СУД
РІШЕННЯ

12.07.07р.

Справа № 35/234-07

За позовом  Приватного підприємця "ОСОБА_1", м.
Ужгород Закарпатської

області

до  ТОВ "Союзуктранс", м.
Дніпропетровськ

про
стягнення 6 065, 06 грн.

Суддя  Широбокова Л.П.

Представники:

від позивача - представник не з`явився.

від відповідача - Стороженко С.І.,
адвокат, дов.б/н від 15.03.07 р

Майний Д.В.,
представник, дов.№1-xс від 25.06.07 р

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача
борг за надані послуги з перевезення
-       5000, 00 грн, пеню - 520,
54 грн, 3% річних - 82, 19 грн, інфляційні втрати - 243, 33 грн, посилаючись на
акти виконаних робіт від 20.09.2006 р. та від 25.09.2006 р.

Представник Позивача в судовому
засіданні 26.06.2007р. підтримував позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач вимоги не визнає в повному
обсязі, посилаючись на те, що господарські зобов'язання виникають із договорів чи
інших правочинів, які сторонами справи не укладалися та Позивач не надав
Відповідачу згаданих послуг, а отже, Відповідач не має перед Позивачем
зобов'язань щодо сплати грошових коштів.

В судове засідання 12.07.2007 р.
представник позивача не з'явився, надіслав до суду заяву б/н від 12.07.2007р.
про відмову від позову  в зв'язку із
характером взаємовідносин сторін, що склалися при виконанні міжобласних
перевезень, та характеру вимог у справі. Заява підписана представником позивача
ОСОБА_2. Проте до неї не додано довіреність, яка б підтверджувала право
представника Позивача на відмову від позову, та суд не може прийняти відмову
цього представника від позову, в зв'язку з чим справа розглядається по
суті.

За згодою представників відповідача в
судовому засіданні оголошено  тільки
вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в сукупності,  господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

Згідно ст. 174 Господарського кодексу
України господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо із закону чи
іншого нормативно-правового акту, з господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Відповідно до ст. 307 Господарського
кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник)
зобов'язується    доставити   ввірений
їй    другою  стороною (вантажовідправником) вантаж до
пункту призначення в  установлений
законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій  на одержання
вантажу  особі
(вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій
формі.  Укладення  договору перевезення вантажу підтверджується
складенням

перевізного  документа (транспортної накладної,
коносамента  тощо) відповідно   до
вимог  законодавства.

Позивач не посилається на угоду, як
підставу виникнення зобов'язань у відповідача, та не надав суду таку угоду.

Свої вимоги щодо оплати перевезення
вантажів позивач ґрунтує на актах здачі-приймання виконаних робіт/послуг від
20.09.2006р. та від 25.09.2006р., які не можуть бути доказом укладення договору
перевезення.  Спірні акти зі сторони
відповідача підписані невстановленою особою без зазначення посади та прізвища і
повноважень на підписання актів. Відповідач заперечує наявність будь-яких
договірних зобов'язань між ним та позивачем. Із наданих ним копій заявок на
перевезення від 19.09.2006р. та від 23.09.2006р. вбачається, що вони
адресувалися  приватному підприємцю
ОСОБА_3.

Отже, відсутні правові підстави для
виникнення у відповідача зобов'язань щодо оплати вказаних позивачем перевезень,
вказані перевезення не підтверджені належними доказами відповідно до вимог ст.
34 Господарського процесуального кодексу України, а саме товарно-транспортними
накладними, та відсутні підстави для стягнення пені за несвоєчасну оплату
перевезень, оскільки сторонами не обумовлений письмово такий вид забезпечення
виконання зобов'язань, як неустойка, та її розмір.

Вимоги позивача щодо стягнення 3%
річних та інфляційних втрат судом також відхиляються, оскільки відповідно до
ст. 625 Цивільного кодексу України вказана відповідальність застосовується за
прострочення виконання грошового зобов'язання.

Позивач не довів наявність у
відповідача зобов'язання щодо оплати перевезення та строку виконання такого зобов'язання
та його вимоги в цій частині безпідставні.

З огляду на викладене, з
врахуванням всіх встановлених обставин справи, суд доходить висновку про
необґрунтованість вимог позивача та в позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України
судові  витрати по справі відносяться на
позивача.

Керуючись  ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, ст.ст. 307, 315 Господарського кодексу України,
господарський суд,-

ВИРІШИВ :

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя

Л.П. Широбокова

Рішення підписано    13
липня 2007р.