ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2007 р.
№ 6/127-07-3260

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Гоголь Т.Г.,

суддів
Рогач Л.І., Волковицької Н.О.

за участю представників сторін
позивача
відповідача
розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу

Лисенко О.П. дов. від 10.01.2007 року
Попова Н.О. дов. від 30.10.2006 року

Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт"

на рішення
від
господарського суду Одеської області
11.06.2007 року

у справі
№  6/127-07-3260

за позовом
компанії "Alfa Trade N.V."

до
Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт"

про

стягнення 643983,35 доларів США

Компанія „Alfa Trade N. V.” (Бельгія) звернулась до господарського суду Одеської області з позовними заявами про стягнення з Державного

Доповідач Гоголь Т.Г.

підприємства „Іллічівський морський торговельний порт” 195 187,16 дол. США за договором № 299 від 30.12.2005 року, 43495,75 доларів США за договором № 298 від 30.12.2005 року, 221022,66 доларів США за договором  № 92А від 07.06.2002 року, 184277,78 доларів США за договором № 85 від 01.09.2003 року надмірно сплачених за надані портом супутні послуги у зв'язку з неправомірністю донарахування відповідачем у складі вартості наданих послуг сум податку на додану вартість за ставкою 20%.

Ухвалами господарського суду Одеської області за вказаними позовними заявами порушено провадження у справах № 6/127-07-3260, №6/129-07-3262. №6/130-07-3333. №6/128-07-3261.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Портом, відповідно до умов

укладених між сторонами договорів, надані Компанії транспорті послуги, до вартості яких відповідач включив податок на  додану вартість  за ставкою 20%. Однак, на думку позивача, Закон України "Про податок на додану вартість" не передбачає об'єктом оподаткування операції з поставки "супутніх послуг", а саме такі послуги пов’язані з транзитом вантажів були надані відповідачем позивачу при імпорті руди. Таким чином суми податку на  додану вартість у загальному розмірі 643983,35 дол. США перераховані  Порту Компанією  за вказані послуги, є надлишково сплаченими і підлягають поверненню.

Господарський суд Одеської області рішенням від 20.03.2007 року (суддя Демешин О.А.) на підставі статті 58 Господарського процесуального кодексу України об`єднав  справи № 6/127-07-3260, №6/129-07-3262, №6/130-07-3333, №6/128-07-3261 в одну справу № 6/127-07-3260, з посиланням на те, що в них беруть участь ті ж самі сторони з однорідними позовними вимогами; позовні вимоги суд задовольнив, стягнув з Державного підприємства "Іллічівський  морський торговельний порт" на користь Компанії "Alfa Trade N.."   безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 643983,35 доларів США та відповідні судові витрати.

Судове рішення мотивоване тим, що поставка товару, послуги з транспортування якого надавалися портом, здійснювалась на умовах DDU –станція призначення товару, тому відповідно до правил Інкотермс - 2000 витрати з транспортування товару з порту перевантаження до станції призначення включаються до контрактової вартості товару, що імпортується; операції з поставки послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України Портом не здійснювались, оскільки надані відповідачем послуги є супутніми.

Не погоджуючись з прийнятим у справі рішенням, Державне підприємство "Іллічівський  морський торговельний порт" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Одеської області скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, а саме підпунктів 1.1.4,   статті 1 , пункту 3.1.2 статті 3, пункту 6.2.4 статті 6 Закону України "Про податок на додану вартість" та неврахування положень статей 188,200, 266 Митного кодексу України.

Порушення судом норм процесуального права, на думку скаржника, полягає в тому, що суд прийняв рішення, що стосується прав та обов’язків уповноваженого компетентного органу держави, який не було залучено до участі у справі.

Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді Гоголь Т.Г., пояснення представників сторін,  розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування  господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду вважає, що касаційна скарга не  підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарським судом під час розгляду справи встановлено наступне.

Між Компанією „Alfa Trade N. V.” (Бельгія)  та Державним підприємством "Іллічівський морський торговельний порт" було укладено договори № 92А від 07.06.2002 року, № 85 від 01.09.2003 року  № 299 від 30.12.2005 року, № 298 від 30.12.2005 року,  відповідно до умов яких Державне підприємство "Іллічівський морський торговельний порт" зобов’язалося від імені та за дорученням Компанії „Alfa Trade N. V.”  здійснити організацію і операції , щодо прийому від суден, які надходять на адресу відповідача, імпортних руд чорних металів. На виконання умов зазначених договорів відповідачем здійснені операції з прийому від суден та відвантаженню на залізничні вагони імпортного вантажу, наданий комплекс транспортних послуг, до яких входить: вивантаження вантажу з суден, зачистка трюмів, внутріпортове експедирування, подання-забирання вагонів, зберігання вантажу на складі порту, зачистка складу, навантаження  на залізничний транспорт, візировка накладних.  За надані транспортні послуги відповідачем виставлені рахунки , які оплачені позивачем з урахуванням податку на  додану вартість  відповідно  на   суму  195 187,16 дол. США, 43495,75 дол. США,  221022,66 дол. США. суму 184277,78 дол. США. У вартість наданих послуг відповідачем відповідно до п.п. 3.1.1. п. 3.1. ст. 3; п. 4.1. ст. 4; п.п. 6.1.1 п. 6.1 ст. 6 Закону України „Про податок на додану вартість” (із змінами та доповненнями) включено податок на  додану вартість, суму якого розраховано за ставкою 20%.

Відповідно до правил Інкотермс-2000 витрати з транспортування товару з порту перевантаження до станції призначення були включені до контрактової вартості товару, податок на  додану вартість при імпорті вищеназваних товарів, щодо яких Портом надавалися послуги, був сплачений в повному обсязі.

Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями документів і не оспорюються сторонами, в тому числі і відповідачем.

Відповідно до пункту 1.14. статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість" супутні послуги - послуги, вартість яких включається відповідно до норм митного законодавства до митної вартості товарів, що експортуються або імпортуються.

Статтею 155 Митного кодексу України визначено, що транзитні перевезення здійснюються як прохідний та внутрішній  митний транзит. Внутрішнім митним транзитом вважається, зокрема, переміщення товарів під митним контролем від пункту пропуску, розташованого на митному кордоні України, - пункту ввезення на митну територію України –до митного органу, розташованого на митній території України.

Згідно зі статтею 200 Митного кодексу України транзит –митний режим відповідно до якого товари і транспортні засоби переміщуються під митним контролем між двома митними органами або в межах діяльності одного митного органу без будь-якого  використання таких товарів на  митній території України.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку, що товари знаходилися в Порту в режимі транзиту, надані Портом послуги були супутніми, які  згідно з підпунктом 6.2.4 ст. 6, підпунктом 5.15 ст. 5 Закону України "Про податок на додану вартість" не оподатковуються  податком на додану вартість, а відтак відповідачем безпідставно були нараховані та отримані  від позивача суми податку на додану вартість .

З врахуванням викладеного колегія вважає необґрунтованим посилання відповідача у касаційній скарзі на неправильне застосування судом законодавства про податок на додану вартість та Митного кодексу України. Також у суду не було підстав для залучення до участі у справі державних органів, оскільки спірні розрахунки проводилися лише між сторонами і питання подальшого перерахування відповідачем отриманих від позивача коштів не було предметом дослідження у даній справі.

З   огляду на викладене  колегія   суддів   вважає, що під   час розгляду справи   господарським судом фактичні обставини справи встановлено на основі повного і об'єктивного дослідження матеріалів справи, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а відтак, у касаційної інстанції відсутні підстави для скасування прийнятого у справі рішення.

Керуючись   статтями      1115 ,   1117 ,  1119,  11111 Господарського процесуального кодексу  України, Вищий  господарський суд  України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Іллічівський  морський торговельний порт" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду  Одеської області від 11.06.2007 року у справі № 6/127-07-3260 залишити без зміни.

Головуючий суддя                                   Гоголь Т.Г.

Судді                                                         Рогач Л.І.

Волковицька Н.О.