ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2007 р.                                                 Справа №  3/138/02-НР

Позивач                    Відкрите акціонерне товариство “Банк народний капітал”

вул. Предславинська, 28, м. Київ, 03150

Відповідач               Фермерське господарство “Любава”

вул. Надії, 1, с. Ковалівка, Миколаївський район Миколаївської обл.

суддя Дубова Т.М.

ПРИСУТНІ:

Від позивача          –Шубенко Є.В. довіреність № 9-16/178 від 07.05.2007р.

Від відповідача           –Швець О.Д. голова. (паспорт ЕО654573 від 23.12.1998р.)

СУТЬ СПОРУ: про стягнення за кредитним договором №3к-98 від 16.06.1998р. 88737,04 грн., з яких: 86338,00 грн. борг по нарахованим відсоткам, 2149,86 грн. пені за неповернення кредиту, 249,18 грн. пені по несплачених відсотках.

Позивач у судовому засіданні з’ясував та підтвердив, що позов заявлено без стягнення суми основного боргу 22 000,00 грн., що підтверджується позовом від 02.09.2002р., наданим розрахунком до нього та сплаченим держмитом.

Відповідач позов заперечив повністю, але відзив по суті спору не надав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд –

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду та просить стягнути за кредитним договором №3к-98 від 16.06.1998р. 88737,04 грн., з яких: 86338,00 грн. борг по нарахованим відсоткам, 2149,86 грн. пені за неповернення кредиту, 249,18 грн. пені по несплачених відсотках, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

16.06.1998р. сторони уклали кредитний договір №3к-98 (а.с. 10-11), згідно якого позивач зобов’язався надати відповідачу 22 000,00 грн. зі сплатою 55% річних на 3 місяці з 18.06.1998р., а відповідач повинен був повернути кредитні кошти до 18.09.1998р.

Додатковою угодою № 1 від 19.09.1998р. строк дії договору було продовжено до 18 листопада 1998р., додатковою угодою № 2 від 19.11.1998р. сторони передбачили, що плата за надання кредиту встановлюється у розмірі 100% річних та продовжили строк до 19.12.1998р. Додатковою угодою до кредитного договору № 3 від 19.12.1998р. сторони визначили кінцевий термін погашення не пізніше 28.02.1999р. під 100% річних (т. 1 а.с. 12-14).

Позивач не вимагає виконання умов кредитного договору щодо повернення основного боргу 22 000,00 грн., але просить стягнути  86338,00 грн. борг по нарахованим відсоткам за термін з червня 1998р. до серпня 2002р., 2149,86 грн. пені за неповернення кредиту, 249,18 грн. пені по несплачених відсотках за термін з 01.03.2002р. по 31.08.2002р.

Крім того, позивач просив поновити строк позовної давності в зв”язку з довготривалим виконавчим провадженням, що не дозволило позивачу вчасно вирішити спір в господарському суді.

Згідно п.п.4, 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред”явлення, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Правовідносини між сторонами виникли у 1998р., строк повернення кредиту настав 28.02.1999р., отже строк позовної давності для повернення кредиту сплив 28.02.2002р., згідно ст. 71 ЦК УРСР Таким чином, правовідносини між сторонами регулюються ЦК УРСР в редакції 1964р.

Статтею 72 ЦК УРСР були встановлені скорочені строки давності тривалістю в шість  місяців про стягнення неустойки (штрафу, пені), при цьому відповідно до ст. 84 ЦК УРСР із закінченням строку позовної  давності  по  головній  вимозі вважається, що строк  позовної  давності  минув  і  по  додатковій вимозі (неустойка, поручительство тощо).

Таким чином, позов, заявлений позивачем 04.09.2002р. (а.с. 33), подано із пропущенням строку позовної давності для додаткових вимог -  в сумі 86338,00 грн. по нарахованим відсоткам 55%, 100%, 2149,86 грн. пені за неповернення кредиту, 249,18 грн. пені по несплачених відсотках.

Згідно ст. 80 ЦК УРСР,  закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову  є  підставою для відмови в позові, але, якщо  суд визнає  поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Наведені позивачем причини пропуску строку позовної давності щодо довготривалого виконавчого провадження по стягненню заставленого майна та на підставі визнаної відповідачем претензії, також повернення позову ухвалою суду від 15.03.2002р. не можуть бути визнані судом поважними, виходячи з того, що:

-          стягнення заставленого майна не перешкоджало позивачу звернутись до суду про виконання умов кредитного договору;

-          порядок і строки виконання виконавчих документів, передбачені у  ст.ст. 25, 63-64 Закону України “Про виконавче провадження” в редакції, що діяла в термін з 1998р. до 2002р.

Позивач дії чи бездіяльність виконавчої служби не оскаржував та не використав

інші права щодо стягнення боргу.

Позивач звернувся до суду вперше за стягнення боргу в сумі 31 187,93 грн. за кредитною угодою у березні 2002р., ухвала суду від 15.03.2002рю (т.1 а.с. 32) прийнята на підставі п.3 ст. 63 ГПК України, позивачем не оскаржена.

Враховуючи вищевикладене, у позові слід відмовити, судові витрати віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в 10-денний строк.

Суддя

Рішення підписане суддею 22.06.2007р.