ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2007 р.
№ 36/556

Вищий господарський суду України у складі колегії суддів:

головуючого                                    Невдашенко Л.П.

суддів:                                               Михайлюка М.В.

Дунаєвської Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Київської міської клінічної лікарні № 1,  м. Київ

на постанову
від 13.02.2007
Київського апеляційного господарського суду

у справі
господарського суду
№ 36/556
м. Києва

за  позовом

Київської міської клінічної лікарні № 1,  м. Київ

до

3-я особа

Акціонерного товариства закритого типу “Медичний інститут Української асоціації народної медицини”, м. Київ

Київська міська рада, м. Київ

про

визнання договору оренди неукладеним та звільнення приміщення

за участю представників сторін:

від позивача -      Литвинов Б.Б., Гук О.М.,  Ремінець С.В., Любезний А.М.

від відповідача -  Кудряшов О.Ю.

ВСТАНОВИВ:

Київською міською клінічною лікарнею № 1 заявлено позов до Акціонерного товариства закритого типу “Медичний інститут Української асоціації народної медицини” про визнання договору оренди неукладеним та зобов’язання відповідача звільнити займане приміщення.

Рішенням господарського суду м. Києва від 20.11.2006 провадження в частині позовних вимог щодо визнання договору оренди неукладеним припинено, в іншій частині в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2007 рішення господарського суду м. Києва від 20.11.2006 змінено, резолютивна частина рішення викладена в такій редакції: “В позові відмовити повністю”.

Судові рішення вмотивовані тим, що укладений 31.01.2002 сторонами спору договір за № 795/8 оренди нерухомого майна продовжує діяти, а відповідач займає спірні приміщення на підставі саме цього договору то позовні вимоги про звільнення займаного відповідачем приміщення не підлягають задоволенню.

Щодо визнання договору оренди нерухомого майна неукладеним, то суд зазначив про те, що позивачем не доведено наявність такого способу захисту свого права або інтересу, як визнання договору неукладеним.

В касаційній скарзі до Вищого господарського суду України скаржник просить скасувати ухвалені у справі рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити  позовні вимоги, посилаючись на те, що попередніми судовими інстанціями неправильно застосовано Закон України “Про оренду державного та комунального майна”.

З дня закінчення строку дії договору за № 795/8 від 31.01.2002 минуло більш ніж тринадцять місяців, вказує скаржник, а з дня винесення нового рішення Київрадою щодо орендованого майна, минуло майже дванадцять місяців, а відповідач продовжує безпідставно займати приміщення, що є комунальною власністю і не бажає укладати новий договір оренди нерухомого майна.

Заслухавши учасників судового процесу, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що сторонами спору 31.01.2002 укладено договір оренди нерухомого майна, згідно якого орендодавець –Київська міська клінічна лікарня № 1 на підставі рішення Київради від 30.01.2001 за № 175/1152 додаток № 5 передала, а орендар –“Медичний інститут Української асоціації народної медицини” прийняв в орендне користування нежилий будинок по вул. Харківське шосе, 121, загальною площею 6685 кв.м., підвальне приміщення площею 433 кв.м., з терміном дії до 30.01.2006.

У 2005 році ЗАТ “Медичний інститут Української асоціації народної медицини” звернувся з позовом до Київської міської лікарні № 1 про спонукання до продовження дії строку договору оренди за № 795/8 від 31.01.2002.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2006 у справі № 40/519 позов  ЗАТ “Медичний інститут Української асоціації народної медицини” задоволено. Зобов’язано Київську міську лікарню № 1 продовжити дію договору оренди нерухомого майна № 795/8 від 31.01.2002 на термін –5 років.

Ухвалюючи вказану постанову, апеляційний суд виходив з положень ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, п. 11.3 договору оренди щодо переважного права орендаря, який належним чином виконував свої обов’язки, на продовження договору оренди на новий термін.

В серпні 2006 року Київська міська клінічна лікарня № 1 звернулася з позовом про визнання неукладеним договору оренди нерухомого майна, який мав бути укладений сторонами на підставі рішення Київради від 16.03.2006 за № 213/3304 та зобов’язати відповідача звільнити орендоване приміщення у зв’язку з відмовою укласти новий договір оренди нерухомого майна.

Позивач обгрунтовує свої вимоги рішенням Київради за № 213/3304 від 16.03.2006, яким надано дозвіл ЗАТ “Медичний інститут Української асоціації народної медицини” на оренду приміщення загальною площею 2258, 26 кв.м. строком дії 364 дні та орендною ставкою 6% від вартості майна.

Як вбачається з дати прийняття цього рішення, воно прийнято після винесення 22.02.2006 постанови Київським апеляційним судом у справі                  № 40/519, згідно якої договір оренди нерухомого майна за № 795/8, що був укладений 31.01.2002 продовжено ще на п’ять років.

Отже, за наявності діючого договору оренди нерухомого майна Київрадою пропонувалося укласти новий договір оренди, в якому змінено розмір загальної площі нерухомого майна, що передається в оренду, орендна плата та інші умови.

При цьому позивач стверджував, що договір оренди від 31.01.2002 за № 795/8 втратив чинність, а від укладення нового договору відповідач ухиляється.

Однак, судами першої та другої інстанції встановлено, що договір оренди від 31.01.2002 за № 795/8 продовжує діяти, а тому позовні вимоги про звільнення займаних на підставі цього договору приміщень, безпідставні.

Щодо визнання неукладеним договору, який мав бути укладений сторонами на підставі рішення Київради за № 213/3304 від 16.03.2006, то апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, обгрунтовано послався на те, що позивачем не доведено наявність такого способу захисту свого права або інтересу, як визнання договору неукладеним.

Враховуючи викладене, Вищий господарський суд України вважає юридичну оцінку, дану місцевим та апеляційним судами обставинам справи такою, що грунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для задоволення касаційної скарги не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2007 залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Головуючий                                                                                Л. Невдашенко

Судді:                                                                                           М. Михайлюк

Н. Дунаєвська

дп