ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

24.05.07р.

Справа № А7/135(А32/220-06)-07

15 год. 20 хв.

За позовом  Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська, м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

До  Колективного підприємства "Електротехсервіс", м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

Про стягнення 3 608, 54 грн.

Суддя  Коваль Л.А.

Секретар судового засідання Пелипенко К.В.

Представники сторін:

від позивача: головний спеціаліст відділу надходження доходів Малиш Ю.О., дов. № 1065/01-33 від 06.03.2007 р.

від відповідача: головний інженер Бурдейний О.М., згідно протоколу конференції  учасників Колективного підприємства "Електротехсервіс" від 14.12.2005 р.

СУТЬ СПОРУ:

Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська (м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області) просить стягнути з Колективного підприємства "Електротехсервіс" (м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області) на свою користь борг в сумі 3 608, 54 грн., в тому числі, суму фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій по списку № 2 за період з 1998 року по 2002 рік включно, яка, на думку позивача, повинна бути відшкодована відповідачем, та 283, 19 грн. на підставі рішення від 22.02.2003р. № 5 про дострокове розірвання договору розстрочення боргу від 07.05.2001р.

Заявлену до стягнення суму фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій по списку № 2 позивач вважає збором на обов’язкове державне пенсійне страхування, який повинен сплачуватися відповідачем відповідно до положень Закону України „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування”.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримує.

Відповідач вважає, що спірний борг - це недоїмка до Державного бюджету і її стягненням займається Державна податкова інспекція; борг мав бути списаний як безнадійний борг; відповідач заперечує проти позову пропуском строку позовної давності (три роки), який застосовує на підставі Цивільного кодексу України. Відповідач вважає, що позивач не довів заборгованість відповідача перед позивачем. Також відповідач зазначає, що за спірною сумою судом вже виносилося рішення, яке набрало чинності. Відповідач вважає, що спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства України. Відповідач посилається на пропуск позивачем строку звернення до суду про стягнення спірної суми, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Колективне підприємство "Електротехсервіс" (м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області) зареєстроване в Управлінні Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська (м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області) платником збору на обов’язкове державне пенсійне страхування.

Управління  Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська посилається на обставини виплати пільгових пенсій по сп.2 колишнім працівникам  Колективного підприємства "Електротехсервіс"; відповідно до Закону України „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” платники збору сплачують до Пенсійного фонду України 100% фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів „б”-„з” ст. 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення”. Між тим, позивач відповідно до названих вимог Закону збір на обов’язкове державне пенсійне страхування у розмірі 100% фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів „б”-„з” ст. 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення”, за період з 1998 року по 2002 рік включно не сплатив, що зумовило звернення позивача з позовом до суду.

Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення” в редакції, що діяв до 15.03.2000р., підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду України плату, що покриває витрати на виплату і доставку пенсій відповідно до пунктів  "б"  - "з"  цієї статті до досягнення працівником пенсійного віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, в розмірі 50 процентів по пенсіях, призначених у 1991 році, 60 процентів - у 1992  році, 70 процентів - у 1993 році, 80 процентів - у 1994 році, 90  процентів - у 1995 році і 100 процентів - з 1996  року.

Законом України „Про внесення змін до деяких законів України” від 17.02.2000р. № 1461-ІІІ, який набрав чинності з 15.03.2000р., внесені зміни до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", згідно яких об'єктом оподаткування для нарахування збору є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ставка збору 100% об’єкта оподаткування. Також, згідно Закону України від 17.02.2000р. № 1461-ІІІ виключена ч. 2 ст. 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення”.

Отже, фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, стали об’єктом оподаткування для нарахування та сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування лише з 15.03.2000р.

Оскільки позивач обґрунтовує позовні вимоги саме несплатою збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених за списком № 2, в період з 1998 року по І квартал 2000 року включно в сумі 1 676, 03 грн. не були об’єктом оподаткування для сплати збору, відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Позовні вимоги щодо стягнення 1 676, 03 грн. задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 3 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" збір на обов'язкове державне пенсійне страхування платники збору сплачують до Пенсійного фонду України в порядку, визначеному законодавством України.

Згідно п.7.4. Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами,  установами, організаціями та громадянами збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України 03.06.99 N 4-6, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05.07.1999 р. за N 436/3729, в редакції, що діяла з 11.05.2000р. по 29.11.2001р., розмір плати для підприємств визначається органами Пенсійного фонду України щорічно, до 20 січня поточного року, та протягом 10 днів з новопризначених пенсій згідно з додатком 5 на підставі відомостей органів соціального захисту населення. Підприємства щомісяця до 25 числа вносять до Пенсійного фонду України суми фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів  "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що призначені в минулих та поточному роках (п.7.5. Інструкції). Суми обчислюються  підприємством самостійно в розмірі, що відповідає місячному розміру фактичних витрат на виплату і доставку пільгової пенсії за станом на 1 січня минулого року. Пункт 7.6. цієї ж Інструкції встановлює, що несвоєчасно перераховані суми фактичних витрат на виплату та доставку пенсій вважаються недоїмкою та стягуються з нарахуванням пені. У разі призначення пенсій на пільгових умовах особам, які мають потрібний стаж роботи не за місцем призначення цієї пенсії, орган Пенсійного фонду за місцем призначення пенсії надсилає повідомлення згідно з додатком 5 для зазначених підприємств у двох примірниках через орган Пенсійного фонду за місцезнаходженням цього підприємства (п.7.7. Інструкції).

За четвертий квартал 2000 року Баглійським районним управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпродзержинську було сформоване щодо відповідача повідомлення про суму плати на покриття витрат по виплаті пенсій, призначених відповідно до пунктів „б” –„з” ст. 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення”. Сума за повідомленням, яка підлягає відшкодуванню, - 16, 63 грн.

Щодо стягнення спірної суми 16, 63 грн. діяв загальний строк позовної давності в три роки, оскільки інше не передбачав Закон України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування".  Зважаючи на строк настання платежу, на час звернення з позовом строк позовної давності сплив. Тому позовні вимоги в частині стягнення  16, 63 грн. не підлягають задоволенню.

Заявлена до стягнення сума 1 330, 53 грн. на підставі повідомлення про суму плати на покриття витрат по виплаті пенсій, призначених відповідно до пунктів „б” –„з” ст. 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення”, за 2001 рік складається із щомісячної суми 25, 18 грн. протягом 12 місяців 2001 року.

З урахуванням викладеного вище, сплив строк позовної давності за вимогами про стягнення збору за січень, лютий, березень 2001 року в сумі 75, 54 грн.

З 01.04.2001р. набрав чинності Закон України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, який розповсюдив дію на спірні правовідносини. За приписами названого Закону (п.6.1.) у разі  коли  сума  податкового  зобов'язання  розраховується контролюючим органом відповідно до статті 4 цього Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначаються підстава для такого нарахування, посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок податкових зобов'язань, сума податку чи збору (обов'язкового платежу), належного до сплати.

Згідно  Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами,  установами, організаціями та громадянами збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України 03.06.99 N 4-6, податкове зобов’язання  в спірних правовідносинах розраховується позивачем.

Закон України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” встановлює строки визначення податкового зобов’язання та граничні строки стягнення податкового боргу.

Відповідні повідомлення щодо суми зобов’язань за 2001 рік, починаючи з квітня 2001 року, позивачем відповідачу не були направлені.

За таких обставин, оскільки спливли строки визначення податкового зобов’язання (п.15.1.1. Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”) відсутні підстави для стягнення спірної суми 1 254, 99 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2004р. у справі № 7/248(19/12), яке набрало законної сили, вирішено спір між позивачем та відповідачем щодо стягнення збору на обов’язкове державне пенсійне страхування за січень, лютий, березень, червень, липень, серпень, вересень 2002 року в сумі 176, 26 грн.

З огляду на викладене, на підставі п.4 ч.1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України провадження у справі щодо стягнення збору на обов’язкове державне пенсійне страхування за січень, лютий, березень, червень, липень, серпень, вересень 2002 року в сумі 176, 26 грн. підлягає закриттю.

22.04.2002р. позивач оформив повідомлення про виникнення зобов’язань відповідача за квітень 2002 року в сумі 25, 18 грн. та визначив граничний строк сплати –02.05.2002р. (корінець повідомлення форми „Ю” № 104). В зв’язку з неможливістю вручити повідомлення через відсутність відповідача за юридичною адресою повідомлення розміщене на дошці оголошень, про що складено акт від 22.04.2002р.

15.05.2002р. позивач оформив повідомлення про виникнення зобов’язань відповідача за травень 2002 року в сумі 25, 18 грн. та визначив граничний строк сплати –25.05.2002р. (корінець повідомлення форми „Ю” № 120). В зв’язку з неможливістю вручити повідомлення через відсутність відповідача за юридичною адресою повідомлення розміщене на дошці оголошень, про що складено акт від 15.05.2002р.

15.10.2002р. позивач оформив повідомлення про виникнення зобов’язань відповідача за жовтень 2002 року в сумі 25, 18 грн. та визначив граничний строк сплати –25.10.2002р. (корінець повідомлення форми „Ю” № 277). В зв’язку з неможливістю вручити повідомлення через відсутність відповідача за юридичною адресою повідомлення розміщене на дошці оголошень, про що складено акт від 15.10.2002р.

15.11.2002р. позивач оформив повідомлення про виникнення зобов’язань відповідача за листопад 2002 року в сумі 25, 18 грн. та визначив граничний строк сплати –25.11.2002р. (корінець повідомлення форми „Ю” № 306). В зв’язку з неможливістю вручити повідомлення через відсутність відповідача за юридичною адресою повідомлення розміщене на дошці оголошень, про що складено акт від 15.11.2002р.

14.12.2002р. позивач оформив повідомлення про виникнення зобов’язань відповідача за грудень 2002 року в сумі 25, 18 грн. та визначив граничний строк сплати –24.12.2002р. (корінець повідомлення форми „Ю” № 326). В зв’язку з неможливістю вручити повідомлення через відсутність відповідача за юридичною адресою повідомлення розміщене на дошці оголошень, про що складено акт від 14.12.2002р.

Згідно підпункту 15.2.1. пункту 15.2. ст. 15 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у  разі коли податкове зобов'язання було нараховане податковим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті  15.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні податкового  зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів від дня узгодження податкового зобов'язання.

В зв’язку з пропуском граничних строків стягнення податкового боргу не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача збору на обов’язкове державне пенсійне страхування за квітень, травень, жовтень, листопад 2002 року в сумі 100, 72 грн.

Між тим, згідно п.16 „Прикінцевих положень” Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” в редакції, що діє з 13.12.2005р., погашення заборгованості  зі  сплати  збору  на  обов'язкове державне пенсійне страхування,  що виникла до 1 січня 2004 року  і не погашена в установленому законом  порядку, здійснюється відповідно  до  статті  106  цього  Закону.

Згідно ч.15 ст. 106 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” строк  давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.

Оскільки граничний строк сплати узгодженого зобов’язання щодо збору за грудень 2002 року в сумі 25, 18 грн. на час внесення змін в п.16 „Прикінцевих положень” Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” не сплив, а в подальшому відсутні підстави для застосування строку давності, є правомірними та підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача збору на обов’язкове державне пенсійне страхування за грудень 2002 року в сумі 25, 18 грн.

28.04.2001р. позивачем прийнято рішення про розстрочення боргу відповідача зі сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування в сумі 221, 22 грн. (борг, що підлягає розстроченню виник за березень 2000р.). 07.05.2001р. позивачем та відповідачем укладено договір про розстрочення № 11, за умовами якого сплата боргу в сумі 221, 22 грн. розстрочена з 01.03.2000р. до 01.03.2005р. з зазначенням щомісячної суми, що підлягає оплаті. З 22.02.2003р. згідно рішення позивача № 5 скасоване рішення про розстрочення від 28.04.2001р. в зв’язку з несплатою відповідачем чергової частини розстроченого боргу. В рішенні зазначено, що з дня дострокового розірвання договору про розстрочення платник зобов’язаний сплатити невнесену суму розстроченого боргу 207, 39 грн., суму нарахованих на неї процентів та суму процентів, яка була нарахована на фактично сплачену розстрочену суму 75, 80 грн. Згідно акту позивача від 22.02.2003р. назване рішення позивача № 5 з причин відсутності відповідача за юридичною адресою розміщене на дошці оголошень. Відповідно,  зобов’язання за рішенням № 5 є узгодженим, граничний строк сплати узгодженого зобов’язання не сплив з огляду на приведені вище законодавчі положення.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення спірної суми 283, 19 грн. підлягають задоволенню.

Викладеними обставинами справи спростовуються доводи відповідача, приведені в обґрунтування заперечень проти позову. Суд не погоджується з доводами відповідача, що спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законодавстві.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 71, 104, п.4 ч.1 ст. 157, ст. ст. 158 - 163 Кодексу  адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний  позов задовольнити частково.

Стягнути з Колективного підприємства „Електротехсервіс” (51900, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Губи, 7, ідентифікаційний номер 03079137) на користь Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська (51925, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Інститутська, 4, ідентифікаційний номер 24615321) борг в сумі 308 (триста вісім) грн. 37 грн.

Закрити провадження у справі щодо стягнення 176 (сто сімдесят шість) грн. 26 коп.

В решті позовних вимог –відмовити.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу Адміністративного судочинства України та оскаржується в порядку і строки відповідно до ст. 186 Кодексу Адміністративного судочинства України.

Суддя

Л. А. Коваль