ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2007 р.
№ 28/443-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:
Шаргала В.І.

суддів:
Мачульського Г.М.

Швеця В.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Павлоградвугілля"

на  постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду

від
17.04.2007р.

у справі
№28/443-06

Господарського суду
Дніпропетровської області

за позовом
Прокурора м. Павлограда в особі Державного управління екології та природних ресурсів в Дніпропетровській області

до

Відкритого акціонерного товариства "Павлоградвугілля"

про
стягнення шкоди

за участю представників

- позивача:

не з'явився

- відповідача:

Степанової В.С. (довіреність від 01.03.2007р.)

- прокурора:
не з'явився, -

В С Т А Н О В И В:

Оскарженою постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.04.2007р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Білецької Л.М., суддів Науменко І.М., Голяшкіна О.В.) залишено без змін рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2006р. (суддя Манько Г.В.), яким позов задоволено, постановлено стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Павлоградвугілля": на користь Державного управління екології та природних ресурсів в Дніпропетровській області шкоду в розмірі 14 813, 77 грн.; на користь відділення Держказначейства у жовтневому районі м. Дніпропетровська держмито в сумі 148, 14 грн.; на користь Державного підприємства "Судовий інформаційний центр" витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн.

В своїй касаційній скарзі відповідач просить вказані рішення і постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити, посилаючись на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а саме: ч.3 ст.48, ст.49, 74 Водного кодексу України, ст.69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", п.п.4.1, 4.2, 5.2.2, 5.2.3 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 18.05.1997р. №37, п.12 Порядку розроблення і затвердження нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.09.1996р. №1100, п.7 ч.2 ст.105 Господарського процесуального кодексу України.

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Позивач та прокурор не використали наданого законом права на участь своїх представників у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Місцевий господарський суд задовольняючи позов виходив з того, що розрахунок збитків здійснено з додержанням вимог Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів; позивачем та відповідачем доказів відшкодування завданої шкоди не надано; позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, а відтак місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ст.49 Водного кодексу України, ст.69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", дійшов до висновків про наявність правових підстав для задоволення позову.

Апеляційний господарський суд погодився з висновками місцевого господарського суду стосовно того, що шкода, заподіяна забрудненням навколишнього природного середовища підлягає компенсації в повному обсязі, однак зазначив в своїй постанові, що поняття "Спеціальне водокористування" включає в себе три компоненти: забір, використання і скидання, і у дозволі на спеціальне водокористування повинні встановлюватися ліміт забору води, ліміт використання води та ліміт скидання забруднюючих речовин, проте підземні води відповідач попутно вилучав разом з вугіллям, тобто не здійснював забір води з водних об'єктів та використання води, а завдав шкоди навколишньому природному середовищу скиданням забрудненої, недостатньо очищеної води; вилучення води з надр разом з видобуванням корисних копалин не належать до спеціального водокористування; розрахунок суми збитків відповідачем не спростований, а відтак апеляційний господарський суд дійшов до висновків про наявність правових підстав для залишення рішення місцевого господарського суду без змін.

Відповідно до п.1 ст.1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що рішення або постанова господарського суду прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, прокуратурою м. Павлограда Дніпропетровської області із залученням фахівців Західно-Донбаської регіональної екологічної інспекції проведено перевірку вимог природоохоронного законодавства відповідачем. Перевіркою було виявлено, що відповідачем, в період з 28.02.2005р. по 01.11.2005р. здійснювався скид зворотних (шахтних) вод з ставка-накопичувача в б. Косьмінна в р. Самара (поверхневу водойму рибогосподарського призначення другої категорії) без дозволу на спецводокористування в частині скиду забруднюючих речовин. Прокурор, дійшовши до висновків про спричинення діями відповідача шкоди охоронюваних законом інтересам держави, звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача заподіяної шкоди навколишньому природному середовищу, яку визначено у розмірі 14 813, 77 грн.

В касаційній скарзі відповідач погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що ним здійснювався скид забруднених, недостатньо очищених вод зі ставка накопичувача в б. Косьмінна в р. Самару, яка є поверхневою водоймою рибогосподарського призначення 2-ї категорії, які потрапляли туди при вилученні води з надр разом з видобуванням корисних копалин, однак не погоджується із застосуванням цим судом п.5.2.3 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 18 травня 1995 р. №37, зазначаючи що судом належало проводити розрахунки за п.5.2.2 цієї Методики.

Однак зазначені доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують виходячи з наступного.

За пунктом 5.2.2 зазначеної Методики визначаються збитки для наднормативних скидів.

Із встановлених судом апеляційної інстанції обставин вбачається що шкода з відповідача стягується не за наднормативні скиди, як це вказано у п.5.2.2 Методики, а за те, що, як вже зазначалось, ним здійснювався скид забруднених, недостатньо очищених вод зі ставка накопичувача в б. Косьмінна в р. Самару, яка є поверхневою водоймою рибогосподарського призначення 2-ї категорії.

За вказаних обставин суд касаційної інстанції погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про застосування п.5.2.3 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків.

Відповідно до присів ст.1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За вказаних обставин постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Павлоградвугілля" залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.04.2007р. у справі №28/443-06 Господарського суду Дніпропетровської області –без змін.

Головуючий суддя                                                                 В.І. Шаргало

С у д д і                                                                                     Г.М. Мачульський

В.О. Швець