СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.07                                                                                 Справа № 16/362.

Суддя  Шеліхіна Р.М., розглянув матеріали справи за позовом Державного підприємства "Придніпровська залізниця", м.Дніпропетровськ

до  Відкритого акціонерного товариства "Холдінгова компанія "Луганськтепловоз", м. Луганськ

про  стягнення 40900 грн. 50 коп.

при секретарі судового засідання Монастирському Д.Д.

за участю представників :

від позивача – Рудий В.С.,  за дов. від 01.01.07. № 179;

від відповідача – Шмигленко В.О., дов. від 24.05.07. №863-33,

встановив:

У судовому засіданні 11.06.07. було оголошено перерву до 10.07.07. до 10 годин 20 хвилин в порядку ст.77 ГПК України.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені в сумі 40900,50грн. за період 2,83 доби згідно з умовами договору від 14.06.06. №804/06-ПР/1-06743/НЮ (п.5.10) за поставку неякісної технічної продукції.

Відповідач відзивом від 04.06.07. №863-563/Ш-545 проти позову заперечує і вказує про порушення позивачем вимог Інструкцій ПП-6 та П-7, а також Положення про постачання продукції виробничо-технічного призначення»від 25.07.88.

Заявою від 11.06.07. №ТЮ/97 позивач збільшив розмір позовних вимог і заявив до стягнення пеню в сумі 60250,50грн. за той самий час (2,83 доби), а також заявив до стягнення збитки в сумі 762,61грн.

Відповідач листом від 26.06.07. №863-563/Ш-746 заперечив доводи позивача щодо розрахування пені за доби, але в договорі вказано, що пеня розраховується за дні. Крім того, представник відповідача зауважив позивачеві про розбіжності дати початку та закінчення періоду, за який заявлено до стягнення пеню.

Між сторонами у справі укладено договір від 14.06.06. №804/06-ПР/1-06743/НЮ, на підставі якого замовник (позивач) доручає, а виконавець (відповідач) приймає на себе зобов’язання  виготовити і поставити електропоїзди і вагони на умовах, в строку  і по ціні, вказаних у договорі.

Позивач зобов’язався приймати продукцію відповідача згідно з умовами розділу 3 вказаного договору –на підставі приймально-сдавальних актів в порядку Інструкцій ПП-6 та П-7, а також Положення про постачання продукції виробничо-технічного призначення»від 25.07.88.

Порядок гарантійного обслуговування визначено сторонами у розділі 5 вказаного договору, яким передбачено, що виконавець зобов’язаний за свій рахунок відремонтувати поїзд, скласти про це з замовником двосторонній акт і сплатити пеню за кожен день простою поїзду в розмірі 0,1% від вартості електропоїзда за період, який перевищує 5 днів з моменту виклику представника виконавця для усунення недоліків продукції.

На виконання умов вказаного договору відповідач виготовив та поставив позивачу, а позивач отримав електропоїзд, і 26.11.06. поїзд було передано в експлуатацію.

Телеграмою від 13.12.06. позивач повідомив відповідача про зупинення експлуатації поїзда у зв’язку з несправністю і заявив вимогу про обов’язкову явку представника відповідача для усунення недоліків продукції і визначив дату, в термін якої представник відповідача повинен був прибути –15.12.06.

Згідно акту від 15.12.06. представником відповідача (без посвідчення на повноваження приймання прихованих дефектів продукції) і робітниками позивача встановлено причину несправності поїзду і 19.12.06. зроблено заміну несправного механізму та електропоїзд був придатний до експлуатації.

Позивач звернувся з даним позовом до суду і просить стягнути з відповідача пеню в сумі 60250,50грн. за 2,83 доби на підставі умов п. 5.10, а також заявив до стягнення збитки в сумі 762,61грн.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об’єктивно дослідивши матеріали та обставини справи,  вислухав представників сторін, оцінивши надані ним докази своїх вимог до суті спору, їх  належність, допустимість, достовірність кожного  окремо і у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не  підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до норми ст.19 Основного закону держави –Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правилом ст.22 ГПК України встановлено право позивача змінити підставу або предмет позову до постановлення рішення по справі. Заявою від 11.06.07. №ТЮ/97 позивач не тільки збільшив розмір позовних вимог в частині заявленої до стягнення неустойки, а також заявив до стягнення збитки –позовну вимогу, яка при подачі позову не була заявлена. Таким чином, позивач порушив норму ст.22 ГПК України, змінивши і підставу і предмет.

За таких підстав, позов в частині збитків в сумі 762,61грн. слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання  та  інші учасники  господарських відносин  повинні  виконувати  господарські  зобов'язання належним чином відповідно до закону,  інших правових актів,  договору, а за відсутності   конкретних   вимог  щодо  виконання  зобов'язання  - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Право на вимогу неустойки у позивача виникає на підставі ст.ст.230-232 ГК України у разі порушення відповідачем правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання відповідачем господарського зобов’язання.

Правова природа неустойки (ст.ст.549-551 ЦК України) характеризується, перш за все, фактом порушення зобов’язання і періодом, протягом якого це порушення тривало. Тобто, в обов’язок позивача входить доказування факту порушення відповідачем своїх зобов’язань за договором протягом певного періоду.

Відповідно до правил ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень до суті спору. Згідно з вимогами ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказами.

В матеріалах справи відсутні докази, на підставі яких можна дійти однозначного висновку, що поїзд не експлуатувався по вині відповідача протягом 2,83 доби. Розрахунку позовних вимог позивач не надав і не визначив за який саме період заявлено до стягнення неустойку.

В довідці, доданій позивачем до матеріалів справи, вказано, що поїзд простоював з 12.12.06. по 20.12.06. (а.с.17). На звороті аркушу справи 16 мається завірена копія акту від 19.12.06., в якому вказано, що поїзд був повністю відремонтований 19.12.06., і даний факт підтверджено представниками сторін у судовому засіданні.

Позивач надіслав відповідачу термінову телеграму від 13.12.06., в якій зазначив, що поїзд виключено з експлуатації (без вказання дати) і представник відповідача зобов’язаний прибути для усунення недоліків продукції 15.12.06.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні об’єктивні докази для чіткого визначення періоду, за який позивач має право нарахувати та заявити неустойку.

Крім того, пункт 5.10 договору від 14.06.06. №804/06-ПР/1-06743/НЮ зобов’язує відповідача прибути для усунення недоліків продукції у разі виключення її з експлуатації, і у тому разі, якщо поїзд не експлуатується більш ніж 5 днів з моменту виклику представника відповідача, то відповідач зобов’язаний сплатити пеню в розмірі 0,1% від вартості поїзда. Замовник (позивач) встановив в терміновій телеграмі (додана до матеріалів справи) конкретну дату, коли саме має прибути представник виконавця (відповідача) –15 грудня 2006 року. Тобто, виклик оформлено самим позивачем на 15.12.06., а 19.12.06. поїзд було відремонтовано - через чотири дні.

Також, суд приймає до уваги відсутність доказів у позивача щодо повноважень представників підприємства-відповідача для приймання продукції по якості та встановлення недоліків при експлуатації, адже закон зобов’язує до видачі спеціальних посвідчень для робітників, які приймають участь у правовідносинах, пов’язаних з якістю продукції.

За таких підстав, у позові слід відмовити.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, ст.ст.174,193,230-232 ГК України, ст.ст.629 ЦК України, керуючись ст.ст.22,33,34,43,49,82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.          Відмовити у позові.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

Рішення підписане 16.07.07.

Суддя                                                                                 Р.М. Шеліхіна