ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23.04.07
Справа № 2/52(13/144)

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю “Незалежна текстильна компанія - Донецьк” м. Донецьк

до фізичної особи підприємця ОСОБА_1
м. Сєвєродонецьк

про стягнення 2 493 грн. 92 коп.

Суддя

Яресько Б.В.

За участю:

Секретар судового засідання Савенко
В.Ю.

Від позивача

Не прибув

Від відповідача

Не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: Позивач
звернувся з позовом про стягнення боргу в сумі 1866 грн. 17 коп., пені в сумі
175 грн. 17 коп., 3% річних -92 грн. 18 коп., інфляційні нарахування 360 грн.
40 коп.

У судовому засіданні 05.04.2007 року
позивач позов підтримав.

Відповідач відзив на позов і
витребуванні документи не надав, участь свого представника у засіданнях не
забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце проведення
засідань,

Відповідач не повідомив суд про
наявність поважних причин, що перешкоджають йому забезпечити участь у судовому
засіданні свого представника, в зв'язку з чим відповідно до ст. 75 ГПК України
спір розглядається за наявними в справі матеріалами

Розглянувши документи і матеріали,
додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників учасників судового
процесу, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які
мають значення для вирішення спору, господарський суд,

ВСТАНОВИВ,
що 01 лютого 2005 року між сторонами по справі був укладений договір НОМЕР_1 на
поставку товарів згідно якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача,
а останній прийняти та оплатити ткані, з оплатою згідно п. 3.2. договору не
пізніше 10 календарних днів з моменту поставки товару.

Відповідно до п. 5.3. договору
відповідач у разі прострочення оплати товару зобов'язаний сплатити позивачу
пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.

10 червня 2005 року позивач за
накладною № НОМЕР_2 передав відповідачу товар на суму 1866 грн. 17 коп.

14 липня 2005 року позивач направив
відповідачу листНОМЕР_3 з вимогою оплатити товар поставлений 10.06.2005 р. в
сумі 1866 грн. 17 коп.

Відповідач листом НОМЕР_5 визнав факт
одержання продукції 10.06.2005 року на суму 1866 грн. 17 коп., та зобов'язався
оплатити заборгованість в повному обсязі 31.08.2005 року.

Позивач звернувся до господарського
суду Луганської області з позовом в якому просить суд стягнути з відповідача
борг в сумі 1866 грн. 17 коп., пеню в сумі 175 грн. 17 коп. за період з
20.06.2005 року по 19.12.2005 року  3%
річних -92 грн. 18 коп., інфляційні нарахування 360 грн. 40 коп. за період з
20.06.2005 року по 12.02.2007 року., обґрунтовуючи свої вимоги порушенням
відповідачем умов договору, та положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач заперечень проти позову,
або доказів оплати боргу суду не надав.

Встановивши фактичні обставини
справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33, 34
Господарського  процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського  процесуального кодексу України судочинство у
господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення
поданими суду доказами.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається  зобов'язання,  що
виникає  між суб'єктом  господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав,  передбачених
Господарським  кодексом,  в силу
якого  один  суб'єкт
(зобов'язана  сторона,  у
тому  числі боржник)  зобов'язаний
вчинити  певну дію
господарського   чи
управлінсько-господарського  характеру  на користь іншого суб'єкта (виконати  роботу,
передати   майно,   сплатити гроші, надати інформацію
тощо),  або утриматися від певних
дій,  а інший суб'єкт (управнена
сторона,  у тому числі кредитор) має
право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти господарювання
та  інші учасники  господарських відносин  повинні
виконувати  господарські  зобов'язання належним чином відповідно до
закону,  інших правових актів,  договору, а за відсутності   конкретних
вимог  щодо  виконання
зобов'язання  - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських   договорів застосовуються відповідні
положення  Цивільного  кодексу
України  з урахуванням
особливостей, передбачених Господарським
кодексом України.

Статтею 629 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння  відмова  від
зобов'язання  або одностороння зміна  його
умов  не  допускається,
якщо  інше  не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до
умов  договору  та
вимог  цього  Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до   звичаїв   ділового
обороту  або  інших
вимог,  що  звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Порушенням
зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов,
визначених  змістом  зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України зобов'язання повинно виконуватися у встановлений строк.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого  індексу інфляції за весь час
прострочення,  а також три проценти
річних  від  простроченої
суми,  якщо  інший
розмір процентів не встановлений договором або законом

За таких обставин вимоги позивача
підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем, є обґрунтованими,
та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 44,49
Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на
відповідача, а саме державне мито у сумі -102 грн. 00 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 44,49, 75, 82-85
Господарського  процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи
підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 на користь
Товариства з обмеженою відповідальністю “Незалежна текстильна компанія -
Донецьк”  м. Донецьк, вул. Куйбишева 73
ідентифікаційний код  31714498 борг в
сумі 1866 грн. 17 коп., пеню в сумі 175 грн. 17 коп., 3% річних -92 грн. 18
коп., інфляційні нарахування 360 грн. 40 коп., державне мито у сумі -102 грн.
00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у
сумі 118 грн. 00 коп., наказ видати.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя
Б.В. Яресько