СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.07                                                                                 Справа № 18/475пд.

Суддя Корнієнко В.В., розглянувши матеріали справи за позовом пр?окурора Кремінського району в інтересах держави в особі Кремінської міської ради, м. Кремінна Луганської області

до дочірнього підприємства Кремінського комунального виробничого підприємства сільського комунального господарства виробничо-комерційної Фіми «Кремпласт», м. Кремінна Луганської області

про визнання договору недійсним

за участю:           прокурора:            Майбороди .О.О.;

представників сторін:

від позивача:                                  Дмитрієв М.М. за дов. від 23.07.2007;

від відповідача:                           Сімонов А.Л. –директор, паспорт, наказ від 06.01.2006.

Суть спору: прокурором заявлено вимоги про визнання недійсним договору на безоплатне користування майном від 26.01.2005 № 1, який укладено між сторонами за позовом, та про повернення майна переданого за цим договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний договір укладено у порушення Закону України «Про оренду державного та комунального майна»та нотаріально не посвідчено.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на необґрунтованість позову.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши прокурора, представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

Сторонами за позовом 26.01.2005 був підписаний договір на безкоштовне користування майном № 1 згідно якому позивач зобов’язався передати відповідачу у строкове безоплатне користування частину будівель виробничої бази, яка розташована за адресою: м. Кремінна, вул. Дзержинського, 1-д.

Ні доповнень ні яких-небудь додатків до договору не складалося.

В акті приймання-передачі комунального майна від 26.01.2005, який складено на виконання вказаного договору від 26.01.2005 № 1, також не визначено що саме передається відповідачу у строкове безоплатне користування.

Прокурором заявлено вимоги про визнання недійсним договору на безоплатне користування майном від 26.01.2005 № 1, який укладено між сторонами за позовом, та про повернення майна переданого за цим договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний договір укладено у порушення Закону України «Про оренду державного та комунального майна»та нотаріально не посвідчено.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на необґрунтованість позову.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши прокурора, представників сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав:

Згідно ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також  умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч. 2 ст. 180 ГК України).

При  укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 3 ст. 180 ГК України).

Аналогічні положення встановлено ст. 638 Цивільного кодексу України.

Вказаними актами законодавства встановлено, що досягнення згоди щодо усіх істотних умов договору повинно бути закріплено у передбаченій законом формі, тобто якщо закон вказує на необхідність укладення договору в письмовій формі то і усі істотні умови договору повинні бути викладені в такій письмовій формі.

Із положень договору, щодо якого заявлено позовні вимоги, витікає, що при його підписанні сторонами не було досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, і зокрема згоди, щодо предмету договору.

Згідно вказаному договору його предметом є частина будівель виробничої бази, яка розташована за адресою: м. Кремінна, вул. Дзержинського, 1-д.

Ні доповнень ні яких-небудь додатків до договору не складалося.

В акті приймання-передачі комунального майна від 26.01.2005, який складено на виконання вказаного договору від 26.01.2005 № 1, також не визначає що саме передається відповідачу у строкове безоплатне користування.

В зв’язку з невизначеністю предмету договору цей договір не може бути виконаний.

В зв’язку з викладеним суд вважає цей договір неукладеним.

За таких обставин, в позові слід відмовити, в зв’язку з тим, що неможливо визнати недійсним договір, який є неукладеним.

Провести повернення майна, переданого за цим договором, також неможливо, так як невідомо яке саме майно було передане за цим договором.

Питання про розподіл державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу не вирішується, в зв’язку з тим, що прокурора звільнено від сплати цих судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити.

31 серпня 2007 р. було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення. Рішення, оформлене відповідно до ст. 84 ГПК України, підписано 05 вересня 2007 р.

На підставі ч. 3 ст. 85 ГПК України дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                                                                 В.В. Корнієнко