АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

05.06.07
Справа  № 17/323-5100

Львівський апеляційний
господарський суд в складі колегії

головуючого-судді
Скрутовського П. Д.

суддів
Онишкевича В. В.

Слуки М. Г.

розглянув апеляційну скаргу
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Скалат б/н від
28.02.2007 р.

на рішення
Господарського суду Тернопільської області від 22.02.2007 р.

у справі
№ 17/323-5100

за позовом
Акціонерно-комерційного банку «Імексбанк», м. Одеса в особі філії
Акціонерно-комерційного банку «Імексбанк»у м. Тернополі

до
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Скалат

про стягнення 52 600, 90 грн.
заборгованості

за участю представників сторін:

від позивача -явка
необов'язкова -Коцюба Н. Я. -начальник юридичного відділу (довіреність № 161006
від 16.10.2007 р.)

від відповідача (скаржника) -явка
необов'язкова -не з'явився

Представнику позивача у судовому
засіданні були роз'яснені права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України. Згідно клопотання, технічна фіксація судового процесу не здійснюється,
ведеться протокол судового засідання. Заяв про відвід суддів не надходило.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 14.03.2007 р. прийнята до свого провадження апеляційна
скарга Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Скалат,
розгляд справи призначено на 03.04.2007 р., ухвалою від 03.04.2007 р. розгляд
справи відкладався до 10.05.2007 р., а з підстав, викладених в ухвалі від
10.05.2007 р., розгляд апеляційної скарги відкладено до 05.06.2007 р., явка
сторін не була визнана обов'язковою.

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 22.02.2007 р. у справі № 17/323-5100 за позовом АКБ
„Імексбанк”, м. Одеса в особі філії АКБ «Імексбанк»у м. Тернополі до Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Скалат про стягнення 52
600, 90 грн., в тому числі 50 000 грн. непогашеного кредиту, 2 488, 90 грн.
нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом та 112 грн.
нарахованої пені за несвоєчасне погашення заборгованості по відсотках за
користування кредитом, позовні вимоги задоволені повністю.

При винесенні оскаржуваного
рішення, місцевий господарський суд керувався ст.ст. 525, 526, 536, 1054 ЦК
України, ст.ст. 193, 216, 230 ГК України, а також положеннями укладеного між
сторонами договору кредиту за овердрафтом НОМЕР_1 від 04.01.2006 р. та
мотивував його тим, що вимоги позивача щодо повернення кредиту, відсотків та
пені ґрунтуються на умовах укладеного з відповідачем договору та
підтверджуються матеріалами справи.

Скаржник, відповідач у справі, не
погодився з рішенням господарського суду Тернопільської області, подав
апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дане рішення, а в позові відмовити,
посилаючись на те, що між підприємцем та банком не виникло кредитних відносин,
оскільки згідно ухвали суду про витребування довіреності керівника
Тернопільської філії, суд не перевірив повноважень керівника банку і відповідно
не встановив, чи договір підписаний уповноваженою особою, а також на те, що
виписка про рух коштів на рахунку підприємця не може бути доказом надання
кредиту, оскільки є одностороннім актом.

Позивач, скориставшись правом,
наданим ст. 96 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому
заперечив доводи, викладені в ній, просить залишити рішення господарського суду
першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, мотивуючи свої
вимоги тим, що згідно платіжного доручення НОМЕР_2 від 04.01.2006 р., з
поточного рахунку відповідача кошти в сумі 48 000 грн. були перераховані
підприємцю ОСОБА_2 за мучку ячмінну, що і є підтвердженням отримання кредитних
коштів, а також тим, що повноваження керівника філії АКБ «Імексбанк»у м.
Тернополі підтверджуються установчими документами філії та дозволом на
здійснення банківських операцій.

Крім цього, позивачем подано додаток
до відзиву на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що при кредитуванні
приватного підприємця ОСОБА_1 банк керувався ст. 1069 ЦК України та Порядком
овердрафтного кредитування клієнтів в АКБ «Імексбанк», затвердженим рішенням
Правління АКБ «Імексбанк»№ 111.1 від 29.09.2005 р., а також, що згідно
Інструкції Національного банку України «Про безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті», одним з видів розрахункових документів є платіжні
доручення.

У судовому засіданні 05.06.2007 р.
відповідач не забезпечив явки уповноваженого представника у судове засідання,
хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду справи,
що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення
поштового відправлення НОМЕР_3.

Розглянувши наявні матеріали
справи, доводи та заперечення, наведені в апеляційній скарзі, відзиві на неї та
додатку до відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників
сторін у судових засіданнях, колегія суддів господарського суду апеляційної
інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав:

Із наявних у справі матеріалів
вбачається, що 04.01.2006 р. між АКБ «Імексбанк», м. Одеса в особі філії АКБ
«Імексбанк»у м. Тернополі (кредитор) та суб'єктом підприємницької діяльності
-фізичною особою ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір кредиту за овердрафтом
НОМЕР_1 відповідно до умов якого кредитор зобов'язався надавати позичальнику
грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового використання шляхом сплати з поточного
рахунку позичальника, відкритого в АКБ «Імексбанк», розрахункових документів на
суму, що перевищує фактичний залишок на такому поточному рахунку, але в межах
визначеного договором ліміту-овердрафту (50 000 грн.), а позичальник
зобов'язався повернути кредитору кошти в розмірі, якому підприємець
розпорядився, фактично, сплатити відсотки за користування овердрафтом в розмірі
та строки, обумовлені договором, комісії в розмірі та порядку, визначеному п.
2.7 договору, та дотримуватися всіх умов, що випливають з цього договору.

Відповідно до п. 1.1.2 зазначеного
вище договору, строк користування овердрафтом встановлено сторонами до
01.12.2006 р. зі сплатою за користування кредитними коштами відсотків у розмірі
21 % річних.

Як встановлено господарським судом
першої інстанції, надання кредиту за овердрафтом підтверджується випискою про
рух коштів по рахунку відповідача, розпорядженням від 04.01.2006 р. на
встановлення ліміту заборгованості у розмірі 50 000 грн. по рахунку суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 НОМЕР_4 з підтвердженням сплати платіжних
документів позичальника за рахунок кредитних коштів (платіжне доручення НОМЕР_2
від 04.01.2006 р.).

Апеляційна інстанція, підтримуючи
позицію місцевого господарського суду, вважає, що оскільки згідно Інструкції
Національного банку України «Про безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті», одним з видів розрахункових документів є платіжні
доручення, то вищезгадане платіжне доручення підтверджує отримання кредитних
коштів.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ст. 526 цього ж
кодексу, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч. 1 ст. 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До
виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим
Кодексом.

Ст. 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит
та сплатити проценти.

В порушення вимог п.п. 1.1.2, 3.3.4
та 3.3.5 кредитного договору, а саме не виконуючи в обумовлені строки
зобов'язань по поверненню овердрафту за кредитним договором, у відповідача
перед позивачем виникла заборгованість по сплаті кредиту станом на 16.01.2007
р. в розмірі 50 000 грн., що підтверджується матеріалами справи та не
спростовано відповідачем у встановленому законом порядку.

Ч. 1 ст. 536 ЦК України передбачає,
що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до п. 2.4.1 кредитного
договору, за користування овердрафтом позичальник сплачує кредитору проценти в
розмірі 21 % річних від суми 50 000 грн. заборгованості за овердрафтом за
поточним рахунком НОМЕР_4 на 01.12.2006 р. операційного дня та за фактичний
строк користування овердрафтом. П. 2.4.3 вказаного договору встановлює, що у
разі прострочення кінцевого терміну погашення овердрафту позичальник, починаючи
з першого дня прострочки сплачує кредитору проценти за його використання в розмірі
40 % річних від суми простроченої заборгованості за овердрафтом за рахунком
НОМЕР_5.

Враховуючи поданий позивачем
розрахунок суми позову, відповідач, отримавши та використавши кредитні кошти в
розмірі 50 000 грн., не виконав своє зобов'язання щодо сплати нарахованих
відсотків на залишок заборгованості, тому йому була нарахована сума 4 473, 91
грн. за період з 01.08.2006 р. по 16.01.2007 р. включно.

Доказів сплати заборгованості
відповідачем не подано ні в господарському суді першої, ні апеляційної
інстанцій.

У матеріалах даної справи міститься
претензія позивача вих.. НОМЕР_6 від 29.09.2006 р., направлена на адресу
відповідача, про повернення грошових коштів добровільно, однак дана претензія
залишена без відповідного реагування.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України,
учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за
правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

За ч. 1 ст. 230 вказаного вище
кодексу, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського
зобов'язання.

П. 4.1 кредитного договору
передбачено, що у разі прострочення позичальником строків сплати проценти
та/або комісій, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1 % від несвоєчасно
сплаченої суми за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової
ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення.

Господарський суд Тернопільської
області, оцінивши поданий позивачем розрахунок пені, нарахованої в розмірі
подвійної облікової ставки Національного банку України, врахувавши заяву про
збільшення позовних вимог, правомірно дійшов висновку, що пеня в сумі 193, 76
грн. за період з 01.08.2006 р. по 16.01.2007 р. ґрунтується на умовах договору
та відповідає вимогам чинного законодавства України, а отже підлягає
задоволенню.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 10.05.2007 р. від позивача вимагалося подання для
огляду в оригіналі Положення про філію АКБ «Імексбанк»у м. Тернополі. На
виконання вимог даної ухвали, позивач надав суду копію Положення про філію АКБ
«Імексбанк»у м. Тернополі, затверджене Спостережною радою банку 14.04.2003 р.
протоколом НОМЕР_7, копію дозволу на здійснення банківських операцій, а також
копії довіреності НОМЕР_8 від 01.06.2005 р. і довіреності НОМЕР_9 від
10.06.2005 р.

Так, відповідно до п. 3.3
вищезазначеного Положення, для здійснення своєї діяльності філії надається
право укладати від імені банку договори, що випливають з характеру операцій,
які проводить філія. А згідно довіреності НОМЕР_9 від 10.06.2005 р., АКБ
«Імекбанк», м. Одеса, в особі голови правління Скорик М. Л. уповноважив
директора філії АКБ  «Імексбанк»у м.
Тернополі Стебло М. І. представляти інтереси банку щодо укладення та
підписування від імені банку договори, в тому числі кредитні.

Таким чином, враховуючи наведене,
положення чинного законодавства України, подані позивачем витребувані
документи, апеляційна інстанція дійшла висновку, що рішення місцевого
господарського суду прийняте з врахуванням всіх обставин справи та з
дотриманням норм законодавства України, а тому не вбачає підстав для його зміни
чи скасування.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті обстпавини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись
ст.ст. 89, 91, 99, 101-105 ГПК України, -

ЛЬВІВСЬКИЙ
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення господарського суду
Тернопільської області від 22.02.2007 р. у справі № 17/323-5100 залишити без
змін.

2.          Апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 залишити без задоволення.

3.          Судові витрати по апеляційній скарзі
віднести на скаржника.

4.          Матеріали справи направити на адресу
місцевого господарського суду.

5.          Постанова може бути оскаржена в
установленому законом порядку.

Головуючий-суддя
П. Д.
Скрутовський

Суддя
В. В. Онишкевич

Суддя
М. Г. Слука