СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

20 червня 2007 року
Справа № 2-7/1181-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Гоголя Ю.М.,

суддів                                                                      Плута В.М.,

Щепанської О.А.,

за участю представників сторін:

представник позивача - Хребтова Ірина Анатоліївна, довіреність №  б/н   від 01.02.2006 - приватна фірма "Андріс";

представник відповідача - Смирнов Віктор Анатолійович, довіреність №  б/н   від 29.01.2007 - відкрите акціонерне товариство "Шкірвзуття";

розглянувши апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Шкірвзуття" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя    Дворний І.І.) від 20.03.2007 у справі № 2-7/1181-2007

за позовом           приватної фірми "Андріс" (вул. Київська, 73, офіс 306,Сімферополь,95017)

до           відкритого акціонерного товариства "Шкірвзуття" (вул. Об'їздна, 10,Сімферополь,95015)

про стягнення 5346,58 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватна фірма "Андріс" звернулась до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до відкритого акціонерного товариства "Шкірвзуття" про стягнення 5346,58 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 07.06.2004 у справі №2-24/7779-2004 з відкритого акціонерного товариства "Шкірвзуття" на користь приватної фірми "Андріс" було стягнуто заборгованість за договором №8 від 06.02.2003 у сумі 55562,42 грн., 3% річних у розмірі 666,75 грн., 2500,31 грн. - інфляційних витрат, 587,29 грн. - державного мита та 111,59 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, всього 59428,36 грн. Але, оскільки, до часу подачі позову до суду вказану суму боргу не було погашено відповідачем, позивач просив стягнути з відкритого акціонерного товариства "Шкірвзуття" 3% річних у розмірі 1253,45 грн. та 4093,13 грн. - інфляційних витрат.

22.02.2007, представником позивача було надано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої він просив господарський суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1531,74 грн. та 4914,41 грн. - інфляційних витрат.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.03.2007 (суддя Дворний І.І.)  задоволені позовні вимоги приватної фірми "Андріс" до відкритого акціонерного товариства "Шкірвзуття" про стягнення 5346,98 грн.

З відкритого   акціонерного   товариства  "Шкірвзуття" на   користь приватної фірми "Андріс" стягнуто 3% річних у розмірі 1531,74 грн., 4914,41 грн. - інфляційних   втрат,   102,00   грн. - державного   мита та  118,00 грн. -    витрат  на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На вказане рішення суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій сторона просить  скасувати  даний судовий акт.

Заявник апеляційної скарги не погоджується з рішенням місцевого господарського суду, оскільки вважає, що провадження у справі повинно бути припинено відповідно до частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, а також посилається на порушення господарським судом частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Розглянувши матеріали справи повторно в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 07.06.2004 у справі №2-24/7779-2004, позов приватної фірми "Андріс" було задоволено частково. З відкритого акціонерного товариства "Шкірвзуття" на користь позивача було стягнуто 55562,42 грн. - заборгованості, 666,75 грн. -  річних, 2500,31 грн. - інфляційних витрат, 587,29 грн. - державного мита та 111,59 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Однак, до часу подачі позову до суду вказану суму заборгованості відповідачем сплачено не була.

Згідно з повідомленням Державної виконавчої служби в Центральному районі міста Сімферополя Автономної Республіки Крим №80/01-30-11 від 26.01.2007, грошові кошти на погашення заборгованості відкритим акціонерним товариством "Шкірвзуття" відповідно до вищевказаного рішення господарського суду у справі №2-24/7779-2004 перераховані не були.

Як вбачається з листа Державної виконавчої служби в Центральному районі міста Сімферополя Автономної Республіки Крим №331/01-29-2 від 05.03.2007, платіжним дорученням №70 від 24.01.2007 приватній фірмі "Андріс" була перерахована сума у розмірі 3551,73 грн.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його  обов'язку.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України щодо встановлення обов'язку боржника по сплаті на користь кредитора 3% річних від простроченої суми судова колегія вважає таким, що кореспондується зі статтею 536 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти.

Відповідно до пункту 4 Роз'яснень Вищого арбітражного суду України №02-5/223 від 12.05.1992 "Про деякі питання, пов'язані з застосуванням індексу інфляції", якщо після прийняття господарським судом рішення про відшкодування збитків, їх розмір збільшився в результаті росту цін на майно або роботи, кредитор не позбавлений права подати новий позов до винної особи.

Судовою колегією встановлено, що заявлені позивачем до відшкодування суми 3% річних у розмірі 1531,74 грн. та інфляційних витрат у розмірі 4914,41 грн. розраховані правомірно, а тому вимоги приватної фірми "Андріс" судова колегія визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно посилання відповідача у своїй апеляційній скарзі про припинення провадження у справі на підставі частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України судова колегія вважає неспроможними, оскільки предмети позову у справах №2-24/7779-2004 та №2-7/1181-2007 є різними. Так, судова колегія зазначає, що в рамках справи №2-24/7779-2004 вирішувався спор про стягнення з відповідача заборгованості за договором №8 від 06.02.200, у той час як предметом спору у даній справі є відшкодування збитків за несвоєчасне виконання відповідачем рішення суду від 07.06.2004 у справі №2-24/7779-2004.

Судова колегія також визнає хибними посилання відповідача на частину 6 статті 232 Господарського кодексу України, згідно з якою нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Так, штрафними санкціями, відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Під неустойкою, відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Однак судова колегія звертає увагу на те, що вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) приватною фірмою "Андріс" заявлено не було.

При таких обставинах, позовні вимоги приватної фірми "Андріс" підлягають задоволенню в повному обсягу.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі висловленого, апеляційна інстанція вважає, що рішення господарського суду прийнято при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстав для його скасування не існує.

Керуючись статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.03.2007 у справі № 2-7/1181-2007 залишити без змін.

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Шкірвзуття" залишити без задоволення.

Головуючий суддя

Судді