ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2007 р.
№ 17/93

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Глос О.І.,

суддів :
Бакуліної С.В.,
Муравйова О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги
Відкритого акціонерного товариства
“Донвуглеводоканал”

на рішення
від 23.03.2007 року

у справі
№ 17/93

господарського суду
Донецької області

за позовом
ВАТ “Донвуглеводоканал”

до
Комунального підприємства
“Донецькміськводоканал”

про
стягнення 796 776,99 грн.

в судовому засіданні взяли участь  представники :

від позивача:
не з’явились

від відповідача:
Гнатюк О.І. (довіреність від 05.01.2007р. № 09/43)

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Донецької області (головуючий суддя Мальцев М.Ю., судді Донець О.Є., Чернота Л.Ф.) від 23.03.2007 року по справі № 17/93 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі ВАТ “Донвуглеводоканал” просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 23.03.2007 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.530 ЦК України, ст.ст.1, 2, 43 ГПК України.

Відзиву на касаційну скаргу відповідач не надіслав.

Заслухавши заперечення по касаційній скарзі представника відповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивач, ВАТ “Донвуглеводоканал”, звернувся до суду з позовом до КП “Донецькміськводоканал” про стягнення 811 523,07 грн., з яких борг в сумі 709 979,07 грн., 3% річних у сумі 13 845,49 грн. та інфляційної складової у сумі 87 698,51 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що у відповідності з домовленістю сторін в період з червня 2004 року по лютий 2005 року включно відповідачу надані транспортні послуги, які ним не сплачені.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив із того, що надані в підтвердження позовних вимог рахунки не містять ні вимоги по сплаті боргу, ні строку щодо їх виконання, тому не є вимогою по сплаті боргу у розумінні ст. 530 ЦК України. Отже, за висновком суду, позивач не довів виникнення зобов’язання у відповідача по сплаті наданих позивачем послуг.

Касаційна інстанція вважає висновки суду помилковими з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом першої інстанції при розгляді даної справи правило ч.2 ст.530 ЦК України невиправдано розширене. Тим часом, воно може застосовуватись лише у двох випадках: 1) до зобов’язань, що ґрунтуються на односторонніх договорах, строк виконання яких не визначено; 2) до зобов’язань, що ґрунтуються на двосторонніх договорах, в яких строк виконання не визначено, - лише щодо боржника, до якого раніше пред’явлена вимога про виконання. В інших випадках ч.2 ст.530 ЦК України застосовуватись не повинна, оскільки строк виконання взаємних зустрічних зобов’язань визначено ч.2 ст.538 ЦК України. Водночас слід враховувати, що сторони договору вправі відійти від правила ч.2 ст.538 ЦК України і встановити строки виконання взаємних зобов’язань відповідно до досягнутої домовленості. Проте в даній справі судом було встановлено, що договір сторін укладено не було і права і обов’язки виникли безпосередньо із взаємних правочинів сторін, а саме надання послуг позивачем відповідачу та часткова сплата останнім вартості наданих послуг. Враховуючи, що згідно правила ч.2 ст.538 ЦК України у відповідача обов’язок сплатити вартість наданих послуг виникає з моменту складання сторонами актів-рахунків, які маються в матеріалах справи, і в яких, до речі, наявна графа “ сума до сплати”, що не було оцінено судом, останнім неправомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог, виходячи із того що не настав строк виконання зобов’язання у вигляді оплати наданих та спожитих відповідачем послуг.

Враховуючи, що суд відмовив у позові з вищенаведених мотивів, ним не було встановлено тих обставин справи, які дали б змогу касаційній інстанції прийняти по справі рішення, а саме: період за який фактично надано послуги, сума на яку надано послуги, на яку суму фактично сплачено борг, не перевірено і розрахунку позивача по пені, 3% річних та інфляційних втратах. Також судом не дано оцінки доводам відповідача щодо невизнання ним позовних вимог.

За таких обставин ухвалене у справі рішення місцевого суду підлягає скасуванню як незаконне, а справа - передачі на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно встановити всі фактичні обставини справи на підставі об’єктивної оцінки наявних у ній доказів, з’ясувати дійсні права та обов’язки сторін і, залежно від встановленого, правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, п.3 ч.1 ст.1119, п.2 ч.2 ст.11110, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ВАТ “Донвуглеводоканал” від 16.04.2007 року

№ 24/308 на рішення Господарського суду Донецької області від 23.03.2007 року у справі № 17/93 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Донецької області від 23.03.2007 року у справі № 17/93 – скасувати.

Справу № 17/93 направити до Господарського суду Донецької області на новий розгляд.

Головуючий-суддя
О.Глос

С у д д і

С.Бакуліна

О.Муравйов