінами та
доп.) на суму 4638608грн.,  НОМЕР_6 про
застосування штрафних санкцій на підставі ст.8 Закону України «Про патентування
деяких видів підприємницької діяльності»від 23.03.96р. (із змінами та доп.) на
суму 5760грн.

Не погоджуючись із зазначеними
податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням про застосування штрафних
(фінансових) санкцій, позивач звернувся до відповідача із скаргою від
13.02.2007р. №7/с/с, за наслідками розгляду якої відповідач прийняв рішення про
результати розгляду первинної скарги від 03.03.2007р. №1900/с/17-0111, яким
залишив без змін оскаржувані податкові повідомлення-рішення НОМЕР_1 та
НОМЕР_11, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій НОМЕР_5 та
НОМЕР_6, а скаргу позивача - без задоволення.

Враховуючи вимоги Порядку
направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень
платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій,
затвердженого наказом ДПА України від 21.06.01р. N253 (зареєстр. в Міністерстві
юстиції України 6.07.01р. за N567/5758) (із змінами та доп.), відповідач
надіслав позивачу нові податкові повідомлення-рішення від 03.03.2007р. НОМЕР_3
про визначення податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в
сумі 135165,20грн., НОМЕР_4про визначення податкового зобов'язання по податку
на додану вартість у сумі 49029грн. та застосованим штрафним санкціям по цьому
податку на суму 24514,50грн.та рішення про застосування штрафних (фінансових)
санкцій НОМЕР_7про застосування штрафних санкцій на підставі ст.8 Закону
України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності»від 23.03.96р.
(із змінами та доп.) на суму 5760грн., НОМЕР_12 про застосування фінансових
санкцій на підставі п.1 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від
06.07.1995 року (із змінами та доп.) на суму 4638608грн.

Не погодившись з наведеними
податковими повідомленнями-рішеннями та рішеннями про застосування штрафних
(фінансових) санкцій Державної податкової інспекції у Суворовському районі м.
Одеси позивач звернувся до господарського суду Одеської області про визнання їх
нечинними.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін та давши їм оцінку в сукупності, суд
дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних
підстав.

У відповідності зі статтею 124
Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі, водночас частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади (до яких належать органи державної
податкової служби) та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог п.2 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Господарський суд відзначає
невипадковість покладення законодавцем обов'язку з доказування правомірності
прийнятого рішення на суб'єкта владних повноважень, оскільки саме останній має
довести законність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, підтвердивши
свої доводи будь-якими фактичними даними (доказами, отриманими на законних
підставах), які знайшли відображення в акті.

Згідно п.1.2 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного
законодавства суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами,
затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України 11.06.2004р.
N326, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.06.2004р. за N803/9402,
плановою документальною перевіркою вважається перевірка фінансово-господарської
діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, яка проводиться відповідно до
вимог статті 2 Указу Президента України від 23 липня 1998р. N817/98 «Про деякі
заходи з дерегулювання підприємницької діяльності»та передбачена в плані роботи
податкового органу. Термін проведення планової документальної перевірки
суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи не повинен перевищувати 30
робочих днів, крім перевірок суб'єктів підприємницької діяльності з річним
сукупним валовим доходом 20 млн. гривень і більше, строк проведення яких може
перевищувати 30 робочих днів. Продовження строків проведення перевірки
здійснюється за рішенням керівника податкового органу вищого рівня.

Згідно акту перевірки НОМЕР_9.
перевірка позивача здійснювалася з 04.12.2006р. по 15.12.2006р., продовжений на
підставі наказів відповідача НОМЕР_13 та НОМЕР_14 зі складанням акту перевірки
10.01.2007р.

Здійснене відповідачем визначення
позивачу податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі
135165,20грн., визначення податкового зобов'язання по податку на додану
вартість у сумі 49029грн. та застосованим штрафним санкціям по цьому податку на
суму 24514,50грн. є неправомірним з наступних підстав.

Згідно із приписами п.п.7.4.1 п.7.4
ст.7 Закону України «Про податок на додано вартість»в редакції, чинній в
перевіряємому періоді, податковий кредит звітного періоду складається із сум
податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою
п.6.1 ст.6 та ст.8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку,
зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті)
та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до вимог п.п.7.4.5 п.7.4
ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997р. (в
редакції, чинній у спірний період) не дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом
прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує
перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Законодавець визначає неможливість
включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку
саме з підстав, викладених в пп.7.4.5 п.7.4. ст.7 Закону України «Про податок
на додану вартість»(в редакції від 25.03.2005р.) із змісту якого вбачається, що
не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені
податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами
згідно з п.п.7.2.6. цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом
документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту,
не підтверджену зазначеними цим пунктом документами.

Тоді як з акту перевірки
відповідача вбачається, що позивачем до перевірки надавалися первинні документи
(ВМД типу ім. 40, форми МД-2), книги придбання, книги продажу, податкові
декларації з податку на додану вартість, що спростовує твердження відповідача
про не підтвердження на момент перевірки первинними документами ВМД типу ім.
40, форми МД-2 чи податковими накладними, включених до складу податкового
кредиту у грудні 2004р. сум ПДВ, оскільки ці документи позивачем відповідачу
надавалися, що свідчить про порушення відповідачем вимог, запроваджених р.ІІ
Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання
податкового та валютного законодавства суб'єктами підприємницької діяльності -
фізичними особами, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації
України 11.06.2004р. N326, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України
30.06.2004р. за N803/9402, безпідставне зменшення позивачу податкового кредиту
в податковій декларації з ПДВ за грудень 2004р. на загальну суму 294171,54грн.,
в т.ч. ПДВ 49029,09грн. (29076,6грн.(в т.ч. ПДВ 4846,1грн.), 32947,68грн.(в
т.ч. ПДВ 5491,28грн.), 21889,38грн. (в т.ч. ПДВ 3648,23грн.), 4546,38грн. (в т.ч.
ПДВ 757,73грн.), 32710,2грн.(в т.ч. ПДВ 5451,7грн.), 53658,3грн.(в т.ч. ПДВ
8943,05грн.), 119346грн.(в т.ч. ПДВ 19891грн.) та неправомірне визначення
податкового зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 49029грн. та
застосованим штрафним санкціям по цьому податку на суму 24514,50грн.

Згідно п.7.1 ст.7 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»від 22.05.2003р. (із змінами та доп.)
ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування, крім випадків,
визначених у пунктах 7.2 - 7.3 цієї статті.

Відповідно до п.22.3 ст.22 цього
закону починаючи з 1 січня 2004 року та до 31 грудня 2006 року ставка
оподаткування, визначена пунктом 7.1 статті 7 цього Закону, встановлюється на
рівні 13 відсотків від об'єкта оподаткування.

Згідно п.22.10 ст.22 цього закону
визнано таким, що втратив чинність, Декрет Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року N 13-92 «Про прибутковий податок з громадян»крім розділу IV у
частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю,
який застосовується з урахуванням положень пункту 9.12 статті 9 цього Закону та
діє до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької діяльності.

Відповідно до ст.13 Декрету
КМУ «Про прибутковий податок з громадян»від 26.12.1992р. №13-92 (із змінами та
доп.) згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян,
одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності
без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та
натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо
пов'язаними з одержанням доходу.

Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною
податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України
та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та
підприємництву. До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

Під час розгляду даної справи
відповідачем надані на розгляд суду документи, які містять опис господарських
операцій, вчинюваних позивачем на протязі періоду, який був предметом
перевірки, а також підтверджують їх виконання і зв'язок витрат, здійснених на
підставі цих документів, з одержанням доходів у перевіряємому періоді.

Таким чином, слід вважати, що
відповідачем не доведено правильність нарахування податку з доходів фізичних
осіб, оскільки висновки, викладені в акті перевірки щодо зменшення валових
витрат позивача за 4 кв.2004р. - 62369грн., за 2005р.-292380грн. шляхом
зменшення його витрат зі здійсненням їх розрахування по нормам, визначеним
Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву з вищевикладених підстав суперечать обставинами
справи.

Здійснене відповідачем застосування
фінансових санкцій на підставі ст.8 Закону України «Про патентування деяких
видів підприємницької діяльності»на суму 5760грн. та застосування фінансових
санкцій на підставі п.1 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від
06.07.1995 року (із змінами та доп.) на суму 4638608грн. є неправомірним з
наступних підстав.

Згідно п.4 р.ІІ Порядку оформлення
результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного
законодавства суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами,
затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України 11.06.2004р.
N326, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.06.2004р. за N803/9402,
не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також
суб'єктивних припущень посадовими особами, що здійснюють перевірку, які не
мають підтверджених доказів, та різного роду висновків щодо дій платника
податків та, за їх наявності, відповідальних осіб за ведення обліку доходів і
витрат суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (наприклад: дій
щодо умислу чи відсутності умислу, "приховування об'єкта
оподаткування", "описка" тощо).

Згідно ст.2 Закону України «Про
патентування деяких видів підприємницької діяльності»від 23.03.96р. (із змінами
та доп.) торговий патент - це державне свідоцтво, яке засвідчує право суб'єкта
підприємницької діяльності чи його структурного (відокремленого) підрозділу
займатися зазначеними в цьому Законі видами підприємницької діяльності.
Торговий патент не засвідчує право суб'єкта підприємницької діяльності на
інтелектуальну власність. Торговий патент придбавається суб'єктами
підприємницької діяльності, предметом діяльності яких є види, зазначені в
частині першій статті 1 цього Закону. Підставою для придбання торгового патенту
є заявка, оформлена відповідно до частини четвертої цієї статті. Встановлення
будь-яких додаткових умов щодо придбання торгового патенту не дозволяється.

Відповідно до ст.3 названого закону
патентуванню підлягає торговельна діяльність - роздрібна та оптова торгівля,
діяльність у торговельно-виробничій (громадське харчування) сфері за готівкові
кошти, інші готівкові платіжні засоби та з використанням кредитних карток, що
здійснюється суб'єктами підприємницької діяльності або їх структурними
(відокремленими) підрозділами у пунктах продажу товарів - магазинах та інших
торгових точках, які знаходяться в окремих приміщеннях, будівлях або їх
частинах і мають торговельний зал для покупців або використовують для торгівлі
його частину; кіосках, палатках та інших малих архітектурних формах, які
займають окремі приміщення, але не мають вбудованого торговельного залу для
покупців; автомагазинах, розвозках та інших видах пересувної торговельної
мережі; лотках, прилавках та інших видах торгових точок у відведених для
торговельної діяльності місцях, крім лотків, прилавків, що надаються в оренду
суб'єктам підприємницької діяльності -фізичним особам та знаходяться в межах
спеціалізованих підприємств сфери торгівлі - ринків усіх форм власності;
стаціонарних, малогабаритних і пересувних автозаправних станціях, заправних
пунктах, які здійснюють торгівлю нафтопродуктами та стиснутим
газом;фабрики-кухні, фабрики-заготівельні, їдальні, ресторани, кафе, закусочні,
бари, буфети, відкриті літні майданчики, кіоски та інші пункти громадського
харчування; оптові бази, склади-магазини або інші приміщення, які
використовуються для здійснення оптової торгівлі за готівкові кошти, інші
готівкові платіжні засоби та з використанням кредитних карток.

Відповідно до ст.1 Закону України
«Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг»реєстратори розрахункових операцій
застосовуються фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності або
юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими
підрозділами), які здійснюють операції з розрахунків у готівковій або в
безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків,
жетонів тощо) продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг, а також уповноваженими банками та суб'єктами
підприємницької діяльності, які виконують операції купівлі-продажу іноземної
валюти.

Однак в порушення вищезазначених
норм матеріального права, відповідач, зазначаючи в акті перевірки про
здійснення позивачем оптової торгівлі квітами, які придбалися у закордонних
постачальників та реалізовувались покупцям у період з 01.10.2004р. по
30.06.2005р. за готівкові кошти та непроведення отриманої торгової виручки у
розмірі 927721,6грн. через реєстратор розрахункових операцій з роздрукуванням
відповідних розрахункових документів, не навів всупереч приписів п.2 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства України переконливих мотивів суті
виявлених порушень, зокрема: не надано доказів, підтверджуючих продаж товару з
послідуючим прийняттям позивачем грошових коштів від покупців за товар в місці
реалізації товарів, в акті перевірки не вказано покупців, яким позивач продавав
за готівкову товар -квіти, місце здійснення цієї торгівлі та отримання грошових
коштів, що свідчить про порушення відповідачем приписів наведеного вище Порядку
оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та
валютного законодавства суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними
особами.

Крім того, відповідачем не надано
суду доказів, що перевірка дотримання вимог Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг»проводилась саме за місцем торгівельної діяльності позивача.

З врахуванням зазначеного,
відповідачем неправомірно застосовано фінансові санкції на підставі ст.8 Закону
України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності»на суму
5760грн.

Викладене спростовує твердження
відповідача, викладені у запереченні проти позову та в акті перевірки.

Згідно ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України: у справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,
чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4)безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням
принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;
8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

За викладених обставин, суд
доходить висновку, що відповідач не довів належним чином законності і
обґрунтованості визначення відповідачем податкового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб в сумі 135165,20грн., визначення податкового зобов'язання
по податку на додану вартість у сумі 49029грн. та застосованим штрафним
санкціям по цьому податку на суму 24514,50грн., застосування фінансових санкцій
на підставі п.1 ст.17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від
06.07.1995 року (із змінами та доп.) на суму 4638608грн., та застосування
штрафних санкцій на підставі ст.8 Закону України „Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності” від 23.03.96р. (із змінами та доп.) на суму
5760грн., а також, що прийняті податкові повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси НОМЕР_1, НОМЕР_2. НОМЕР_3,
НОМЕР_4та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій Державної
податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси НОМЕР_5, НОМЕР_6; НОМЕР_7,
та підстави їх прийняття не відповідають вимогам, викладеним в п.п.1, 3-8 ч.3
ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, позовні вимоги суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені
нею документально підтверджені витрати з Державного бюджету України. З
урахуванням викладеного, позивачу підлягає відшкодуванню судовий збір на суму
3,4грн.

Керуючись ст.ст.71, 72, 94, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позовні вимоги суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2.          Визнати нечинними податкові
повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси
НОМЕР_1, НОМЕР_2. НОМЕР_3, НОМЕР_4 та рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій Державної податкової інспекції у Суворовському районі м.
Одеси НОМЕР_5, НОМЕР_6; НОМЕР_7.

3.          Стягнути з Державного бюджету України
на користь суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_15, АДРЕСА_2) судовий збір на суму
3(три)грн.40коп.

Виконавчий лист видати після
набрання постановою законної сили в разі надходження заяви особи, на користь
якої ухвалено судове рішення.

Постанова господарського суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, встановленого КАС України, якщо таку заяву не було подано; якщо
було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений КАС України, постанова суду набирає законної сили
після закінчення цього строку.

Про апеляційне оскарження рішення
суду (постанови) першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування
мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в
апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга
подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у
повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства
України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя