ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.08.07                                                                                           Справа№ 30/184

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерінг», м. Донецьк

До  відповідача: Державного підприємства «Львіввугілля», м. Сокаль Львівської області

про стягнення 53637,90 грн.

Суддя Н. Мороз

Представники:

від позивача:      Васильєв Ю.М.-предст.

від відповідача:  Марініч О.В.- пров.ю/к

Представникам сторін було роз’яснено їх права та обов’язки, передбачені ст. 22 ГПК України.

Суть спору:

Позов  заявлено  Товариством  з обмеженою відповідальністю «Інженерінг», м. Донецьк до Державного підприємства «Львіввугілля», м. Сокаль про стягнення. інфляційних нарахувань та 3 % річних, всього - 53637,90 грн.

Ухвалою суду   від 19.06.2007р.  порушено  провадження  у справі та призначено до розгляду на 02.08.2007р.

Для об»єктивного та всестороннього вирішення спору, розгляд справи відкладався ухвалаю  суду від 02.08.2007р.,  в судовому засіданні оголошувалась перерва до 20.08.2007р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні  вимоги підтримав, позов просить задоволити.

Представник відповідача в судове засідання з’явився, проти позову заперечив повністю, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву № 4/776 від 31.07.2007р. Зокрема, зазначив,  що рішенням Господарського суду Львівської області  від 16.03.2004р. по справі 4/46-14/4 за позовом ТзОВ „Інженерінг”, м. Донецьк до ДП „Львіввугілля”, м. Сокаль було стягнуто 114965,36 грн., в т.ч. 8118 грн. інфляційних  та 3140,80 грн.-3% річних. Відтак, вважає, оскільки є рішення суду між тими ж сторонами, про той же предмет (інфляційні втрати, суми річних) і з тих же підстав (у зв’язку з невиконанням зобов’язання по договору № 30-91 від 14.11.2002 року), провадження по даній справі слід припинити.

Крім того, відповідач вказує на те, що підприємство  включено до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості, а тому виконавче провадження по стягненню присудженої судом суми зупинено. Відтак, вина відповідача у несплаті суми боргу відсутня.

Розглянувши  матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.03.2004 року у справі № 4/46-14/4 позов задоволено частково, стягнуто з ДП «Львіввугілля»на користь ТзОВ «Інженерінг»114965,36 грн.

Дане рішення суду набрало законної сили 29.03.2004 р. На виконання даного рішення судом видано наказ від   29.03.2004 р. № 4/46-14/4.

Згідно із ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов’язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Позивач зазначає, що будь-яких проплат заборгованості з боку відповідача на користь позивача на виконання вищевказаного рішення суду станом на 13.06.2007 р. не було.

Судом встановлено, що  Державне підприємство „Львіввугілля”  включено в реєстр підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до  Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Документом, що підтверджує участь підприємства паливно-енергетичного комплексу у процедурі погашення заборгованості, є виписка з реєстру підприємства паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" станом на 28.11.2005р. (в матеріалах справи).

Згідно п. 15. ст. 34 Закону України „Про виконавче провадження” на строк участі  ДП „Львіввугілля”, як підприємства  паливно-енергетичного комплексу, яке внесене до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу та бере участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", щодо нього виконавче провадження  підлягає  обов'язковому  зупиненню.

Відповідно до постанови ДВС Львівської області від 30.05.2005 р., виконавче провадження зупинено, у зв’язку з включенням відповідача  в реєстр  підприємств паливно-енергетичного  комплексу які беруть  участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України „ Про заходи спрямовані на забезпечення сталого  функціонування  підприємств паливно- енергетичного  комплексу”.

Згідно  ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна прийняти  всі міри, необхідні для належного виконання зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В силу ст. 509 ЦК України, зобов”язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов”язання вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися  від певної дії, а кредитор має право вимагати  від боржника  виконання його обов”язку.

Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 598  ЦК України, вказує на те, що зобов”язання припиняється  виконанням, проведеним  належним чином.

Відповідно до ст.526 ЦК України в контексті з вимогами ст.193 ГК України, зобов”язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог- відповідно до звичаїв  ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч .2  ст.625 ЦК України,  боржник, який прострочив виконання грошового зобов”язання, на вимогу кредитора зобов”язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого  індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв”язку з цим, грошовими зобов”язаннями відповідача перед позивачем  є грошова  сума, що визначена  з урахуванням встановленого індексу інфляції та  3% річних.

Згідно поданого позивачем розрахунку позовних вимог, інфляційні втрати за період квітень 2004р.- березень 2007р. становлять 42716,20 грн., 3 % річних- 10921,70 грн.

Суд  не приймає до уваги твердження  відповідача  про те, що рішення Господарського суду  Львівської області  від 16.03.2004 року по  справі № 4/46-14/4 –про  той  же предмет  (інфляційні втрати, суми річних) і з тих же підстав, оскільки предметом даного спору є стягнення інфляційні втрат та сум річних за інший період невиконання грошових зобов’язань.

Окрім того, застосування положень ст. 625 ЦК не передбачає  наявності вини боржника, оскільки  боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Одночасно, суд зазначає, що чинним законодавством не встановлено, що зупинення виконавчого провадження з виконання виконавчих документів на підставі  включення відповідача до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу»припиняє виконання  зобов'язання. Виходячи з цього, інфляційні  нарахування та річні підлягають сплаті  за весь період часу, протягом  якого не  виконувалось  грошове зобов'язання.

Крім того, позивач просить стягнути  5300 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Відповідно до положень ст. 59 Конституції України, кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно ст. 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Статтею 49 ГПК України передбачений розподіл господарських витрат, зокрема і витрат з оплатою послуг адвокатів.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія вказаного Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами. Поняття особи, котра є адвокатом, наводиться в статті 2 Закону України «Про адвокатуру».

Господарським судом встановлено, що ТзОВ «Інженерінг»на підставі довіреності від 29.05.2007 року та договору про надання адвокатських послуг № 2і від 31.05.2007 року уповноважив адвоката Білоконя Олександра Петровича (копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2254 від 21.04.2006 року в матеріалах справи ) представляти інтереси ТзОВ «Інженерінг»в даній справі. Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1 від 14.06.2007 року до вказаного договору ТзОВ «Інженерінг»та адвокат Білоконь О.П домовились про те, що в рамках договору про надання адвокатських послуг № 2і від 31.05.2007 року інтереси позивача у Господарському суді Львівської області буде представляти Васильєв Ю.М.

На підставі договору про надання адвокатських послуг № 2і від 31.05.2007 року адвокатом Білоконем О.П. ТзОВ «Інженерінг»було  надано послуги на загальну суму 5300,00 грн. Вказане підтверджується актом здавання-приймання адвокатських послуг від 12.06.2007 року, а також  платіжним  дорученням  № 706 від 31.05.2007 року на суму 5300,00 грн.

В силу ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Враховуючи наведене, суд дійшов  висновку, що позовні вимоги обгрунтовані поданими  доказами,  належними засобами доказування не спростовані відповідачем і підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.49 ГПК України, судові витрати, в тому числі сума витрат на оплату послуг адвоката, покладаються на  відповідача.

Керуючись ст.ст. 509,525,526,598,625 ЦК України, ст.193 ГК України,  ст.ст.32,33, 43, 49,  82, 84, 85   ГПК України,  господарський суд, –

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задоволити повністю.

2.          Стягнути   з Державного підприємствіа «Львіввугілля», Львівська область, м. Сокаль, вул. Б. Хмельницького, 26 (п/р 1474 в Червоноградському відділенні АКПІБ, МФО 325376; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерінг»,  м. Донецьк, вул. Університетська, 112 (п/р 5001 в Донецькому РУ  «Приватбанк», МФО 335496; )- 42716,20 грн. інфляційних втрат, 10921,70 грн. річних за час прострочення, 536,50 грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 5300 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

3.          Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Суддя