ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
справа № 20-4/405
ПОСТАНОВА

і м е н е м     У к р а ї н и

"10" травня 2007 р.  09:40                                                                                          м. Севастополь

За адміністративним позовом Закритого акціонерного товариства “Торговельний комплекс “Магазин №48”

(вул. Велика Морська, 52, місто Севастополь, 99011)

до Фонду комунального майна Севастопольської міської Ради

(вул. Леніна, 3, місто Севастополь, 99011)

треті особи:

-          Комунальне підприємство Севастопольської міської Ради „Аррікон”

(вул. Адмірала Октябрьского, 8-2, місто Севастополь, 99011),

-          Управління культури та туризму Севастопольської міської державної адміністрації

(вул. Советська, 9, місто Севастополь, 99011)

про поновлення необґрунтовано скасованого наказу Фонду комунального майна Севастопольської міської Ради № 1051 від 30.12.2005 про продовження договорів оренди і включення майна, що орендується  ЗАТ „Торговельний комплекс Магазин № 48” до переліку майна, яке підлягає приватизації до викупу на розгляд сесії Севастопольської міської Ради,

суддя Остапова К.А.,

при секретарі Демченко В.Л.,

за участю представників:

від позивача: Спичак В.Г., наказ №18 від 30.12.2005;

від відповідача: не з’явився;

від КП „Аррікон”: не з’явився;

від Управління культури: Скурудін О.О., довіреність б/н від 26.03.2007;

Суть спору:

Закрите акціонерне товариство “Торговельний комплекс “Магазин № 48” звернулось до господарського суду міста Севастополя з адміністративним позовом до Фонду комунального майна Севастопольської міської Ради (треті особи: Комунальне підприємство Севастопольської міської Ради „Аррікон”, Управління культури та туризму Севастопольської міської державної адміністрації). З урахуванням змін позовних вимог, позивач просить суд спонукати Фонд комунального майна Севастопольської міської Ради скасувати наказ голови Фонду №273 від 24.05.2006, яким необґрунтовано скасований наказ Фонду №105 від 30.12.2005 про продовження термінів дії договорів оренди нежитлових приміщень по вул. Велика Морська: будинок №52 (№101-1 від 18.04.2001 строком на 5 років), будинок №50 (№40-01 від 01.01.2001 строком на 5 років), будинок №35 (№39-01 від 01.01.2001 строком на 5 років); зобов’язати Фонд комунального майна Севастопольської міської Ради включити орендоване позивачем майно до переліку майна, яке підлягає приватизації (довикупу), на розгляд сесії Севастопольської міської Ради, згідно поданих 14.06.2004 заяв в Фонд комунального майна Севастопольської міської Ради „Про включення в перелік об`єктів, які підлягають приватизації: вх. № 664 на вбудоване нежитлове приміщення по вул. Велика Морська, 52; вх. № 663 на вбудоване нежитлове приміщення по вул. Велика Морська, 35; вх. № 663 на прибудоване до будинку 50 по вул. Велика Морська, підвальне приміщення (склопункт)”; спонукати відповідача переглянути договори оренди №101-01 від 18.04.2001, №39-01 від 01.01.2001, №40-01 від 01.01.2001 з урахуванням їх продовження наказом №105 від 12.12.2005 шляхом укладення додаткових угод до вказаних договорів на 2007 рік.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Позивач вважає, що він має право на приватизацію вищевказаних приміщень, оскільки не скористався правом їх викупу в ході приватизації державного майна Орендного підприємства “Магазин № 48”, оскільки ці приміщення не підлягали приватизації на той час.

На думку позивача вищевказані будинки не є пам’ятками культурної спадщини, тому що вони не зареєстровані як такі в БТІ і ДРОНМ м. Севастополя.

Як стверджує позивач, відповідач необґрунтовано скасував наказ Управління майна комунальної власності, яким були продовжені строки дії договорів оренди приміщень, чим порушив права позивача як орендаря.

Відповідач в судове засідання 10.05.2007 не з’явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Від відповідача надійшло письмове заперечення на позов, в яких він просить в задоволенні позову відмовити, вважає, що Фондом комунального майна Севастопольської міської Ради оспорюваний наказ прийнятий відповідно до діючого законодавства та не суперечить жодному нормативному акту.

За клопотанням представника позивача та третьої особи –Управління культури та туризму, відповідно до статті 10 Конституції України, статті 10 Закону України “Про судоустрій України”, пояснення по справі надавалися ними російською мовою.

Заслухавши представника позивача та третьої особи, дослідивши надані ними докази,  суд, -

в с т а н о в и в :

Закрите акціонерне товариство “Торговельний комплекс “Магазин № 48” (далі –ЗАТ “ТК “Магазин № 48”) створено організацією орендаторів Орендного підприємства “Магазин № 48” на виконання пункту 5.1 договору купівлі-продажу державного майна цілісного майнового комплексу Орендного підприємства “Магазин № 48” № 32/40-К від 08.06.1995.

01.01.2001 між Управлінням з питань майна комунальної власності міської державної адміністрації та ЗАТ “ТК “Магазин № 48” укладений договір оренди № 40-01 нерухомого майна –вбудованого приміщення загальною площею 118,27 кв.м, що розташоване за адресою: м. Севастополь, вул. Велика Морська,35 та знаходиться на балансі РЕП-3.

Згідно з пунктом 7.1 цього Договору він діє з моменту підписання до 15.12.2006 (п’ять років).

09.01.2001 між Управлінням з питань майна комунальної власності міської державної адміністрації та ЗАТ “ТК “Магазин № 48” укладений договір оренди № 39-01 нерухомого майна –вбудованого приміщення загальною площею 89,5 кв.м, що розташоване на першому поверсі будинку № 35 по вул. Велика Морська м. Севастополя, та знаходиться на балансі РЕП-3.

Згідно з пунктом 7.1 цього Договору він діє з моменту підписання до 15.12.2006 (п’ять років).

18.04.2001 між Управлінням з питань майна комунальної власності міської державної адміністрації та ЗАТ “ТК “Магазин № 48” укладений договір № 101-01 оренди нерухомого майна –вбудованого приміщення загальною площею 575,2 кв.м, що розташоване за адресою: м. Севастополь, вул. Велика Морська,52 та знаходиться на балансі РЕП-3.

Згідно з пунктом 7.1 цього Договору він діє з моменту підписання до 15.12.2006 (п’ять років).

Відповідно до пунктів 7.2 вказаних договорів, зміна або розірвання договору може мати місце за згодою сторін. Зміни та доповнення, що вносяться, розглядаються сторонами у місячний термін. Одностороння відмова від виконання договору або внесення до нього змін не допускається.

Сторони у договорах оренди домовились, що договір діє до визначеної дати –до 15.12.2006, а тому доводи позивача про те, що строк дії договору спливає у відповідні місяць та число останнього року строку не приймаються судом до уваги.

Позивач звернувся до Фонду комунального майна Севастопольської міської Ради із заявами від 27.05.2004 про включення вищевказаних вбудованих не житлових приміщень до переліку об’єктів, що підлягають приватизації, спосіб приватизації, який пропонується – викуп.

Зазначені заяви зареєстровані Фондом комунального майна 14.06.2004 за реєстраційними номерами 41, 42 та 43.

15.06.2004 Фонд комунального майна за результатами розгляду звернення ЗАТ “ТК “Магазин № 48” про включення до переліку об’єктів, що підлягають приватизації, нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Севастополь, вул. Велика Морська, 52, вул. Велика морська,50 та вул. Велика Морська,35 листом вих. № 905 повідомив позивачеві, що заяви буде розглянуто при формуванні змін та доповнень до Переліку об’єктів комунальної власності (у тому числі будівель. Приміщень та споруд, що знаходяться в оренді), які підлягають приватизації шляхом продажу за викупом, на аукціоні, за конкурсом, та винесено на розгляд сесією міської Ради.

Листами від 12.12.2005 вих. №№ 1340, 1341, 1342 Фонд комунального майна повідомив позивача, що у зв’язку з тим, що будинки по вул. Велика Морська, 52, вул. Велика морська,50 та вул. Велика Морська,35 м. Севастополя, в яких розташовані не житлові приміщення, що орендуються ЗАТ “ТК “Магазин № 48”, включені до реєстру нерухомих пам’яток об’єктів культурної спадщини національного та місцевого значення по м. Севастополю, занесених до Державного реєстру нерухомих пам’яток України, питання про включення цих приміщень до переліку об’єктів, що підлягають приватизації, буде розглянуто Севастопольською міською Радою після зняття обмежень, які діють к зв’язку з прийняттям Закону України “Про тимчасову заборону приватизації пам’яток культурної спадщини” від 01.02.2005.

Листом від 15.12.2005 вих. № 2899 за підписом начальника Управління з питань майна комунальної власності, надіслання якого позивачеві підтверджується списком згрупованих внутрішніх відправлень (арк. справи 25-26 том 2), Управління майна комунальної власності повідомило позивача про припинення дії договорів оренди № 40-01 від 01.01.2001, № 39-01 від 09.01.2001 та № 101-01 від 18.04.2001 у зв’язку з закінченням строку, на які вони були укладені, та просив передати орендоване майно за актом приймання-передачі у строк, встановлений договорами.

Відповідно до ч. 2 п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України, діючого з 01.01.2004, щодо цивільних відносин, що виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли або продовжують існувати після вступу його в силу.

Згідно з частиною першою статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов’язки відповідно до договору.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Частиною другою статті 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” встановлено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Враховуючі, що з боку орендодавця мала місце відповідна заява, надіслання якої на адресу позивача підтверджується матеріалами справи, договори оренди № 40-01 від 01.01.2001, № 39-01 від 09.01.2001 та № 101-01 від 18.04.2001 є припиненими у зв’язку із закінченням строків, на які вони були укладені.

30.12.2005 начальником Управління майна комунальної власності  прийнятий наказ №1051 про продовження ряду договорів оренди комунального майна, у тому числі № 39-01 від 01.01.2001, № 40-01 від 01.01.2001 та № 101-01 від 18.04.2001, укладених із ЗАТ “ТК “Магазин № 48” на приміщення по вул. В. Морська,50, В. Морська,35, В. Морська,52, та перерахування орендної плати відповідно до рішення сесії міської Ради від 13.11.2002 №344 (пункти 3.8, 3.9, 3.10 наказу).

10.03.2006 розпорядженням Севастопольської міської державної адміністрації № 312р Управління з питань майна комунальної власності ліквідовано. Повноваження з організації процесу передачі комунального майна в оренду передані відповідачеві.

24.05.2006 головою Фонду комунального майна Севастопольської міської Ради прийнято наказ № 273, пунктом 10 якого скасовані пункти 3.8, 3.9, 3.10 наказу начальника Управління майна комунальної власності від 30.12.2005 № 1051 щодо продовження договорів оренди на вищезазначені нежитлові приміщення як нереалізовані.

Суд вважає позовні вимоги про спонукання Фонду комунального майна скасувати наказ № 273 від 24.05.2006 такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до пунктів 7.2 вказаних договорів оренди, зміна або розірвання договору може мати місце за згодою сторін. Зміни та доповнення, що вносяться, розглядаються сторонами у місячний термін. Одностороння відмова від виконання договору або внесення до нього змін не допускається.

Тобто, умови договору щодо строку його дії можуть бути змінені тільки за взаємною згодою сторін, шляхом укладення додаткових угод до договору, та повинні буди оформлені у тому ж вигляді, як и сам правочин –письмо.

Наказ начальника Управління комунальної власності про продовження строків дії договорів –це розпорядчий документ керівника особи, яка уповноважена вирішувати питання щодо передачі комунального майна в оренду – орендодавця, в якому він, окрім іншого, зазначає на необхідність перерахування орендної плати.

Таким чином, враховуючі викладене, а також те, орендодавець повідомив орендаря про припинення дії договору та необхідність звільнення приміщення у зв’язку з закінченням строку дії договору цей наказ не породжує таких наслідків, як продовження дії договорів оренди, а тому скасування цього наказу ніяким чином не порушує прав позивача.

Крім того, суд вважає, що відповідач обґрунтовано скасував наказ про продовження дії договорів оренди, оскільки до моменту прийняття наказу № 273 будь-які зміни до договору відповідними додатковими угодами внесені не були, договорі оренди припинили свою дію.

Дії орендодавця щодо виставлення рахунків на оплату орендної плати та прийняття орендної плати після закінчення строку дії договору, при наявності відповідного письмового попередження з боку орендаря, суд не може вважати як доказ наміру орендодавця продовжити договірні відносини з орендарем.

Вимоги про зобов’язання відповідача включити майно, що орендується позивачем, до переліку майна, що підлягає приватизації на розгляд сесії Севастопольської міської Ради підлягають задоволенню у зв’язку з наступним.

Згідно з частиною 4 статті 3 Закону України “Про приватизацію державного майна”, відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” № 2171-ХІІ від 06.03.1992 об'єктами малої приватизації є: цілісні майнові комплекси невеликих державних підприємств, віднесених Державною програмою приватизації до групи А.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” будівлі (споруди, приміщення) приватизуються разом з розташованими в них об'єктами приватизації, крім випадків відмови покупця від приватизації будівлі (споруди, приміщення), в якій розташований об'єкт, що приватизується шляхом викупу, або якщо на це немає прямої заборони відповідно Фонду державного майна України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи місцевої Ради відповідного рівня.

Частиною 1 статті 7 вказаного Закону передбачено, що Фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві Ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об'єктів, які перебувають відповідно у загальнодержавній власності, власності Автономної Республіки Крим та комунальній власності і підлягають: продажу на аукціоні, за конкурсом, викупу.

У силу ч. 3 цієї статті включення об'єктів малої приватизації до переліків, зазначених у частині першій цієї статті, здійснюється відповідно до Державної та місцевих програм приватизації чи з ініціативи відповідних органів приватизації або покупців.

Частиною 4 цієї ж статті встановлений порядок, в якому покупці подають відповідні заяви про включення підприємства до одного із зазначених у цій статті переліків об'єктів, що підлягають приватизації, до відповідного органу приватизації. Так, заява має містити: назву об'єкта малої приватизації, його місцезнаходження; запропоновані умови купівлі та експлуатації об'єкта. Разом із заявою покупці - юридичні особи подають: повну назву заявника та його юридичну адресу; прізвище, ім'я, по батькові керівника; номери розрахункових рахунків у банківських установах, з яких здійснюватимуться розрахунки за придбаний об'єкт приватизації. Встановлено також перелік документів, який додається до заяви. Додаткові відомості та документи подаються органу приватизації лише за згодою заявника.

Як вбачається зі змісту ч. 5 ст. 7 вищезазначеного Закону, орган приватизації розглядає подану заяву і в разі відсутності підстав для відмови у приватизації, включає підприємство до переліку об'єктів, які перебувають у комунальній власності і підлягають приватизації шляхом викупу.  Результати розгляду не пізніш як через місяць з дня подання заяви доводяться до заявника у письмовій формі.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2000 по справі № 1-16/2000 щодо офіційного тлумачення окремих положень статті 7 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” положення частини п’ятої вказаної статті слід розуміти таким чином, що орган приватизації, який отримав заяву від покупця, зобов’язаний розглянути її та в разі відсутності підстав для відмови включити конкретне підприємство до переліку об’єктів, що підлягають приватизації у встановлений спосіб, або відмовити в приватизації. Недодержання органом приватизації строків розгляду заяви покупця, а також включення підприємства до іншого, ніж запропоновано покупцем, переліку об’єктів приватизації, не може розглядатися як відмова у приватизації.

Фонд комунального майна Севастопольської міської Ради  виступає органом приватизації по об’єктам права комунальної власності від імені та за дорученням Севастопольської міської Ради відповідно до Положення про Фонд комунального майна Севастопольської міської Ради, затвердженого рішенням Севастопольської міської Ради № 339 від 12.11.2002.

Відповідно до Державної програми приватизації на 2000-2002 роки, затвердженої Законом України від 18.05.2000 N 1723-III (в редакції від 27.11.2003), а саме п. 49, покупець, який став власником об’єкту групи А і не скористався на момент приватизації об’єкту правом викупу будівлі (споруди, приміщення) у межах займаного цим об’єктом площі, має право викупити відповідну будівлю (споруду, приміщення) у разі, якщо це не заборонено законодавством України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим (щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим) чи відповідною місцевою радою (щодо об’єктів права комунальної власності).

Судом встановлено, що позивач з дотриманням наведених норм чинного законодавства звернувся до Фонду комунального майна із заявами про включення нежитлових вбудованих приміщень до переліку об’єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу, що підтверджується відсутністю зауважень з боку Фонду комунального майна у листах від 15.06.2004, від 12.12.2005 №№ 1340, 1341, 1342 та не спростовано сторонами у справі.

Як зазначено вище, заяви зареєстровані Фондом комунального майна 14.06.2004, однак, у встановлений законом місячний термін відповідь від Фонду комунального майна про результати розгляду вказаної заяви не надійшла.

Тільки  12.12.2005 позивачем від Фонду комунального майна був отриманий лист, в якому йому повідомлялось про неможливість розгляду питання приватизації приміщення, що орендуються ним до зняття обмежень, діючих у зв’язку з прийняттям Закону України “Про тимчасову заборону приватизації пам’яток культурної спадщини” від  01.02.2005, який набрав чинності з 23.02.2005.

З викладеного можна зробити висновок про те, що орган приватизацій не відмовив позивачеві у приватизації вищезазначеного об’єкту.

Також суд не може погодитись із твердженням, що житлові будинки № 35, 50, 52 по вул. Велика Морська  міста Севастополя є нерухомими пам’ятками об’єкту культурної спадщини виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України „Про охорону і використання пам’яток історії та культури”  № 3600-IX  від 13 липня 1978 року (далі –Закон №3600) встановлено, що пам'ятками історії та культури є споруди, пам'ятні місця і предмети, зв'язані з історичними подіями в житті народу, розвитком суспільства і держави, твори матеріальної і духовної творчості, які становлять історичну, наукову, художню чи іншу культурну цінність.

Таким чином цей Закон не розрізняв понять “об’єкти культурної спадщини” та “пам’ятки”, а зводив їх в один термін “пам’ятки історії та культури”.

Згідно зі статтею 6 Закону № 3600 до пам'яток історії та культури відповідно до статті 1 цього Закону належать: пам'ятки містобудування і архітектури - архітектурні ансамблі і комплекси, історичні центри, квартали, площі, вулиці, залишки стародавнього планування і забудови міст та інших населених пунктів; споруди цивільної, промислової, військової, культової архітектури, народного зодчества, а також зв'язані з ними твори монументального, образотворчого, декоративно-прикладного, садово-паркового мистецтва, природні ландшафти.

Відповідно до статті 17 Закону №3600 віднесення пам'яток історії та культури до категорії пам'яток загальносоюзного, республіканського чи місцевого значення провадиться відповідно до законодавства Союзу РСР і Української РСР.

Переліки пам'яток історії та культури республіканського значення затверджуються Радою Міністрів Української РСР. Перелік пам'яток місцевого значення затверджуються виконавчими комітетами обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів. Виключення об'єктів з переліків пам'яток республіканського і місцевого значення допускається лише з дозволу Ради Міністрів Української РСР.

Внесення об'єктів у переліки пам'яток історії та культури і виключення з них провадяться за поданням спеціально уповноважених державних органів охорони пам'яток історії та культури.

17 липня 1990 року виконавчий комітет Севастопольської міської Ради народних депутатів, розглянув перелік пам’ятників архітектури  та градобудівництва місцевого значення міста Севастополя, складений  Управлінням архітектури та градобудівництва станом на 01.06.1990 та  керуючись положеннями Закону України „Про охорону і використання  пам’яток  історії  та культури”, що діяв  на  той момент,   прийняв  рішення № 11/915 „Про внесення до Переліку пам’яток архітектури та містобудування місцевого значення містобудівного комплексу міського кільця міста Севастополя”.

Пунктом 1 рішення виконуючого комітету Севастопольської міської Ради народних депутатів № 11/915 від 17 липня 1990 року  затверджений  Перелік  пам’ятників  архітектури і градобудівництва місцевого значення, згідно з яким  житлові  будинки  № 35,  50,  52  по вул. Велика Морська  міста  Севастополя віднесені до вищезазначеного переліку пам’ятників архітектури.

Пунктами 2.5, 3.3 „Інструкції про порядок обліку, забезпечення збереження, змісту, використовування і реставрації нерухомих пам'ятників історії і культури”, що є додатком до наказу Міністерства культури СРС № 203 від 13.05.1986, зі змінами та доповненнями, внесеними наказом міністерства культури і мистецтва України, Державного комітету України по будівництву та архітектури від 13.05.2004 № 295/104 (далі –Інструкція) встановлено, що приналежність нерухомого пам'ятника історії і культури до відповідного виду і категорії визначається при складанні документів державного обліку пам'ятників і встановлюється при затвердженні відповідного державного списку нерухомих пам'ятників історії і культури.

Державний облік пам'ятників історії і культури здійснюють в межах встановленої компетенції державні органи охорони пам'ятників союзних республік, автономних республік, країв, областей, міст республіканського підкорення (пункт 9 Інструкції).

Розділ II Інструкції містить порядок державного обліку пам’ятників історії та культури, зокрема пунктом 9  встановлено, що державний облік пам’ятників історії і культури включає: виявлення, обстеження пам'ятників, визначення їх історичної, наукової, художньої або іншої культурної цінності, фіксацію і вивчення, складання облікових документів, ведення державних списків нерухомих пам'ятників.

На кожний нерухомий пам'ятник і знов виявлений об'єкт, що представляє історичну, наукову, художню або іншу культурну цінність, складається облікова картка, що містить відомості про місцезнаходження, датування, характер сучасного використовування, ступеня збереження пам'ятника або знов виявленого об'єкту, наявність наукової документації, місце її зберігання, короткий опис і ілюстративний матеріал (додаток N 3).  На кожний нерухомий пам'ятник складається паспорт, який є обліковим документом, що містить суму наукових відомостей і фактичних даних, що характеризують історію пам'ятника і його сучасний стан, місцезнаходження в навколишньому середовищі, оцінку історичного, наукового, художнього або іншого культурного значення, відомості про його територію, пов'язаних з ним спорудах, садах, парках, що знаходяться в ньому витворах мистецтва, предметах, що представляють культурну цінність, про зони охорони, а також про основні історико-архітектурні і бібліографічні матеріали. В паспорті указується категорія охорони і вид пам'ятника з посиланням на затверджуючий документ (додаток N 4).  Для ансамблю, комплексу нерухомих пам'ятників історії і культури, історичного центру міста, іншого населеного пункту, кварталу, площі, вулиці, історико-культурного заповідника складаються: облікова картка і паспорт на вказані об'єкти в цілому; облікові картки і паспорти для кожного окремого пам'ятника; історико-архітектурний опорний план (пункти 15, 16, 17 Інструкції).

Зазначені умови дають підстави для висновку про обов’язковість отримання особою, котра є власником об’єкта культурної спадщини, який внесений до Державного реєстру, свідоцтва про реєстрацію пам’ятки. Окрім того, наявність такого свідоцтва в особи (власника) вказує на приналежність об’єкта культурної спадщини до пам’яток.

Свідоцтво про реєстрацію є документальним засвідченням факту включення об’єкта культурної спадщини до Державного реєстру.

Таких документів в підтвердження заперечень на позов, відповідачем та третіми особами,  не надано.

Відповідно до пункту 21 Інструкції державні списки нерухомих пам'ятників історії і культури є основним документом державного обліку і охорони пам'ятників. Включені в них об'єкти признаються пам'ятниками історії і культури певного вигляду і категорії охорони.

Як встановлено в статті 13 Закону України „Про охорону культурної спадщини” №1805-III від 08 червня 2000 року, об'єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам'ятки. Порядок визначення категорій пам'яток встановлюється Кабінетом Міністрів України. Із занесенням до Реєстру на об'єкт культурної спадщини, на всі його складові елементи поширюється правовий статус пам'ятки.

Крим того, пунктом 1 Прикінцевих положень Закону України „Про охорону культурної спадщини” встановлено, що цей Закон набирає чинності з дня його опублікування, крім пунктів 2 - 4 частини четвертої розділу X, які набирають чинності з 1 січня 2001 року.

Згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України „Про охорону культурної спадщини” Закон Української РСР "Про охорону і використання пам'яток історії та культури" визнаний таким, що втратив чинність.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України „Про охорону культурної спадщини”, зазначено, що об'єкти, включені до списків (переліків) пам'яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам'яток історії та культури", визнаються пам'ятками відповідно до цього Закону.

З цього можна дійти висновку, що об’єкти культурної спадщини визнані пам’ятками або віднесені до них за правилами Закону Української РСР, починаючі із 1 січня 2001 року (дата набрання чинності п. 3 Закону України “Про охорону культурної спадщини”), вважаються пам’ятками лише у випадку внесення їх до Державного реєстру та видачі свідоцтва про реєстрацію, тобто відповідно до порядку, встановленого законом України “Про охорону культурної спадщини”.

Відповідно до статті 1 Закону України “Про тимчасову заборону приватизації пам’яток культурної спадщини” заборонено приватизацію пам’яток культурної спадщини до затвердження Верховною Радою України переліку пам’яток культурної спадщини, які не підлягають приватизації.

Як зазначено у статті 1 Закону України “Про охорону культурної спадщини” пам'ятка –це об'єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

В цій же статті зазначено, що до об'єктів культурної спадщини відносяться  визначні місця, споруди (витворі), комплексі (ансамблі), їхні частини, пов'язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об'єкти, інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об'єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

При цьому нерухомим об'єктом культурної спадщини є такий об'єкт культурної спадщини, який не може бути перенесений на інше місце без втрати його цінності з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду та збереження своєї автентичності.

Із пояснень відповідача та Управління культури та туризму, а також відповіді Державної служби з питань національної культурної спадщини від 02.03.2007 вих. № 22-508/34, випливає, що Державний Реєстр нерухомих пам’яток України на даний момент перебуває у стадії формування.

З вищевикладеного випливає, що об’єкти культурної спадщини, що не внесені до Державного реєстру за встановленою процедурою і власникам яких не видано свідоцтва про реєстрацію, не є пам’ятками і тому до них не може застосовуватися обмеження, встановлені вищевказаним Законом.

Таким чином, приватизація таких об’єктів, як спірні, не суперечить положенням діючого законодавства.

Вимога позивача про спонукання відповідача переглянути договори  оренди шляхом укладення до них додаткових угод не підлягає задоволенню.

Позивач надав суду проекти додаткових угод від 01.03.2007 до договору № 101-01 від 18.04.2001 оренди нерухомого майна –нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Севастополь, вул.. Велика Морська,52, до договору № 39-01 від 01.01.2001 оренди нерухомого майна –нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Севастополь, вул.. Велика Морська,50, до договору № 40-01 від 01.01.2001 оренди нерухомого майна –нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Севастополь, вул. Велика Морська, 35 та розрахунків розміру орендної плати із супровідним листом від 14.03.2007 вих. № 8.

Вказані документи отримані Фондом комунального майна 21.03.2007, що підтверджується відповідним штампом.

Таким чином, позивач направив відповідачеві пропозицію внести зміни до вищевказаних договорів оренди комунального майна вже після закінчення строку, на який його було укладено.

Доказів надіслання відповідної пропозиції в час дії цих договорів, позивачем не надано.

Враховуючі викладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 158-163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Задовольнити адміністративний позов частково.

2.          Спонукати Фонд комунального майна Севастопольської міської Ради включити до переліку майна, яке підлягає приватизації шляхом викупу, на розгляд сесії Севастопольської міської Ради, згідно поданих 14.06.2004 заяв Закритого акціонерного товариства “Торговельний комплекс “Магазин № 48” до Фонду комунального майна Севастопольської міської Ради „Про включення в перелік об`єктів, які підлягають приватизації: вбудоване нежитлове приміщення по вул. Велика Морська, 52; вбудоване нежитлове приміщення по вул. Велика Морська, 35; прибудоване до будинку 50 по вул. Велика Морська, підвальне приміщення (склопункт)”.

3.          В задоволенні адміністративного позову в інший частині відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Севастопольського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя                                                                                                             К.А. Остапова

Постанова складена та підписана

в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України

15.05.2007

Розсилка:

1.          позивач –ЗАТ “ТК “Магазин № 48”  (99011, м. Севастополь, вул. В. Морська,52)

2.          відповідач –Фонд комунального майна Севастопольської міської Ради (99011, м.Севастополя, вул.Леніна, 3)

3. третя особа –КП СМР “Аррікон” (99011, м.Севастополь, вул.. Адм.Октябрьського,8, кв. 2)

4.          третя особа –Управління культури та туризму СМДА (99011, м. Севастополь, вул.. Советська,9)

5.          справа,

6.          наряд