ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2007 р.
№ 1/56

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді:
Ткаченко Н.Г.,

суддів:
Рибака В.В.,
Дерепи В.І.,

за участю представників сторін:

від позивача –
Матвійчук Д.В.;

від відповідача –
Косовський М.В.;

розглянувши  матеріали
касаційної  скарги

ТОВ "Ротис"

на  постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 11.05.2007р.

у справі
№1/56 господарського суду Чернівецької області

за позовом
ТОВ "Українська енергетична компанія"

до
ТОВ "Ротис"

про
розірвання договору та стягнення  50 000 грн.

та за зустрічним позовом
ТОВ "Ротис"

до
ТОВ "Українська енергетична компанія"

про
стягнення збитків та пені

ВСТАНОВИВ:

ТОВ “Українська енергетична компанія” звернулось з позовом до ТОВ “Ротис” про розірвання договору № 32 від 15.06.2005 та стягнення 50000 грн., сплачених в якості попередньої оплати по цьому договору.

ТОВ “Ротис” звернулось до ТОВ “Українська енергетична компанія” з зустрічним позовом про стягнення 35701,58 грн. пені за прострочення виконання грошового зобов’язання та 53340 грн. збитків, завданих внаслідок односторонньої відмови ТОВ “Українська енергетична компанія” від договору № 32 від 15.06.2005.

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 10.01.2007 у справі № 1/56 первісний позов ТОВ “Українська енергетична компанія” залишено без задоволення.

Зустрічний позов ТОВ “Ротис” задоволено частково. Стягнуто з ТОВ “Українська енергетична компанія” на користь позивача 31265,85 грн. пені. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.05.2007 зазначене судове рішення скасовано.

Прийнято нове рішення, яким первісний позов ТОВ “Українська енергетична компанія” задоволено та відмовлено повністю ТОВ “Ротис” в задоволенні зустрічного позову.

У поданій касаційній скарзі ТОВ “Ротис” просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.05.2007 по справі № 1/56 та залишити без зміни рішення господарського суду Чернівецької області від 10.01.2007 у цій справі.

В обгрунтування цих вимог скаржник посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права при апеляційному провадженні у справі, зокрема ст. 95 Господарського процесуального кодексу України та п.3 ч.1 ст. 236, ч.3 ст. 267 ЦК України з підстав, які викладені в скарзі.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали справи, вислухавши пояснення та заперечення представників сторін в судовому засіданні, дослідивши юридичну оцінку попередніми судовими інстанціями обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права прийшла до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Матеріалами справи, що було також предметом дослідження попередніх судових інстанцій, підтверджується наступне.

Між ТОВ “Ротис” (постачальник) та ТОВ “Українська енергетична компанія” (замовник) 15.06.2005 був укладений договір № 32, відповідно з умовами якого Постачальник зобов’язувався виготовити та передати Замовнику обладнання для виготовлення базальтового супертонкого волокна.

Загальна сума замовленого обладнання складає 369660 грн.

Сторони погодили попередню часткову оплату замовленого обладнання в розмірі 60% від загальної суми договору в строк не пізніше 01.07.2005.

Але Замовник цю умову договору виконав частково, провівши зазначений платіж лише в сумі 50 тис. грн.

Такі дії замовника свідчать про односторонню часткову зміну умов укладеного договору.

Проте, при наявності такого факту ТОВ “Ротис” не відмовилось від договору відповідно з п.3 ст. 538 ЦК України.

Вказана цивільно-правова норма не носить імперативного характеру і надає стороні по договору можливість вибору при подальших своїх діях в частині виконання договірних зобов’язань.

В цьому випадку ТОВ “Ротис” не відмовилось від договірних зобов’язань перед Замовником, прийнявши виконання зобов’язання на свій ризик.

Наявність ризику у виконанні ТОВ “Ротис” своїх зобов’язань перед Замовником по договору № 32 від 15.06.2005 не звільняє його в такому разі від належного виконання цих зобов’язань в передбачений договором строк.

Відповідно до приписів ст. 530 ЦК України зобов’язання мають виконуватись у визначений договором строк.

Але в послідуючому ТОВ “Ротис” своїх зобов’язань по вказаному договору не виконало.

Припинення зобов’язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (п.2 ст. 598 ЦК України).

Укладений сторонами спірний договір не визначає підстав його розірвання.

За рішенням суду на вимогу однієї із сторін договір може бути розірвано у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданого цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (п.2 ст. 651 ЦК України).

Апеляційна інстанція погодилась з твердженням позивача, що невиконання відповідачем умов договору по поставці обладнання в обумовлений строк є істотним порушенням договору в розумінні приписів цієї норми.

Відповідно до змісту ст. 610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання.

Згідно із ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов’язання однією стороною, друга сторона має право повністю або частково відмовитись від зобов’язання.

Таким чином, чинне законодавство в імперативному порядку визначає, що підставою для розірвання договору може бути належним чином доведене невиконання сторонами хоча б одного з його зобов’язань, передбачених договором.

Вищевикладене свідчить про неналежне виконання ТОВ “Ротис” умов договору № 32 від 15.06.2005, що у відповідності з чинним законодавством є правовою підставою для задоволення первісного позову щодо розірвання спірного договору.

З огляду на вищевикладене касаційна інстанція вважає відсутніми правових підстав для задоволення касаційної скарги по первісному позову.

Щодо зустрічних позовних вимог в частині стягнення збитків касаційна інстанція погоджується з висновком попередніх судових інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.

В частині стягнення пені за цим позовом касаційна інстанція відзначає неповне з’ясування судами обставин справи, які мають суттєве значення для справи.

Так, господарським судом першої інстанції при розгляді зустрічного позову в цій частині досліджувалась лише правомірність нарахування пені у відповідності з п.6 ст. 232 ГК України, але поза увагою суду залишено факт дотримання позивачем строку позовної давності при заявленні цих вимог з урахуванням того, що пеня нараховується за кожний день прострочення платежу, в зв’язку з чим  строк позовної давності на її стягнення визначається таким же чином.

Дотримання строку позовної давності при  заявленні зустрічного позову в цій частині не було предметом дослідження і апеляційної інстанції.

Суд обмежився лише посиланням на те, що відповідно з п.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мали бути виконані.

Суд не звернув уваги на те, що позивачем саме за такий період нараховувалась пеня тобто з 02.07.2005 по 02.01.2006, а строк позовної давності для  її стягнення застосовується окремо по кожному дню її стягнення.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.05.2007 у справі № 1/56 в частині задоволення первісного позову та зустрічного позову в частині відмови у стягненні збитків  залишити без змін.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.05.2007 та рішення господарського суду Чернівецької області від 10.01.2007 у справі № 1/56 в частині зустрічного позову щодо стягнення пені скасувати.

Справу в цій частині направити на новий розгляд до господарського суду Чернівецької області.

Головуючий, суддя                                                                   Н.Ткаченко

Судді                                                                                                    В.Рибак

В.Дерепа