ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2007 р.
№ 3/516-2/201

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т. Дроботової –головуючого

Н. Волковицької
Л. Рогач

за участю представників:

позивача
Цірат Г.В. дов. від 30.01.07 р.

відповідачів
Бабенко А.І. дов. від 21.11.06 р.
Правило Т.О. дов. від 09.01.07 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Комунального підприємства "Житлоінвестбуд - УКБ" Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації

на постанову

від 13.03.2007 року Київського апеляційного господарського суду

у справі
№ 3/516-2/201 господарського суду міста Києва

за позовом
Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут"

до

Комунального підприємства "Житлоінвестбуд - УКБ"

Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації

про
усунення перешкод у користуванні власністю

ВСТАНОВИВ:

Національний технічний університет України "Київський політехнічний інститут" звернувся до господарського суду м. Києва з позовом (з урахуванням уточнення від 11.08.05 р.) до Комунального підприємства "Житлоінвестбуд - УКБ" Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації та Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) про зобов'язання відповідачів:

відновити стан земельної ділянки, наданої у користування позивачу, який існував до порушення прав, а саме: знести пандус та тротуар, який побудовано на земельній ділянці, що надана в користування позивачу протягом 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили;

відновити межовий знак, який було встановлено між земельними ділянками по вул. Панаса Мирного, 17 та 19 протягом 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили;

стягнути з відповідачів 39043,20 грн. збитків понесених позивачем;

зобов'язати відповідачів здійснити благоустрій земельної ділянки позивача, на якій здійснювалось складування будівельних матеріалів та інші види робіт при будівництві житлового будинку за адресою м. Київ, вул. Панаса Мирного, 17 протягом 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.08.2005 року, яке  постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2005 року залишено без змін, позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.03.2006 року рішення та постанова скасовані, а справа направлена на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Після повторного розгляду справи рішенням господарського суду міста Києва від 27.12.2006 року позовні вимоги, з урахуванням уточнень та змін, задоволені частково, зобов'язано відповідачів відновити стан земельної ділянки, наданої у користування позивачу, який існував до порушення прав, а саме: знести пандус та тротуар, який побудовано на земельній ділянці, що надана в користування позивачу та відновити межовий знак, який було встановлено між земельними ділянками по вул. Панаса Мирного, 17 та 19 протягом 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили, а також зобов'язано відповідачів здійснити благоустрій земельної ділянки позивача, на якій здійснювалось складування будівельних матеріалів та інші види робіт при будівництві житлового будинку за адресою м. Київ, вул. Панаса Мирного, 17 протягом 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили. В частині стягнення збитків провадження по справі припинено. В частині зобов'язання забезпечити пожежну безпеку вимоги залишені без розгляду, судові витрати віднесені на відповідачів.

Приймаючи рішення, суд виходив з того, що будівництво відповідачами житлового будинку № 17 по вул. Панаса Мирного в м. Києві (зокрема, пандусу, по якому здійснюється вхід до житлового будинку), а також частини тротуару цього будинку здійснено на земельній ділянці, яка надана позивачу у постійне користування, є незаконними та суперечать статтям 95, 96 Земельного кодексу України, у зв'язку з чим відповідно до статті 152 Земельного кодексу України пандус та тротуар підлягають знесенню, а межовий знак - відновленню.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2007 року рішення господарського суду м. Києва від 27.12.2006 залишено без змін.

Комунальне підприємство "Житлоінвестбуд-УКБ " звернулося з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить рішення і постанову скасувати та припинити провадження у даній справі у зв'язку з порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Заявник вважає, що суди в порушення статті 43 Господарського процесуального кодексу України неповно дослідили матеріали справи, в зв'язку з чим дійшли необґрунтованого висновку.

Так, основною підставою для задоволення позовних вимог в частині знесення будов став висновок № 6862 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 12.09.2006 року, об'єктом дослідження якого були земельні ділянки № 17 та № 19 та будови, що розташовані на межі цих суміжних ділянок по вул. Панаса Мирного, але чітких розмірів меж розташування пандусу та тротуару не зазначено.

Судами також не враховано, що після вводу об'єкту в експлуатацію будинок передається на баланс експлуатуючій організації, отже КП "Житлоінвестбуд-УКБ", як замовник будівництва ніякого відношення до будинку на сьогодні не має.

Відповідно до Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 "Про затвердження правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Також, судами не було прийнято до уваги і той факт, що будівництво житлового будинку потребує виконання певного виду робіт, що, звичайно, призводить до тимчасових незручностей для користувачів сусідніх земельних ділянок, відділом видачі ордерів та контролю будівельних об'єктів Головного управління контролю за благоустроєм міста представнику ЗАТ "Побутрембуд" видані ордери № та №200130478, відповідно до яких дозволяється тимчасове порушення благоустрою у зв'язку з влаштуванням тимчасової огорожі на період виконання підготовчих робіт, знос будівлі по вул. Панаса Мирного, 17, прокладанням тепломережі, каналізації, дощової каналізації тощо.

При цьому, суд апеляційної інстанції, як і суд першої інстанції порушили норми пункту б частини 1 статті 889 Цивільного кодексу України, де зазначається, що замовник зобов'язаний залучати підрядника до участі у справі за позовом, пред'явленим до замовника іншою особою у зв'язку з недоліками складеної проектної документації або виконаних пошукових робіт.

Судами не прийнято до уваги, що Головне управління житлового забезпечення правомірно користується земельною ділянкою наданою відповідно до рішення Київради від 24.04.2003 № 411-1/571, а Комунальне підприємство "Житлоінвестбуд-УКБ" здійснювало будівництво житлового будинку №17 по вул. Панаса Мирного у межах земельної ділянки, яку винесено в натуру (на місцевість) проектом відведення земельної ділянки та складено абрис вказаної земельної ділянки землевпорядною організацією - ТОВ "Стафед", згідно з діючими вимогами будівельного законодавства України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 111 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція виходить з обставин, встановлених у справі судами першої та апеляційної інстанцій.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку предметом спору з урахуванням доповнення до позовної заяви (а.с. 33-35, т. 2) є зобов'язання відповідачів відновити стан земельної ділянки, наданої у користування позивачу, який існував до порушення прав, а саме: знести пандус та тротуар, який побудовано на земельній ділянці, що надана в користування позивачу; відновити межовий знак, який було встановлено між земельними ділянками по вул. Панаса Мирного, 17 та 19; стягнення з відповідачів 39043,20 грн. збитків понесених позивачем; зобов'язання відповідачів здійснити благоустрій земельної ділянки позивача, на якій здійснювалось складування будівельних матеріалів та інші види робіт при будівництві житлового будинку за адресою м. Київ, вул. Панаса Мирного, 17.

Господарськими судами при розгляді справи встановлено, що рішенням Київської міської ради VIII сесії XXIII скликання від 24.05.2001р. № 327/1303 "Про надання і вилучення земельних ділянок" надано Національному технічному університету України "Київський політехнічний інститут" земельну ділянку площею 0,04 га в постійне користування для експлуатації та обслуговування навчального корпусу та господарських будівель по вул. Панаса Мирного, 19 в м. Києві за рахунок земель міської забудови, оформлено позивачу право постійного користування земельною ділянкою площею 0,85 га для експлуатації та обслуговування навчального корпусу та господарських будівель.

Право постійного користування позивачем зазначеною земельною ділянкою підтверджується державним актом № 82-4-00043 на право постійного користування земельною ділянкою, виданим 18.07.2002 року.

Рішенням Київської міської ради IV сесії XXVI скликання від 24.04.2003р. № 411-1/571 "Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею" затверджено проект відведення земельної ділянки Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київради (КМДА) для будівництва житлового будинку на вул. Панаса Мирного, 17 у Печерському районі м. Києва, передано ГУЖЗ КМДА у короткострокову оренду на 2 роки земельну ділянку площею 0,33 га для будівництва житлового будинку на вул. Панаса Мирного, 17 у Печерському районі м. Києва за рахунок земель міської забудови, у тому числі площею 0,02 га в межах червоних ліній.

29.05.2003 року межі зазначеної земельної ділянки площею 0,3344 га по вул. Панаса Мирного, 17 в м. Києві перенесені на місцевість (акт від 29.05.2003р., а.с.66 т.1).

20.06.2003 року між Київською міською радою (орендодавець) та ГУЖЗ КМДА (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до пункту 1 якого орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 24.04.2003р. №411-1/571 передає, а орендар приймає у короткострокову оренду на 2 роки земельну ділянку, місце розташування якої вул. Панаса Мирного, 17 у Печерському районі м. Києва, розміром 0,3344 га для будівництва житлового будинку у межах, які перенесені у натуру (на місцевість) і зазначені на плані, що є невід'ємною частиною цього договору (а.с.61-65).

З посиланням на висновок судової будівельно-технічної експертизи № 2509 від 25.07.2005р. (а.с.65-83 т.2) та висновок №6862 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 12.09.2006 року (а.с.28-30 т.3) суди зазначили, що побудоване знаходиться між суміжною межею згідно технічної документації на право постійного користування ділянкою № 82-4-00043 та перенесення меж в натуру від 29.05.2003 року та реальною межею на час проведення основного експертного дослідження 25.07.2005 року земельної ділянки № 19 по вул. Панаса Мирного:

- невід'ємна частина благоустрою будинку № 17, а саме: частина пандусу та тераси, тротуар, що зазначено у додатку № 1 та на фото № 1, 3, 5 до висновку № 2509 від 25.07.2005 року.

Дійсно, на земельній ділянці між межами (на час дослідження та межею, що була перенесена 29.05.2003 року відповідно до документа № 82-4- 00043) земельних ділянок № 17 та № 19 по вул. Панаса Мирного знаходиться тротуар та частина тераси, пандус будинку № 17.

Суди дійшли висновку що, будівництво відповідачами житлового будинку № 17 по вул. Панаса Мирного в м. Києві (зокрема пандусу, по якому здійснюється вхід в житловий будинок), а також частини тротуару цього будинку на земельній ділянці, яка надана позивачу у постійне користування, є незаконним та суперечить статті 95 Земельного кодексу України, відповідно до якої позивач вправі самостійно господарювати на наданій йому земельній ділянці, а також суперечить статті 96 Земельного кодексу України, згідно якої відповідачі зобов'язані не порушувати прав позивача, як користувача суміжної земельної ділянки, дотримуватися правил добросусідства та зберігати геофізичні знаки.

Оскільки, на наданій позивачу земельній ділянці, всупереч статтям 95, 96 Земельного кодексу України побудовано пандус, по якому здійснюється вхід в житловий будинок № 17 по вул. Панаса Мирного в м. Києві, а також частина тротуару цього будинку, то враховуючи вимоги статті 152 Земельного кодексу України способом захисту прав позивача, як землекористувача наданої йому земельної ділянки є зобов'язання відповідачів знести зазначені пандус та тротуар, а також відновити межовий знак та паркан, який огороджував земельну ділянку позивача від земельної ділянки, наданої для будівництва.

Касаційна інстанція не може погодитись з таким висновком, оскільки в порушення приписів статті 11112 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язковості вимог, викладених в постанові Вищого господарського суду, господарськими судами при повторному розгляді справи вимоги, викладені в постанові від 14.03.2006 року не виконані.

Так, в постанові було зазначено, що необхідно встановити чи відповідає фактичне користування земельною ділянкою, відведеною під будівництво будинку по вул. Панаса Мирного, 17 межам визначення її в натурі, але судами ці вказівки не виконані, в той час як це має суттєве значення для розгляду справи по суті.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи спір стосується, зокрема, порушення прав позивача на користування земельною ділянкою шляхом зведення на частині відведеної позивачу земельної ділянки частини будівлі житлового будинку по вул. Панаса Мирного, 17.

Для будівництва цього житлового будинку передано в оренду на 2 роки земельну ділянку площею 0,33 га за рахунок земель міської забудови, у тому числі площею 0,02 га в межах червоних ліній.

Відповідно до частини 3 статті 125 Земельного кодексу України приступати до використання земельної ділянки дозволяється лише після встановлення меж в натурі.

29.05.2003 року межі зазначеної земельної ділянки площею 0,3344 га по вул. Панаса Мирного, 17 в м. Києві перенесені на місцевість (акт від 29.05.2003р., а.с.66 т.1).

Отже, для вирішення спору по суті необхідно, як зазначено вище, встановити чи відповідає фактичне користування межам відведення та винесення в натурі, оскільки відповідно статті 413 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва.

При повторному розгляді справи, судами, з посиланням на висновки експертиз, також встановлено, що на земельній ділянці, яка належить позивачу побудована частина пандусу та тротуару, тобто лише частина цих споруд знаходиться на території позивача.

Отже для вирішення питання по суті спору судам необхідно було встановити яка частина пандусу та тротуару знаходиться на земельній ділянці позивача та підлягає зносу.

Крім того, як вбачається з рішення господарського суду м. Києва від 27.12.2006 року суд встановив, що на момент розгляду справи продовжується будівництво житлового будинку по вул. Панаса Мирного, 17. Одночасно апеляційним судом встановлено, що актом від 28.02.2005 року №60 будинок закінчено будівництвом та прийнято в експлуатацію.

Відповідно до пункту 29 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2004 року №1243 "Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" датою введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію цього об'єкта органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив комісію.

Статтею 876 Цивільного кодексу України передбачено, що власником об'єкту будівництва або результатів інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

Ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не досліджували питання хто з відповідачів є власником будівлі, щодо конструктивних елементів якої вирішувався спір.

Суттєвим це питання є, також, і для зобов'язання до вчинення певних дій, яких вимагає позивач з метою поновлення його порушеного права, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивач свої вимоги обґрунтовував посиланням на статтю 152 Земельного кодексу України, згідно з якою власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, але при цьому слід мати на увазі, що за загальним правилом відповідальність за порушення несе особа, яка вчинила таке порушення, якщо законом, іншим нормативним актом або договором не передбачено інше, про що також зазначалось в постанові від 14.03.2006 року.

Як вбачається з рішення суду від 27.12.2006 року позов задоволено за рахунок двох відповідачів, що суперечить вимогам частини 7 статті 84 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою якщо у справі беруть участь кілька позивачів і відповідачів, в рішенні вказується, як вирішено спір щодо кожного з них, оскільки кожен з відповідачів щодо іншої сторони в судовому процесі виступає самостійно.

Солідарний обов'язок або солідарна вимога, згідно статті 541 Цивільного кодексу України виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання, але ці обставин не досліджувались судами.

Крім того, ні в рішенні, ні в постанові не зазначено, на підставі яких доказів суди дійшли висновку про порушення прав позивача щодо ділянки, яка підлягає благоустрою за вимогами позивача. Для вирішення цього питання, насамперед, необхідно було встановити місцезнаходження цієї ділянки, підстави її використання відповідачем, а у разі обґрунтованості її використання, термін дії таких підстав.

При цьому, відповідач - КП "Житлоінвестбуд-УКБ" у своїх запереченнях (а.с.50-54) зазначав, що Головне управління житлового забезпечення листом № 044/026/2587 надало гарантію позивачу щодо відновлення благоустрою за типом існуючого, але позивач не надав можливості Головному управлінню відновити благоустрій за типом існуючого, оскільки самостійно виконав зазначені роботи на підставі договору № 142 ЦК від 04.04.2005 року з ПП "Спецшляхбуд".

Судами ці заперечення відповідача не досліджувались.

Поза увагою судів, також, залишились приписи законодавства щодо встановлення межових знаків та докази, якими сторони обґрунтовували свої доводи при вирішенні спору в цій частині, на що вказувалось в постанові від 14.03.2006 року.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що господарськими судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи та прийнятті судових рішень не взято до уваги та не надано належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть спору, свідчить про не з'ясування судом всіх обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Неповне з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для справи, дає підстави для скасування ухвалених у справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і, в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 27.12.2006 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2007 року у справі №3/516 -2/201 господарського суду міста Києва скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Касаційну скаргу Комунального підприємства "Житлоінвестбуд - УКБ" Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації задовольнити частково.

Головуючий          Т. Дроботова

Судді          Н. Волковицька

Л.Рогач