ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 липня 2007 р.

№ 20-5/003

Вищий
господарський суд України у складі колегії: головуючого, судді Кузьменка М.В.,
суддів Васищака І.М., Палій В.М., за участю представників сторін ОСОБА_3(дов.
від 16.01.07), ОСОБА_4(дов. від 11.01.07), розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 на
рішення господарського суду м. Севастополя від 2 лютого 2007 року та постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від 26 березня 2007 року у
справі № 20-5/003 за позовом суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 до
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 про розірвання договору
купівлі-продажу та стягнення 10 327 грн. 50 коп.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2006 року приватний
підприємець ОСОБА_2 звернулася до господарського суду м. Севастополя з позовом
до приватного підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору від 27 вересня 2006
року купівлі-продажу та стягнення 8 500 грн. боргу, 1 827 грн. 50 коп. пені з
підстав невиконання зобов'язання, що виникло з договору.

Рішенням господарського суду м.
Севастополя від 2 лютого 2007 року (суддя І. Євдокимов), залишеним без змін
постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 26 березня
2007 року, позов задоволено частково в сумі
8500 грн. та 79 грн. 17 коп. пені; розірвано договір купівлі-продажу від
27 вересня 2006 року; в решті позову відмовлено.

Приватний підприємець ОСОБА_1
просить судові рішення в даній справі скасувати з підстав неправильного
застосування господарськими судами статей 546, 611, 651, 693 Цивільного кодексу
України, статей 193, 230 Господарського кодексу України та закрити провадження
у справі.

Суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_2 просить судові акти залишити в силі.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами встановлено,
що 27 вересня 2006 року сторони уклали договір, на умовах якого відповідач
зобов'язався поставити корпусні меблі на загальну суму 70 000 грн., а
позивач-сплатити їх вартість (далі-Договір).

Покупець здійснив попередню оплату
товару у розмірі 14, 3 відсотка від загальної його ціни - 10 000 грн., що
підтверджується квитанцією НОМЕР_1, а 12 жовтня 2006 року додатково перерахував
8500 грн., отже всього позивач сплатив відповідачу 18 500 грн.

В листопаді 2006 року сторони
частково змінили  первісне  зобов'язання
новим, відповідно до якого кошти в сумі 10 000 грн. були зараховані у
вартість робіт з ремонту приміщення, яке належить позивачеві.

Позивач неодноразово звертався до
відповідача з вимогою здійснити постачання корпусної меблі або повернути
попередню оплату у сумі 8500 грн., а також з пропозицією розірвати Договір.

За правилами статті 693 Цивільного
кодексу України продавець, який одержав суму попередньої оплати товару не
передав його у встановлений строк, покупець має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За обставин невиконання
відповідачем грошових зобов'язань господарські суди, встановивши в його діях
склад цивільно-правової відповідальності, застосувавши до спірних відносин
правила статей 525 і 526 Цивільного кодексу України, обґрунтовано задовольнили
позов в частині стягнення суми основного боргу.

Згідно з  приписами статті  3
Закону України “Про
відповідальність  за
несвоєчасне  виконання грошових
зобов'язань” розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку  України, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

За обставин порушення відповідачем
зобов'язання господарські суди на підставі пункту 7.4 Договору, статті 549
Цивільного кодексу України та статей 230 і 232 Господарського кодексу України
обґрунтовано задовольнили позов в частині стягнення пені за період з 30 жовтня
по 12 грудня 2006 року на загальну суму 79 грн. 17 коп.

За загальним правилом статті 611
Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, можливість для учасника
договору розірвати його.

Статтею 651 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або законом.

За обставин не виконання умов
Договору та дотримання позивачем порядку розірвання договору господарські суди
дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову і в цій частині.

За змістом статей 33 і 34
Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Всупереч вказаним статтям,
відповідач не надав господарським судам доказів, які спростовують позовні
вимоги чи звільняють його від цивільної відповідальності.

Отже, з урахуванням меж перегляду
справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду
справи фактичні її обставини були встановлені господарськими судами на підставі
всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки судів
відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним
застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м.
Севастополя від 2 лютого 2007 року та постанову Севастопольського апеляційного
господарського суду від 26 березня 2007 року у справі № 20-5/003 залишити без
змін, а касаційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_1 без задоволення.

Головуючий, суддя

М.В. Кузьменко

Суддя

І. М. Васищак

Суддя

В. М. Палій