СУД
ПОСТАНОВА

10.07.07р.

Справа № А30/269-07

11 год. 45 хв., м. Дніпропетровськ,
вул. Куйбишева, 1а, к.9

За позовом:  Дніпропетровського міжрайонного
природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Управління з контролю
за використанням та охороною земель  у
Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

До відповідача:  Дніпропетровської  міської ради, м. Дніпропетровськ

Третя особа-1, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:
фізична особа ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

Третя особа-2, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:
фізична особа ОСОБА_2, м. Дніпропетровськ

Про:
визнання недійсним рішення НОМЕР_2 від 23.12.2005 року

Суддя: Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання: Ворошило О.М.

Представники
сторін:

Від позивача:
не з'явився

Від відповідача:
Бірюк Л.В., довіреність № 4/11-53 від 26.01.2007, головний спеціаліст -
юридичного відділу

Від третьої особи-1:
ОСОБА_3, довіреність від 05.07.2007 року, представник; ОСОБА_1, паспорт серія
НОМЕР_1 виданий ІНФОРМАЦІЯ_1

Від третьої особи-2:
ОСОБА_4, довіреність від 05.07.2007 року, представник

В засіданні брали участь:
Стасовська Є. А., заступник Дніпропетровського міжрайонного природоохоронного
прокурора, посвідчення № 153

С У Т Ь   С П О Р У:

Дніпропетровський міжрайонний
природоохоронний прокурор звернувся до господарського суду  в інтересах держави в особі Управління з
контролю за використанням та охороною земель
у Дніпропетровській області (м. Дніпропетровськ) із адміністративним
позовом, яким просить визнати недійсним рішення
сесії ІV скликання Дніпропетровської міської ради  НОМЕР_2 від 23.12.2005 року “Про передачу
земельної ділянки  по АДРЕСА_1 у спільну
власність гр. ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 та гр. ОСОБА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_4 по фактичному розміщенню нежитлової будівлі”.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Дніпропетровською міською радою  при
прийнятті  спірного рішення перевищені
свої повноваження, передбачені ст. 19 Конституції України, ст. 377 Цивільного
кодексу України, ст. 42 Земельного кодексу України.

Проведеною перевіркою встановлено,
що станом на 11.12.2006 року земельна ділянка площею 0,0528 га по АДРЕСА_1
використовується гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 на підставі договорів  оренди земельної ділянки від 15.06.2006 року
НОМЕР_5 та НОМЕР_6 (частки складають по 50% або 0,0264 га). На частині
вищезазначеної земельної ділянки на відстані 4,2 м від нежитлової будівлі гр.
ОСОБА_1 розташована двоповерхова капітальна споруда з білої цегли, яка належить
гр. ОСОБА_5 на праві приватної власності. Частина вказаної споруди (30 м2)
розташована в межах земельної ділянки, яка передана  в оренду гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1

Прокурор зазначає, що в порушення
ст. 198 Земельного кодексу України  межі
земельної ділянки, яка відводилася третім особам не були погоджені з
фактичними  суміжними користувачами.

Управління з контролю за
використанням та охороною земель  у
Дніпропетровській області позовні вимоги прокурора підтримало та надало
клопотання про розгляд справи без участі представника.

Відповідач проти задоволення
позовних вимог заперечує, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають
задоволенню. Дніпропетровська міська рада зазначає, що при прийнятті спірного
рішення діяла в межах повноважень, наданих їй законом в галузі земельних
відносин.

Відповідач вважає, що інтереси
позивача при прийнятті оспорюваного
рішення не порушувалися, тому відсутні підстави для задоволення позовних
вимог. Крім того, при поданні позову пропущено строк позовної давності.

Треті особи, фізична особа ОСОБА_1
та фізична особа ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечують, вважають
їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Клопотання про застосування засобів
технічної фіксації (аудіо запис) при розгляді справи представниками сторін не
заявлялося.

В судовому засіданні оголошені
вступна та резолютивна частини постанови.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, господарський суд, -

В С Т А Н О В
И В:

12 грудня 2005 року
Дніпропетровською міською радою прийнято рішення НОМЕР_2 “Про передачу  земельної ділянки по АДРЕСА_1 у спільну
оренду гр. ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 та гр. ОСОБА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_4 по фактичному розміщенню нежитлової будівлі”.

Рішенням НОМЕР_2 від 23.12.2005
року затверджено проект відведення земельної ділянки, складений товариством з
обмеженою відповідальністю “Бізнес-Експерт”, і передано гр. ОСОБА_1 та гр.
ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0528 га (кадастровий номер НОМЕР_7) у спільну
оренду строком на п'ятнадцять років по фактичному розміщенню нежитлової будівлі
по АДРЕСА_1 за рахунок земель, не наданих у власність або користування.
Визначено орендну плату  за користування
цією земельною ділянкою у розмірі земельного податку, який обчислюється
відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням встановлено частки
користування земельною ділянкою, які не підлягають окремому відчуженню та
виділенню в натурі, у спільному користуванні гр. ОСОБА_1 -50% або 0,0264 га і
гр. ОСОБА_2 - 50% або 0,0264 га, код цільового використання землі (УКЦВЗ)
1.11.6 (інша комерційна діяльність).

23.02.2006 року на підставі рішення
НОМЕР_2 від 23.12.2005 року між Дніпропетровською міською радою та громадянами
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладені договори оренди
земельної ділянки площею 0,0528 га (частками по 50% або 0,0264 га).

Договори укладено строком на
п'ятнадцять років (п.3.1 договорів).

15 грудня 2006 року
Дніпропетровським міжрайонним природоохоронним прокурором внесено протест про
скасування рішення сесії ІV скликання Дніпропетровської міської ради НОМЕР_2
від 23.12.2005 року “Про передачу
земельної ділянки по АДРЕСА_1 у спільну оренду гр. ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3 та гр. ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_4
по фактичному розміщенню нежитлової будівлі”.

Протест  мотивований тим, що межі земельної ділянки,
яка передана гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 в оренду не погоджені суміжними
власниками  і землекористувачами.

Проведеною перевіркою  встановлено, що станом на 11.12.2006 року
земельна ділянка площею 0,0528 га по АДРЕСА_1 використовується гр. ОСОБА_2 та
гр. ОСОБА_1 на підставі договорів оренди земельної ділянки від 15.05.2006 року
НОМЕР_5 та НОМЕР_6 (частки користування складають по 50% або 0,0264 га). На
частині вищезазначеної земельної ділянки на відстані 4,2 м від нежитлової
будівлі гр. ОСОБА_1 розташована двоповерхова капітальна споруда з білої цегли,
яка належить гр. ОСОБА_5 на праві приватної власності. Частина вказаної споруди
(30 м2) розташована в межах земельної ділянки, яка передана в оренду
гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 При розгляді землевпорядної справи НОМЕР_8 від
05.03.2006 року  інвентаризації меж  земельної ділянки по АДРЕСА_1 було
встановлено, що в плані встановлення  та
узгодження меж землекористування споруда, яка належить гр. ОСОБА_5 на картографічному
матеріалі М1:500 відсутня. Всупереч  ст.
198 Земельного кодексу України межі земельної ділянки, яка відводилася  гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 не були погоджені
із фактичними  користувачами. Вказане
підтверджується актом перевірки дотримання
вимог земельного законодавства, складеним Управлінням з контролю за
використанням та охороною земель  у
Дніпропетровській області від 11.12.2006 року.

У відповідь на протест прокурора
Дніпропетровська міська рада повідомила, що для підготовки відповідних проектів
рішень міської ради  та її виконавчого
комітету надіслано запити  до необхідних
установ  та організацій для надання
висновків з зазначеного питання. Після отримання необхідної інформації проекти
рішень буде винесено на розгляд міської ради згідно з регламентом.

Дніпропетровський міжрайонний
природоохоронний прокурор вважає, що Дніпропетровською міською радою  при прийнятті
спірного рішення перевищені повноваження, передбачені ст. 19 Конституції
України, ст. 377 Цивільного кодексу України, ст. 42 Земельного

кодексу України.

Розглянувши позовні вимоги, суд
вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти  лише
на  підставі,  в  межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та
законами України.

Відповідно до статті 15 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа, згідно зі ст.16
Цивільного кодексу України має право звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення
органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно статті 21 Цивільного кодексу
України суд визнає незаконним та скасовує
правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади,
органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування,
якщо він суперечить  актам  цивільного
законодавства  і порушує цивільні
права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт
органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до чинного
законодавства, акт державного чи іншого органу -це юридична форма рішень цих
органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові
наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта
недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав
та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації -позивача у
справі.

Приписи ст.ст.13 і 41 Конституції
України визначають, що від імені Українського народу право власності здійснюють
органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених
Конституцією і усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право
володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до статей 142-145
Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування,
крім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні
громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття
рішень. Права органів самоврядування захищаються у судовому порядку.

Відповідно до п.34 ст.26, п.2 ст.77
Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” питання регулювання
земельних відносин (у тому числі надання земельної ділянки в оренду)
вирішується на пленарному засіданні ради -сесії, а спори про поновлення
порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій
чи бездіяльності органів чи посадових осіб місцевого самоврядування,
вирішуються у судовому порядку.

Таким чином вирішення питання про
надання землі в оренду є виключним правом ради як суб'єкта права власності на
землю.

Зі змісту вищенаведених положень
вбачається, що при прийнятті спірного рішення відповідач діяв в межах наданих
йому повноважень.

Дніпропетровський міжрайонний
природоохоронний прокурор звернувся до господарського суду  в інтересах держави в особі Управління з
контролю за використанням та охороною земель
у Дніпропетровській області.

Пунктом 2 статті 121 Конституції
України на прокуратуру України покладається
представництво    інтересів
громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

До адміністративного суду має право
звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено  її права, свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин. Суб'єкт вданих повноважень має право
звернутися  до адміністративного суду у
випадках, встановлених законом (ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства
України).

Відповідно до статті  60 Кодексу адміністративного судочинства
України прокурор здійснює в суді представництво інтересів  громадянина або держави в порядку,
встановленому  цим Кодексом та іншими
законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії адміністративного
процесу.

Рішенням Конституційного  Суду України від 8 квітня 1999 року
визначено,  що прокурор чи його
заступник  у  кожному
конкретному випадку
самостійно  визначає  з  посиланням
на законодавство,  на підставі якого
подається позов,  у чому  саме
відбулося  чи  може відбутися  порушення
матеріальних  або  інших
інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту  та
зазначає орган,
уповноважений  державою  здійснювати
відповідні функції у спірних відносинах.

Оскільки Дніпропетровським
міжрайонним природоохоронним прокурором не наведено доказів в підтвердження
порушення спірним рішенням інтересів позивача - Управління з контролю за
використанням та охороною земель у Дніпропетровській області, позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача не
стягуються.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст.87, 94, 161-163, розділом VІІ Прикінцеві та перехідні положення Кодексу
адміністративного судочинства України, господарський суд, -

П О С Т А Н О
В И В:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена
до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до
господарського суду Дніпропетровської області заяви на протязі 10 днів із дня
складання постанови у повному обсязі або без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після
подання заяви на апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили у
відповідності до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя
Н.М.Євстигнеєва

(Дата складення постанови у повному
обсязі

відповідно до вимог статті 163 КАС України, - 13.07.2007
року )