СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

від
"19" липня 2007 р.
по справі  № 8/50-93

За позовом Виробничо-комерційної
фірми „Домінанта”, м. Луцьк

До відповідача  підприємця ОСОБА_1,  м. Луцьк

Про зобов'язання звільнити торгову
площу

Суддя  Кравчук А.М.

Представники:

Від позивача : Кондратюк В.В. -
довір. № 10/10 від 31.10.2006 р.,

Фещенко С.Д. -
довір. № 7/06 від 17.06.2007 р.

Від відповідача:  ОСОБА_1

Відповідно до ст. 20 Господарського
процесуального кодексу України роз'яснено право відводу судді. Відводу судді не
заявлено. На підставі ст.  22 ГПК
України  роз'яснено процесуальні права та
обов'язки сторін.

Суть спору:  позивач -
виробничо-комерційна фірма „Домінанта” просить зобов'язати відповідача
-  підприємця  ОСОБА_1 звільнити торгівельну площу на
території торгового комплексу „ІНФОРМАЦІЯ_1” в           АДРЕСА_1 від контейнера шляхом його
вивезення за межі торгового комплексу „ІНФОРМАЦІЯ_1” та стягнути судові витрати
по справі.

Свої вимоги обґрунтовує припиненням
права користування торговою площею 31.12.2005 року у зв'язку з закінченням
строку договору № 90к.

Відповідно до ст. 22 ГПК України
позивач подав клопотання від 19.07.2007 року про уточнення позовних вимог і
просить виселити  підприємця  ОСОБА_1 з території торгового комплексу
„ІНФОРМАЦІЯ_1” в АДРЕСА_1 з належним їй майном.

Відповідач у відзиві від 27.06.2007 року
та у судовому засіданні 19.07.2007 року
позовні вимоги заперечує, оскільки:

-          30.01.2006 року позивач всупереч
законодавству перемістив її контейнер з території торгового комплексу на платну
автостоянку, що підтверджено рішенням господарського суду Волинської області у
справі № 8/57-38;

-          направлена позивачу 28.06.2006 року
претензія з вимогою повернути контейнер № 90, надати торгове місце,
відшкодувати матеріальні збитки та моральну шкоду залишена без відповіді;

-          між нею та позивачем не існує
договірних відносин та обов'язків;

-          позивачу слід звернутися з позовом
про звільнення торгової площі від контейнера № 90 до підприємців ОСОБА_2. та
ОСОБА_3. на підставі договору зберігання від 30.01.2006 року;

-          підприємцю ОСОБА_2. відмовлено в
задоволенні позову про зобов'язання її забрати контейнер № 90 з автомобільної
стоянки в  м. Луцьку.

Заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а
н о в и в:

Договором № 90к від 1 червня 2005
року (далі договір, а. с. 5) підприємцем ОСОБА_4., яка діяла на підставі
договору № 1 від 01.05.2005 року, укладеного з ВКФ „Домінанта” (а. с. 4)
підприємцю ОСОБА_1 надано в тимчасове платне користування територію площею            6,25 кв. м. на території ТК
„ІНФОРМАЦІЯ_1” для розміщення на ній об'єкту торгівлі.

Відповідно до п. 6.1 договору користувач
має право займати відведену йому площу з 1 червня по 31 грудня 2005 року.

Згідно ст. 764 ЦК України якщо наймач
продовжує користуватися майном після закінчення договору найму, то за
відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається
поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Матеріалами справи (листи від
29.12.2005 року (а. с. 13), від 12.01.2006 року № 04/01 (а.с.15) підтверджена
наявність заперечень наймодавця та позивача про пролонгацію договору.
Припинення дії договору доведено рішенням господарського суду Волинської
області у справі № 8/57-38           (а.
с. 18-20) і відповідно до ст. 35 ГПК України не потребує доказування. Крім
того, про відсутність договірних зобов'язань відповідач зазначає у відзиві від
27.06.2007 року та стверджує у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України
у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана. Відповідач свої
зобов'язання по звільненню торгового місця не виконала. На підставі ст. 785 ЦК
України у наймодавця виникло право на захист порушених затримкою повернення
речі, тобто звільнення торгової площі, прав, оскільки наявні складові
цивільного правопорушення - порушення цивільного права чи інтересу, яке полягає
в порушенні відповідачем ст. 785 ЦК України, у зв'язку з не звільненням
торгової площі після закінчення строку користування.

30.01.2006 року підприємець ОСОБА_2.,
яка отримала в користування частину площі ТК „ІНФОРМАЦІЯ_1” ( в тому числі і
торгове місце № 90) згідно договору про співпрацю № 2 від 30.12.2005 року,
укладеного з позивачем, торговий контейнер, що належить відповідачу, передала
на зберігання підприємцю ОСОБА_3. і звернулась з позовом до підприємця
ОСОБА_1про стягнення плати за користування торговою площею після припинення дії
договору та відшкодування витрат на перевезення та зберігання контейнера.

Рішенням господарського суду
Волинської області у справі № 8/57-38           (а. с. 18-20) доведене неправомірне
вивезення  та передача контейнера на
зберігання підприємцю ОСОБА_3.

Враховуючи рішення господарського
суду Волинської області у справі № 8/57-38, підприємець ОСОБА_2. повернула
контейнер на попереднє місце на торгову площу ТК „ІНФОРМАЦІЯ_1”. Позивач листом
від 18.05.2007 року        № 06/05
повідомив про повернення контейнера на попереднє місце розташування,
безпідставне його знаходження на території торгового комплексу і необхідність
звільнити торгову площу до 25.05.2007 року.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 147 ГК України
майнові права суб'єктів господарювання захищаються законом.

Відповідно до ст.ст.15,16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі
його порушення. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту
цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Захист
від порушень права володіння здійснюється за допомогою негаторного позову про
усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та
розпорядження майном. Позивачем у негаторному позові є власник майна або особа,
яка володіє майном на підставі інших прав на майно (титульний володілець).

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку
(а. с. 22, 23) ВКФ „Домінанта”  є
власником земельної ділянки, на якій знаходиться контейнер відповідача. Отже,
позивач правомірно звернувся з  позовом до
відповідача, який без належних правових підстав займає торгову площу.

Як встановлено матеріалами справи,
поясненнями представника позивача на день розгляду справи фактично відповідач
торгового місця не звільнила, хоч їй неодноразово пропонували вивезти контейнер
добровільно, зокрема, і в судовому засіданні.

Знаходження  контейнера на території позивача та
відсутність договірних зобов'язань з позивачем відповідач підтвердила в
судовому засіданні, проте контейнер вивозити не погоджується, оскільки, на її
думку, у зв'язку з відсутністю договору з позивачем у неї не має ніяких
зобов'язань перед позивачем, зокрема, і щодо вивезення контейнера.

Згідно ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування,
не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач - підприємець ОСОБА_1 не
подала суду докази звільнення  торгового
місця в добровільному порядку після припинення дії договору та підстав
знаходження її контейнера на території позивача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов
висновку про задоволення позову в частині виселення відповідача з території
торгового комплексу „ІНФОРМАЦІЯ_1” в АДРЕСА_1 з належним їй майном.

Заперечення відповідача щодо
заподіяння їй матеріальної та моральної шкоди, проведення перевірки Луцьким МВ
УМВС України у Волинській області, неможливості використання підприємцем
ОСОБА_2. наданої їй позивачем спірної торгової точки, існування договірних
зобов'язань на зберігання майна між підприємцями ОСОБА_2. та ОСОБА_3.,
обмеження її прав передачею підприємцем ОСОБА_2. контейнера на зберігання
третій особі, порушення підприємцем ОСОБА_3. умов договору зберігання  від 30.01.2006 року не прийняті судом до
уваги, оскільки не пов'язані з вимогами позивача.

Клопотання відповідача щодо
призначення судової експертизи  та
витребування документів від 19.07.2007 року відхилені судом у зв'язку з
необґрунтованістю згідно ст. ст. 33, 34, 36, 38, 41 ГПК України.

Оскільки спір до розгляду суду доведено
з вини відповідача, то витрати по сплаті державного мита в сумі 85 грн. 00 коп.
та 118 грн. 00 коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу відповідно до ст. 49 ГПК України слід віднести на нього.

Керуючись  ст. ст.
44,  49, 82 - 85 ГПК України,
господарський суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов задоволити.

2. Виселити  підприємця
ОСОБА_1 АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) з території торгового комплексу
„ІНФОРМАЦІЯ_1” в АДРЕСА_1 з належним їй майном.

3. Стягнути з  підприємця
ОСОБА_1 АДРЕСА_2, код НОМЕР_1)  на
користь  виробничо-комерційної фірми
„Домінанта” АДРЕСА_3  код 13361656,            р/р 2 в КБ  „Західінкомбанк”  МФО 303484)
85 грн. 00 коп. в повернення витрат по сплаті державного мита, 118 грн.
00 коп. в повернення витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу, а всього:    203 грн. 00 коп.
(двісті три грн. 00 коп.).

4. Накази видати після набрання
рішенням законної сили.

Суддя                                                                      А.М.Кравчук

Повний текст рішення

підписаний 20.07.2007 року

Суддя