ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

12.03.2007                                                           Справа № 13/31-АП-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрПластМаш"

до Каховської об'єднаної  державної податкової інспекції

за участі  представників сторін:

від позивача – Юхненко І.С. (юрисконсульта), Іщук О.А. (головного бухгалтера),

від відповідача –Шахаєвої Л.М. (старшого державного податкового ревізора-інспектора), Федченка В.В. (завідуючого юридичним сектором),

про визнання недійсними податкових повідомлень –рішень № /0 від 2 жовтня 2006 року та № /1 від 1 листопада 2006 року,

в с т а н о в и в:

Відповідно до позовної заяви вимоги ґрунтуються на безпідставності дій відповідача по прийняттю спірних повідомлень-рішень, оскільки, на думку позивача, вони прийняті з порушенням положень статті 7   Закону України „Про податок на додану вартість”. Зокрема, на думку позивача, ним правомірно віднесено до податкового кредиту суму 26171 грн, оскільки протягом серпня та вересня 2004 року ним здійснювалась підприємницька діяльність, за результатами якої виникло право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість. Поряд з цим позивач вважає, що право на відшкодування податку на додану вартість виникає при фактичній надмірній сплаті податку, яка сплачена ним у складі ціни придбання товару. Крім цього, позивач зосереджує увагу на відсутності у нього податкового зобов’язання щодо сплати  податку на додану вартість, оскільки він не здійснював господарської діяльності безпосередньо з Товариством з обмеженою відповідальністю „Еталон СВ”, статутні документи якого в подальшому були визнані недійсними.

Відповідачем названі вимоги не визнаються з посиланням на відсутність порушень діючого законодавства при прийнятті спірних повідомлень-рішень, оскільки під час проведеної перевірки було встановлено завищення сум податкового кредиту, у зв’язку з включенням здійснених операцій з постачальником ПП „Лоцман-Сервіс”, яке в свою чергу мало договірні відносини з ТОВ „Еталон СВ”, державна реєстрація якого була скасована за судовим рішенням, а тому ним констатується факт відсутності доказів надмірності сплати податку до бюджету.

Згідно до положень статті 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. У зв’язку з тим, що за пунктом 1 вказаних Прикінцевих положень КАС України набрав чинності з 1 вересня 2005 року, судове рішення за даною справою винесено з дотриманням вимог КАС України.

Розгляд справи проведено в судових засіданнях, що відбулися 1 лютого, з відкладенням до 6 березня та оголошенням перерви для прийняття постанови до 12 березня поточного року.

З матеріалів справи слідує, що Каховською об’єднаною державною податковою інспекцією проведено невиїзну позапланову перевірку обґрунтованості відшкодування податку на додану вартість Товариством з обмеженою відповідальністю „УкрПластМаш” за серпень та вересень 2004 року, за результатами якої складено акт № 90/23-7/31431235 від 20 вересня 2006 року (а.с. 7-11).

Під час перевірки податковим органом встановлено завищення податкового кредиту  з податку на додану вартість за серпень 2004 року на суму 47284,92 грн та зазначено, що це є порушенням пунктів 1.8. статті 1, підпункту 7.4.1., 7.4.5. пункту 7.4., підпункту 7.7.5. пункту 7.7. статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість”.

Таке завищення пов’язано з тим, що під час здійсненої перевірки встановлено наявність факту господарських відносин позивача з постачальником за другим ланцюгом, яке має ознаки фіктивності.

Зокрема, позивач у серпні-вересні 2004 року придбав у ПП „Лоцман-Сервіс” товар, що підтверджується податковими накладними: № 69 від 17.08.2004 р. на суму 207221,28 грн у т.ч. ПДВ 34536,88 грн; № 70 від 18.08.2004 р. на суму 300000 грн, у т.ч. ПДВ 50000 грн; № 72 від 19.08.2004 р. на суму 13330 грн, у т.ч. ПДВ 2221,67 грн; № 73 від 20.08.2004 р. на суму 82490 грн, у т.ч. ПДВ 13748,33 грн; № 75 від 27.08.2004 р. на суму 148000 грн, у т.ч. ПДВ 24666,67 грн; № 86 від 03.09.2004 р. на суму 37200 грн, у т.ч. ПДВ 6200 грн; № 97 від 21.09.2004 р. на суму 112467, у т.ч. ПДВ 18744,50 грн; № 67 від 12.08.2004 р. на суму 528678,72 грн, у т.ч. ПДВ 88113,12 грн.

В свою чергу частину товару ПП „Лоцман-Сервіс” придбало у ТОВ „Еталон СВ” за податковою накладною № 0210 від 12.08.2004 на загальну суму 283709 грн, у т.ч. ПДВ 47284,92 грн.

В той же час, ТОВ „Еталон СВ” з грудня 2003 року звітувало перед податковим органом з нульовими показниками, а з червня 2004 року взагалі не звітує.

При цьому рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 7 грудня 2004 року у справі № 2-3829/04 (а.с. 79-81) визнані недійсними: 1) установчі документи ТОВ „Еталон СВ”, а саме: свідоцтво від 1 грудня 2003 року, статут та установчий договір з дати їх державної реєстрації, тобто з  1 грудня 2003 року; 2) державна реєстрація ТОВ „Еталон СВ”. Крім того, судом визнано ТОВ „Еталон СВ” таким, що не набуло статусу юридичної особи від дати реєстрації –з 1 грудня 2003 року.

За результатами перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 2 жовтня 2006 року, яким позивачу донараховано 26171 грн податку на додану вартість та нараховані штрафні санкції в розмірі 13085 грн (а.с. 18).

В подальшому після адміністративного оскарження позивачем вказаного повідомлення-рішення  (а.с. 19-21, 22-25) відповідачем назване повідомлення-рішення залишено без змін повідомленнями-рішенням від 1 листопада 2006 року № /1 (а.с. 25).

Аналіз вказаних обставин та положень правових норм вказує на законність прийнятих відповідачем спірних повідомлень-рішень з наступних підстав.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов’язань юридичних осіб перед бюджетами з податків і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами є Закон України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Відповідно до пункту 6.1. статті 6 цього Закону у разі коли сума податкового зобов’язання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 4 цього Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначаються підстава для такого нарахування, посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок податкових зобов'язань, сума податку чи збору (обов'язкового платежу), належного до сплати, та штрафних санкцій за їх наявності, граничні строки їх погашення, а також попередження про наслідки їх несплати в установлений строк та граничні строки, передбачені законом для оскарження нарахованого податкового зобов'язання (штрафних санкцій за їх наявності).

В свою чергу за змістом  підпункту 4.2.2. пункту 4.2. статті 4 Закону контролюючий орган зобов’язаний самостійно визначити суму податкового зобов’язання платника податків серед іншого у разі якщо, дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

З метою забезпечення впровадження в дію положень названого Закону Державною податковою адміністрацією України наказом від 21 червня 2001 року № 253 затверджено „Порядок направлення органами податкової служби  України податкових повідомлень платникам та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій”.

Як слідує з підпункту 2.6. пункту 2 цього Порядку податкове повідомлення-рішення –це рішення керівника податкового органу (його заступника) щодо виявленого перевищення (заниження) бюджетного відшкодування або відмови у наданні бюджетного відшкодування, а також обов’язку платника податків серед іншого сплатити суми застосованих штрафних (фінансових) санкцій,  що приймаються за результатами перевірок платника податків.

За змістом підпункту 3.1. пункту 3 Порядку податковий орган здійснює розрахунок суми податкового зобов’язання (визначає суму бюджетного відшкодування ПДВ) та складає податкове повідомлення у випадку, якщо за наслідками перевірки податковий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування ПДВ сумі, заявленій у податковій декларації.

Пунктом 1.8. статті 1 Закону України „Про податок на додану вартість” визначено, що бюджетним відшкодуванням є сума, яка підлягає поверненню платнику податків з бюджету у зв’язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1. пункту 7.4. статті 7 цього ж Закону передбачено, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв’язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом підпункту 7.7.1. пункту 7.7. статті 7 Закону сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов’язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від’ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду. Поряд з цим згідно  до підпункту 7.7.2. цієї ж статті Закону, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від’ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від’ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Безпосередньо підпунктом 7.7.10. статті 7 встановлено, що джерелом сплати бюджетного відшкодування є загальні доходи Державного бюджету України.

Отже, як слідує з викладених правових норм бюджетне відшкодування можливе лише у випадках повернення з бюджету податку у зв’язку з його надмірною сплатою за повним ланцюгом договірних відносин, тобто від виробника продукції.

Проте, під час здійсненої відповідачем перевірки ним встановлено, що постачальник позивача мав господарські відносини із суб’єктом господарювання, який має ознаки фіктивності, а тому цей податок не був сплаченим до бюджету, що підтверджується як рішенням суду про скасування державної реєстрації ТОВ „Еталон СВ”, так і довідкою Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва  за вихідним № 3835/7/23-710 від 20 травня 2005 року (а.с. 64), відповідно до якої ТОВ „Еталон СВ” з грудня 2003 року звітувало перед податковим органом з нульовими показниками, а з червня 2004 року взагалі не звітує.

За таких підстав позивачем неправомірно завищено податковий кредит податкової декларації за серпень 2004 року, а тому відповідачем обгрунтовано донараховано податку на додану вартість нa суму 26171 грн (з врахуванням показників Декларації з податку на додану вартість за серпень 2004 року та Декларації за вересень 2004 року), оскільки на підставі вищевикладеного необхідно дійти до висновку про відсутність факту надмірної сплати позивачем податку на додану вартість саме до державного бюджету.

Відповідно до підпункту 17.1.3. пункту 17.1. статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” та підпункту 6.1.3. пункту 6.1. статті 6 Інструкції про порядок застосування штрафних санкцій органами державної податкової служби, затвердженої наказом ДПА України від 17 березня 2001 року № 110, у разі, коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов’язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті „б” підпункту 4.2.2. пункту 4.2. статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов’язаний сплатити штраф у розмірі 10 відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов’язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору, починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше 50 відсотків такої суми та не менше 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь період недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

У зв’язку з цим відповідачем правомірно нараховано штрафні санкції в сумі 13805 грн з розрахунку: 26171 грн  х  50% = 13085,5 грн.

За таких обставин в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Приймаючи до уваги, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, витрати позивача по сплаті державного мита підлягають віднесенню на нього.

На підставі  зазначених правових норм і керуючись статтями 158-163, пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України,

п о с т а н о в и в :

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Роз’яснити сторонам, що дана постанова набирає законної сили  після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі  подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                  М.К. Закурін