СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

03 липня 2007 року
Справа № 20-12/021

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Заплава Л.М.,

суддів                                                                      Антонової І.В.,

Ткаченка М.І.,

секретар судового засідання                                        Макарова Г.О.

за участю представників сторін:

представник позивача, Погребняк Ольга Олександрівна, довіреність №  3261   від 02.07.07,  Севастопольська міська санітарно-епідеміологічна станція;

представник позивача, Розанова Вікторія Олексіївна, довіреність №  3262   від 02.07.07,  Севастопольська міська санітарно-епідеміологічна станція;

представник відповідача, Ільїна Катерина Анатоліївна, довіреність №  110   від 22.03.07,  Державна інспекція з контролю за цінами в місті Севастополі;

розглянувши апеляційну скаргу Державної інспекції з контролю за цінами в місті Севастополі на постанову господарського суду міста Севастополя (суддя  Харченко І.А.) від 14.05.2007 у справі № 20-12/021

за позовом  Севастопольської міської санітарно-епідеміологічної станції (вул. Комунистична, 10,Севастополь,99000)

до           Державної інспекції з контролю за цінами в місті Севастополі (вул. В. Морська, 38,Севастополь,99011)

про визнання рішення № 37 від 19.12.2006 про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін недійсним та його скасування

ВСТАНОВИВ:

Севастопольська міська санітарно-епідеміологічна станція звернулась до господарського суду з позовом до Державної інспекції з контролю за цінами в місті Севастополі, просить визнати недійсним рішення № 37 від 19.12.2006 про застосування економічних санкцій за порушення держаної дисципліни цін та скасувати його.

Постановою господарського суду міста Севастополя від 14.05.2007 у справі № 20-12/021 (суддя Харченко І.А.) позов Севастопольської міської санітарно-епідеміологічної станції задоволено.

Визнано недійсним рішення Державної  інспекції  по контролю за  цінами в м. Севастополі № 37 від 19.12.2006  про застосування до Севастопольської міської санітарно-епідеміологічної станції економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін у розмірі 848700,36 грн.

Не погодившись з постановою суду, відповідач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, полягають у тому, що постановою Кабінету Міністрів України від 15.10.2002 № 1544 було затверджено Перелік робіт і послуг у сфері забезпечення санітарного і епідеміологічного благополуччя населення, які виконуються і надаються за плату, а Постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2003 року № 1351 було затверджено тарифи (прейскуранти) на роботи і послуги, що виконуються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби. Відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України тарифів на послуги, що надаються за плату закладами санітарно-епідеміологічної служби, податок на додану вартість в розмірі 20% окремим рядком понад тарифу не виділено. Таким чином, відповідач вважає, що вказаний податок було необґрунтовано включено до складу тарифів. При цьому, роз’яснення Державної податкової адміністрації від 15.09.2003 року № 801/5/15-2416 стосовно необхідності додавання податку на додану вартість до тарифів на послуги державної санітарної епідеміологічної служби відповідач вважає не правомірним.

Також Державна інспекція з контролю за цінами в місті Севастополі вказує, що при проведенні серійних досліджень у 2005 році та у січні-травні 2006 року позивачем не застосовувались знижаючи коефіцієнти, що відповідають кількості досліджень.

У зв’язку з зайнятістю у іншому судовому процесі  судді Видашенко Т.С., на підставі розпорядження заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду  Видашенко Т.С. від 03.07.2007 здійснено заміну судді Видашенко Т.С. на суддю Ткаченко М.І.

Представник позивача у судовому засіданні з доводами апеляційної скарги не погодився, вважає оскаржувану постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши правильність застосування господарським судом при винесенні оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що з 06.11.2006 по 06.12.2006 Державною інспекцією з контролю за цінами в місті Севастополі було проведено перевірку дотримання Севастопольською міською санітарно-епідеміологічною станцією вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2003 № 1351 „Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи та послуги, які виконуються та надаються за платню установами і організаціями державної санітарно-епідеміологічної служби” та Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 11.05.2006 щодо правильності формування і застосування тарифів на роботи і послуги за період з 01.01.2005 по 31.11.2006.

Було виявлено необґрунтоване застосування позивачем додаткової націнки до тарифів у розмірі 20 відсотків у вигляді податку на додану вартість.

За результатами перевірки було складено акт від 06.12.2006, згідно з яким позивачем було необґрунтовано отримано виручку у розмірі 282900,12 грн.

19.12.2006 відповідачем відносно позивача було ухвалено рішення  № 37 „Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін”, згідно якого на підставі статті 14 Закону України „ Про ціни та ціноутворення, вилучено у позивача у дохід держбюджету, суму необгрунтовану –одержаної виручки 282900,12 грн., штрафні санкції –565800,24 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 92 Конституції України, виключно законами України встановлюються система оподаткування в Україні, податки і збори. Принципи побудови системи оподаткування в Україні, види податків і зборів (обов’язкових платежів) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов’язки і відповідальність платників визначаються законом України „Про систему оподаткування”, яким передбачено, що ставки, механізм справляння податків і зборів (обов’язкових платежів) і пільги щодо оподаткування можуть встановлюватись або змінюватись тільки законами про оподаткування. Платники податку на додану вартість, об’єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій визначаються Законом України „Про податок на додану вартість”.

Згідно з пунктом 3.1 статті 3 Закону України „Про податок на додану вартість”, операції платників податку з продажу товарів (робіт, послуг) на митній території України є об’єктом оподаткування.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Закону України „Про податок на додану вартість”, об’єкти оподаткування, визначені статтею 3 цього Закону, за винятком операцій, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка згідно з цім Законом, оподатковуються за ставкою 20 відсотків.

Пунктом 4.1. статті 4 зазначеного закону передбачено, що база оподаткування операцій з продажу товарів (робіт, послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними або регульованими цінами (тарифами) з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов’язкових платежів), за винятком податку на додану вартість, що включається в ціну товарів (робіт, послуг) згідно з законами України з питань оподаткування. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв’язку з компенсацією вартості товарів (робіт, послуг), проданих (виконаних, наданих) таким платником податку.

Таким чином, з огляду на наведені приписи законодавства, господарський суд дійшов до вірного висновку, про те, що при справлянні сплати за надання послуг у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя, розмір цієї сплати збільшується на суму податку на додану вартість, а тому відсутні підстави для застосування до позивач фінансових санкцій за порушення дисципліни ціноутворення

Статтею 6 закону України „Про ціни і ціноутворення” передбачено, що в народному господарстві застосовуються вільні ціни і тарифи, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи. Згідно зі статтею 8 Закону України „Про ціни і ціноутворення”, державне регулювання цін і тарифів здійснюється шляхом встановлення: державних фіксованих цін (тарифів), граничних рівнів цін (тарифів) або граничних відхилень від державних фіксованих цін і тарифів та іншими методами, введеними Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 35 Закону України „Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення”, сплата послуг у сфері забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя, що не відносяться до медичної допомоги населенню, здійснюється за тарифами та прейскурантами, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Так, 27.08.2003 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 1351 „Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, які виконуються і надаються за платню установами і організаціями державної санітарно-епідеміологічної служби”, якою користується позивач у процесі своєї діяльності.

11.05.2006 до зазначеної вище Постанови, Постановою Кабінету Міністрів України № 662 було внесено зміни, з яких вбачається, що тарифи (прейскуранти) складені без урахування податку на додану вартість.

При цьому, здійснювати міркування щодо наявності ПДВ у складі тарифів (прейскурантів) до внесення цих змін, судова колегія вважає безпідставним.

Відповідно до підпункту 4.4.2. Закону України „Про порядок погашень зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, податковими роз’ясненнями вважаються будь-які відповіді контролюючого органу на запити зацікавлених осіб з питань оподаткування. Роз’яснення окремих положень податкового законодавства надаються контролюючими органами у порядку, визначеному відповідним центральним (керівним) органом контролюючого органу, виходячи із положень підпункту 4.4.1. цього пункту, принципів оподаткування, викладених у Законі України „Про систему оподаткування” та економічного змісту податку, збору (обов’язкового платежу), який розглядається.

У податковому роз’ясненні Державної податкової адміністрації України від 15.09.2003 року № 8101/5/15-2416 вказується про необхідність додавати до законодавчо визначеної ціни податок на додану вартість при здійсненні операцій з надання платних санітарно-епідеміологічних послуг.

Згідно роз’ясненнь Державної податкової адміністрації АР Крим від 23.04.2007 року № 968/10/15-216, ціна робіт (послуг), які виконуються на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2003 року №1351, вказується в гривнях, без врахування податку на додану вартість.

Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку, що при справлянні плати за надання послуг у сфері забезпечення санітарного і епідеміологічного благополуччя населення, розмір цієї плати збільшується на суму податку на додану вартість, а тому відсутні передбачені законом підстави для застосування до позивача фінансових санкцій за порушення дисципліни ціноутворення.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 30.03.2004 № 04/133 у справі № 4/603.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог Севастопольської міської санітарно-епідеміологічної служби та правомірність їх задоволення судом першої інстанції.

Статтею 200 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду –без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 195, пунктом 1 статті 198, 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтею 206, частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної інспекції з контролю за цінами в місті Севастополі  залишити без задоволення.

2.  Постанову  господарського суду м. Севастополя  від 14.05.2007  у справі № 20-12/021  залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подачі касаційної скарги протягом одного місяця після набрання законної сили цією ухвалою та в порядку, передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        Л.М. Заплава

Судді                                                                      І.В. Антонова

М.І. Ткаченко