ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

23.07.07                                                                                           Справа  № 14/92

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді                                                                                  Краєвської М.В.

суддів:                                                                                                         Кордюк Г.Т.

Мурської Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства “Рівненська сірникова фабрика” від 10.04.2007 р. № 75

на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 03.04.2007 р.

у справі № 14/92

за позовом Української державної інноваційної компанії, м.Київ

до Державного підприємства “Рівненська сірникова фабрика” (далі –ДП “Рівненська сірникова фабрика”), м.Березне Рівненської обл.

про стягнення 9 130 763, 99 грн. заборгованості за інноваційним договором (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, а.с.94-95)

За участю представників сторін:

від позивача –не з”явився;

від відповідача - не з”явився

Розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав, викладених в ухвалах Львівського апеляційного господарського суду від 18.06.2007 р., 02.07.2007 р.

Розпорядженням голови суду від 23.07.2007 р. проведено зміни в складі колегії суддів (знаходиться в матеріалах справи).

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 03.04.2007 р. у справі № 14/92 (суддя Марач В.В.) заяву Української державної інноваційної компанії про зміну способу та порядку виконання рішення Господарського суду Рівненської області від 24.10.2006 р. у справі № 14/92 задоволено, змінено спосіб і порядок виконання даного рішення суду про стягнення з ДП “Рівненська сірникова фабрика” на користь Української державної інноваційної компанії 8 689 016 грн. наступним чином: стягнуто з ДП “Рівненська сірникова фабрика” на користь Української державної інноваційної компанії 5 443 303, 7 грн., у т.ч. 4 469 759, 71 грн. заборгованості по лізингових платежах, 110436,78 грн. пені, 617 824, 2 грн. інфляційних втрат, 245 283 грн. 3 % річних грошовими коштами, а решта суми (3 245 713, 19 грн.) –ціни викупу обладнання, переданого в лізинг (в т.ч. ПДВ 540 952, 2 грн.), шляхом звернення стягнення на майно боржника в порядку передачі стягувачу в рахунок погашення боргу індивідуально визначеного майна згідно з переліком.

Ухвала суду мотивована тим, зокрема, що згідно з ст.115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов”язковими для виконання на всій території України; на день звернення з заявою про зміну порядку та способу виконання рішення господарському суду подано докази відсутності  коштів на банківському рахунку боржника, достатніх для покриття заборгованості; рішенням Господарського суду Рівненської області від 24.10.2006 р. у справі № 14/92 встановлено, що сума заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 3 245 713, 19 грн. (в т.ч. ПДВ 540952, 2 грн.) є ціною викупу обладнання за договором викупу обладнання № 1-09 ВО/ОО від 01.09.2000 р., а згідно з п.4.4 останнього право власності на обладнання переходить до відповідача за умови, якщо він здійснив викуп обладнання та сплатив позивачу всі передбачені договором платежі, що боржником не було зроблено.

Відповідач з даною ухвалою не погодився, подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, де просить ухвалу місцевого господарського суду скасувати та припинити провадження у справі. Свої вимоги скаржник обгрунтовує тим, зокрема, що господарський суд виніс оскаржувану ухвалу без врахування інтересів ДП "Рівненська сірникова фабрика" та за відсутності жодних доказів, які б дозволяли зробити припущення про неможливість виконання рішення у раніше визначений спосіб, тобто грошовими коштами. Крім того, відповідач посилається на те, що зміна способу виконання рішення  Господарського суду Рівненської області від 24.10.2006 р. у справі № 14/92 позбавить його можливості виконати рішення Господарського суду Рівненської області від 14.11.2002 р. у справі № 14/155, яким з нього стягнуто 12 533 705, 66 грн. заборгованості, і виконання якого розстрочено на 10 років.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення з підстав, викладених у ньому.

23 липня 2007 року (перед початком судового засідання) до Львівського апеляційного господарського суду поступило клопотання від відповідача (апелянта) про зупинення апеляційного провадження у справі № 14/92 до вирішення пов”язаної з нею іншої справи № 19/289 за позовом прокурора Березнівського району Рівненської області в інтересах держави в особі Державного підприємства “Рівненська сірникова фабрика” до Рівненського регіонального відділення Української державної інноваційної компанії про визнання права повного господарського відання на майно, отримане в лізинг згідно з договором викупу обладнання № 1-09 ВО/ОО від 01.09.2000 р., додатком № 3/1 до договору фінансового лізингу № 10-08/98 від 21.08.1998 р. (вх. № 6824).

Крім того, у своєму клопотанні відповідач зазначає, що ухвалою Господарського суду Рівненської області від 20.07.2007 р. у справі № 19/289 накладено арешт на майно, передане у фінансовий лізинг згідно з договором фінансового лізингу№ 10-08/98 від 21.08.1998 р.

Проте з долученої апелянтом до клопотання ухвали не вбачається, що господарським судом вжито заходів до забезпечення позову.

Розглянувши подане клопотання, колегія суддів відмовляє в його задоволенні, оскільки відповідно до ч.1 ст.79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, проте в даному випадку справа розглянута, рішення Господарського суду Рівненської області від 24.10.2006 р. у справі № 14/92 вступило в законну силу, на даному етапі має місце вже стадія виконання рішення господарського суду, що згідно з ч.1 ст.79 ГПК України не може слугувати підставою для зупинення апеляційного провадження у справі.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що ухвалу Господарського суду Рівненської області від 03.04.2007 р. у справі № 14/92 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства “Рівненська сірникова фабрика” - без задоволення.

При цьому колегія виходила з наступного.

Відповідно до ст.121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно з роз'ясненнями Президії Вищого господарського суду України  "Про деякі питання практики застосування статті 121 Господарського процесуального кодексу України" № 02-5/333 від  12.09.1996 р. з наступними змінами та доповненнями згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізовано у будь-який час від набрання рішенням законної сили до його фактичного повного виконання. Зазначаючи у наказі про стягнення грошових сум найменування стягувача і боржника, їх адреси, найменування і номери рахунків у банках, господарський суд встановлює певний спосіб і порядок виконання рішення. Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленим (п.п. 1, 1.3 Роз'яснення).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Рівненської області від 24.10.2006 р. стягнуто з Державного підприємства "Рівненська сірникова фабрика"  на користь Української державної інноваційної компанії 8 689 016 грн.,  в т.ч. 4469759,71 грн. заборгованості по лізингових платежах, 3 245 713, 19 грн. ціни викупу обладнання, переданого в лізинг (в т.ч. ПДВ 540 952, 2 грн.), 110 436, 78 грн. пені, 617824,2 грн. Інфляційних втрат, 245 283 грн. 3% річних, 25 500 грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. На виконання рішення суду видано наказ.

Виконати наказ господарського суду про стягнення грошових коштів з поточного рахунку боржника не виявилось можливим. Наявною в матеріалах справи довідкою Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Рівненської області № 252 від 13.02.2007 р. доведено, що виконання наказу Господарського суду Рівненської області № 14/92 не проводиться в зв'язку з відсутністю коштів на розрахункових рахунках боржника.

Доводи відповідача про спроможність погасити грошовими коштами заборгованість у сумі більше 8 млн. грн. не підтверджені жодними належними і допустимими доказами, і з урахуванням довідки про відсутність на його розрахунковому  рахунку грошових коштів не заслуговують на увагу.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи відповідача щодо початку процедури передприватизаційної підготовки Державного підприємства "Рівненська сірникова фабрика" в якості правової підстави неможливості звернення стягнення на індивідуально визначене майно, оскільки такі доводи не ґрунтуються на нормах закону, а даний факт не впливає на правовідносини сторін по справі і не є доказом фінансової спроможності боржника.

Доводи  відповідача в частині існування розстрочення  виконання рішення суду є безпідставні та не приймаються до уваги, так як не стосуються предмету  спору у справі № 14/92. Колегією суддів встановлено, що розстрочка виконання рішення суду на 10 років була надана згідно з наказом суду від 16.12.2004 р. у справі № 14/155 за позовом Української державної інноваційної компанії до Державного підприємства "Рівненська сірникова фабрика" про стягнення 12 533 705, 66 грн. заборгованості. Зміна ж способу і порядку виконання рішення застосована судом у справі № 14/92 в частині заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 3 245 713, 19 грн., що є ціною викупу обладнання за договором № 1-09 ВО/ОО від 01.09.2000 р.

Не ґрунтуються на вимогах Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна"  № 2864-III від 29.11.2001 р. твердження відповідача про те,  що  прерогатива визначення майна боржника, на яке може бути звернено стягнення,  належить державному виконавцю.

Як прослідковується з матеріалів справи, сума заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 3 245 713, 19 грн. є ціною викупу обладнання за договором викупу обладнання № 1-09 ВО/ОО від 01.09.2000 р. (додаток № 3/1 до договору фінансового лізингу № 10-08/98 від 21.08.1998 р.). Згідно з п.4.7 даного договору кінцева дата здійснення відповідачем розрахунку встановлена 01.09.2005 р., а відповідно до п.4.4 договору право власності на обладнання переходить до відповідача за умови, якщо він здійснив викуп обладнання та сплатив позивачу всі передбачені договором платежі.

Рішенням суду від 24.10.2006 р. по  справі № 14/92, яке набрало законної  сили, встановлено, що відповідач не сплатив позивачу ціну викупу обладнання.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що за таких обставин відповідач остаточно не набув права власності на обладнання.

Статтею 1 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" встановлено мораторій  на  застосування  примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у  статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

При цьому, відповідно до ст.2 для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств слід розуміти відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств.

З врахуванням преюдиційно встановленого рішенням господарського суду  факту  не набуття відповідачем права власності на обладнання,  розглядати застосовану судом зміну способу виконання рішення суду як відчуження основних засобів виробництва правових підстав немає.

Крім того, як справедливо зазначив суд першої інстанції, з врахуванням того, що статус державного підприємства мають як відповідач, так і позивач по справі,  передача майна позивачу в порядку звернення  стягнення  на  майно  боржника  не призведе до зміни власника, оскільки обладнання залишиться державним майном.

Об'єм і перелік обладнання, яке придбавалося відповідно до умов договору відповідачем, зафіксовано матеріалами справи № 14/92 і воно повністю відповідає переліку, зазначеному в ухвалі суду від 03.04.2007 р., якою змінено спосіб і порядок виконання рішення.

Таким чином, на думку колегії суддів, Господарський суд Рівненської області мав всі підстави для  винесення ухвали про передачу позивачу в рахунок погашення боргу індивідуально визначеного майна вартістю 3 245 713, 19 грн., яка визначена рішенням у даній справі і становить договірну ціну викупу обладнання, переданого у лізинг, тобто змінив порядок виконання рішення суду та тим самим вжив заходів для його реалізації.

За обставин того, що зміна порядку і способу направлена на виконання саме рішення суду, як того і вимагають приписи ст.116 ГПК України, суд має підстави видати стягувачу новий наказ, при цьому визначивши попередній наказ таким, що втратив чинність, що унеможливить подвійне стягнення обумовлених рішенням суду сум.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на матеріалах справи і не спростовують законність і обґрунтованість ухвали суду.

Отже, з огляду на вище викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Рівненської області відповідає матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві, доводи скаржника документально необгрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105-106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 03.04.2007 р. у справі № 14/92 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства “Рівненська сірникова фабрика” - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя                                                                                                        М.В.Краєвська

Суддя                                                                                                        Г.Т.Кордюк

Суддя                                                                                                      Х.В.Мурська