СУД
РІШЕННЯ

Іменем
України

24.05.2007

Справа №2-7/3929-2007

За позовом Виробничого підприємства
водопровідно-каналізаційногогосподарства Південного берега Криму (98612, м.
Ялта, вул. Кривошти, 27, ідентифікаційний код 03348005)

До відповідача  Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1,
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

Про стягнення 4137,51 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача - Вербицька Т. А.,
предст.. дов. №3/ю від 03.01.2007 р.

Від відповідача  - ОСОБА_1, паспорт НОМЕР_2.

Суть справи: Виробниче підприємство
водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму звернулось до
Господарського суду АР Крим з позовною заявою до Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 про стягнення 4137,51 грн.

Позовні вимоги мотивовані
невиконанням відповідачем належним чином своїх обов'язків по повній та своєчасній
оплаті наданих йому позивачем за договором НОМЕР_3. послуг з водопостачання та
водовідведення, через що заборгованість СПД ОСОБА_1 перед ВПВКГ Південного
берега Криму за період з 01.10.2006 р. по 29.01.2007 р. складає 4041,09 грн. та
до часу подачі позову до суду в добровільному поряду не погашена. Крім того,
позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 6,61 грн., 3% річних у
розмірі 21,12 грн. та 68,69 грн. інфляційних витрат.

У судовому засіданні, що відбулося
03.04.2007 р., представник позивач надав суду заяву про уточнення позовних
вимог, в якій зазначив, що сума заборгованості у розмірі 4137,51 грн.
виникла  у зв'язку з невиконанням
відповідачем умов договору. ВПВКГ ПБК повідомило, що за результатом проведеної
перевірки відповідача був складений акт про порушення СПД ОСОБА_1. Правил
користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і
селищах України, на підставі якого відповідачу було здійснено нарахування
заборгованості у розмірі 5315,66 грн. Враховуючи часткову оплату СПД ОСОБА_1.
заборгованості за даним актом, позивач вважає, що відповідач погодився з
нарахуванням та мав намір їх сплатити. Вказана заява була прийнята судом до
розгляду.

Відповідач відзив на позов не
надав, через що суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній
матеріалами у порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи відкладався у
порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України. По справі
оголошувалась перерва. Після закінчення перерви слухання справи було
продовжено.

За клопотанням сторін строк
розгляду справи був продовжений у порядку ст. 69 Господарського процесуального
кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення  представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ
:

01.09.2003 р. між Виробничим
підприємством водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму
(Водоканал) та Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 (Абонент) був
укладений договір НОМЕР_3, відповідно до якого Водоканал зобов'язується
забезпечити абонента питною водою до місця приєднання останнього до міського
водопроводу та надавати послуги з водовідведення, а абонент зобов'язується
своєчасно їх сплачувати.

Відповідно до п. 15 цей Договір
укладається строком по 1 вересня 2005 року, вступає в силу з дня його
підписання та вважається продовженим на той самий строк, якщо за місяць до
закінчення строку не надійде заява від однієї зі сторін про відмову від цього
Договору.

Сторони не представили доказів
розірвання вказаного договору або зміни його умов, у той час як відповідно до
ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент розгляду спору
договір продовжує діяти.

П. 14 Договору передбачено, що у
всіх інших випадках, не передбачених цим Договором, сторони керуються чинним
законодавством України, Правилами користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, а також іншими
нормативними документами.

Порядок користування питною водою з
комунальних водопроводів і приймання стічних вод до комунальної каналізації, а
також взаємовідносини між об'єднаннями, виробничими управліннями
водопровідно-каналізаційного господарствами або іншими експлуатаційними
організаціями, комбінатами комунальних підприємств та абонентами міських,
районних, селищних водопроводів і каналізацій на території України, визначені
Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення
в містах і селищах України, затвердженими Наказом Державного комітету України
по житлово-комунальному господарству №65 від 01.07.1994 р.

Дотримання цих Правил є обов'язковим
для всіх осіб, підприємств, установ, організацій, що користуються комунальними
водопроводами і каналізаціями, незалежно від їхньої відомчої належності і форми
власності та Водоканалу (п. 1.2 Правил).

Відповідно до п. 4.19 Правил
Абонент відповідає за цілість та збереження водолічильників, пломб і з'єднань
водолічильника, запірної арматури, манометра та іншого обладнання водомірного
вузла незалежно від місця його знаходження. У разі пропажі або виходу з ладу
водолічильника чи його з'єднань (стрілок, скла, циферблата, корпусу, зриву
пломб, порушень з'єднань труб зі з'єднуючими частинами водолічильника тощо), а
також псування від морозу або гарячої води абонент зобов'язаний придбати новий
водолічильник або сплатити вартість його демонтажу, ремонту та встановлення.
При цьому Водоканал розраховує витрату води відповідно до п.6 цих Правил за час
від дня виписування останнього рахунку, але не більше як за один місяць.
Знімати водолічильник, здійснювати будь-які зміни в його частинах або положенні
на водомірному вузлі, де його встановлено, знімати пломби, накладені органами
Держстандарту або представником Водоканалу, має право лише представник
Водоканалу або абонент з дозволу відповідних працівників Водоканалу. У разі
самовільних дій абонент також сплачує витрату води згідно з п. 9.6. цих Правил
за час від дня виписування останнього рахунку, але не більш як за один місяць.

Згідно з п. 9.8 Правил у разі
самовільного приєднання до комунального водопроводу та вводів абонентів або за
безоблікове водокористування, коли водокористувач не оформлений як абонент чи
не одержав дозволу Водоконалу, витрата води визначається згідно з п. 9.6 цих
Правил за весь період користування водопроводом. Якщо дату початку самовільного
приєднання до водопроводу або безоблікового користування визначити неможливо,
то вважається, що період самовільного користування водою складає один місяць.

У разі відсутності або розміщення
абонентом водомірних пристроїв з порушенням діючих Правил технічної
експлуатації систем водопостачання та водовідведення населених пунктів, БНіП
2.04.01-85, паспорта водолічильника, цих Правил та умов встановлення
водолічильників водопостачання абонента вважається безобліковим і витрата води
визначається за п. 9.6. цих Правил (п. 4.12 Правил).

Виходячи з п. 9.6 Правил при виявлені
представником Водоканалу витоку води в мережах абонента внаслідок їх
пошкодження або нераціонального водокористування, коли водолічильник на вводі
відсутній або не працює з вини абонента, Водоканал виконує розрахунок витрат
води у такому порядку: за пропускною здатністю труби вводу при швидкості руху
води в ній 2 м/сек. та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу.
Розрахунок проводиться за фактичний час витоку води по день її ліквідації. якщо
час, протягом якого відбувався витік, встановити не вдається, то розрахунок
здійснюється за отанній поточний місяць. Наявність витоку оформлюється актом
відповідно до п. 12.15 цих Правил.

Матеріали справи свідчать, що в
ході проведення ВПВКГ Південного берега Криму перевірки стану внутрішньої
подопровідної мережі, арматури та водомірного господарства АДРЕСА_20, що
належить СПД ОСОБА_1., були виявлені порушення вимог Правил та складений акт
НОМЕР_3 від 02.10.2006 р. в порядку п. 12.15 Правил, з якого вбачається
наступне: Встановлений водомір СГВ-15 НОМЕР_4. На момент перевірки показання
00008 куб. м. При закритому вентилі через водомір під напором в системі йшла
вода. З гідроакумулюючого пристрою подача здійснюється під іншим напором,
меншим. Абонент самовільно підключився до водопостачання, а отже наявні порушення
вищенаведених вимог Правил (п. п. 4.19, 9.8, 4.12).

Згідно з п. 12.15 Правил акт
оформлюється за підписами представника Водоканалу та представника організації,
що обстежується, або громадянина, який володіє будинком на праві приватної
власності. Якщо останні відмовляються підписати акт, він підписується
представником Водоканалу, і в акті робиться відповідний запис про таку відмову.
Оформлений таким чином акт є обов'язковим для виконання у вказані в ньому
строки, а також підставою для розрахунків за водокористування згідно з п.9.6.
цих Правил.

Судом встановлено, що акт НОМЕР_3
від 02.10.2006 р. відповідає вищенаведеним вимогам Правил. Так, акт був
складений в присутності та підписаний без будь-яких зауважень ОСОБА_1. Таким
чином, згідно з положеннями Правил користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, складений
позивачем акт є підставою для здійснення розрахунку за водокористування.

На підставі вказаного акту
позивачем було здійснено нарахування заборгованості за послуги з водопостачання
у розмірі 5315,66 грн., вимога про сплату якої була зазначена в рахунку НОМЕР_3
від 25.10.2006 р. Вказаний рахунок був отримав відповідачем особисто, про що
свідчить його підпис.

Відповідно до п. 12.9 Правил
рахунки або інші платіжні документи за воду підлягають оплаті абонентами у
триденний строк після їх подачі Водоканалом. Однак, в п. 3.5 Договору
передбачений обов'язок Абонента оплатити виставлений рахунок протягом 5
банківських днів.

Однак, матеріали справи свідчать,
що заборгованість сплачується відповідачем несвоєчасно та не в повному обсягу,
у зв'язку з чим сума боргу СПД ОСОБА_1 перед ВПВКГ ПБК станом на 29.01.2007 р.
складає 4041,09 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору
та  вимог  цього
Кодексу,  інших актів цивільного
законодавства,  а за відсутності таких
умов та вимог -  відповідно до   звичаїв
ділового  обороту  або
інших  вимог,  що
звичайно ставляться. Аналогічне положення міститься в ч. 1 ст.193
Господарського кодексу України, якою визначено, що суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання,
то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння
відмова  від  зобов'язання
або одностороння зміна  його  умов
не допускається,  якщо  інше
не   встановлено договором або
законом.

Відповідач  відповідно до ст. 33 ГПК України не
представив доказів оплати заборгованості.
При таких обставинах матеріалами справи підтверджується факт наявності
заборгованості відповідача перед ВПВКГ ПБК, через що  вимоги позивача про стягнення з СПД ОСОБА_1
заборгованості у розмірі 4041,09 грн. підлягають задоволенню.

Ч. 1 ст. 546 ЦК України
передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК
України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до ст. 549 ЦК
України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання
зобов'язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне
виконання зобов'язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій
задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов'язань
будь-яким з видів, передбачених ст. 546 Цивільного кодексу України, також
створює зобов'язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку
учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним
правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного
виконання господарського зобов'язання. Причому, згідно з ч. 6 ст. 231 ГК
України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України,
за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не
передбачено законом або договором.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що
у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором
або законом, зокрема, сплата неустойки.

В п. 3.5 Договору сторони
передбачили, що при несплаті рахунку у встановлений строк за кожен день
прострочення буде нараховуватись пеня в розмірі 0,2%, але не більше подвійної
облікової ставки НБУ згідно з Законом України №543/96 від 22.11.1996 р.

Судом встановлено, що сума пені у
розмірі 6,61 грн. обчислена позивачем правомірно, а тому вимоги ВПВКГ
Південного берега Криму щодо її стягнення з СПД ОСОБА_1 також підлягають
задоволенню.

Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України
щодо встановлення обов'язку боржника по сплаті на користь кредитора 3% річних
від простроченої суми суд вважає таким, що кореспондується зі ст. 536 ЦК
України, яка встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник
зобов'язаний сплачувати проценти.

Суми інфляційних втрат у розмірі
68,69 грн. та 3% річних у сумі 21,12 грн. обчислені позивачем правомірно, через
що пілягають стягненню з СПД ОСОБА_1 на користь ВПВКГ Південного берега Криму.

Державне мито та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з
відповідача відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу
України.

У судовому засіданні 24.05.2007 р.
були оголошені вступна та резолютивна частини рішення. Повний текст рішення
складений та підписаний 06.06.2007 р.

З урахуванням викладеного, керуючись
ст.ст. 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь
Виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства Південного
берега Криму (98612, м. Ялта, вул. Кривошти, 27, ідентифікаційний код 03348005)
заборгованість у розмірі 4041,09 грн., пеню у сумі 6,61 грн., 3% річних у
розмірі 21,12 грн., 68,69 грн. інфляційних втрат, 102,00 грн. державного мита
та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний
І.І.