ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2007 р.
№ 24/712

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:
Ходаківська І.П.

суддів
за участю представників
сторін: позивача –
відповідача –

Данилова Т.Б., Савенко Г.В.

юр.Старуха П.Д. –дов.№ 3 від 04.01.2007
Зайончковського І.В.- дов. № 1475-НЮ від 06.11.06
Жигала О.С. –дов.№ 1469.НЮ від 06.11.06
Лагода О.А. - дов.№ 1469.НЮ від 06.11.06
Григор'єва О.І. –дов. № 893-НЮ від 28.03.07

розглянувши  матеріали касаційної скарги
Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"

у справі
господарського суду міста Києва

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2007 року

за позовом
Дочірнього підприємства "Будівельно-промислова компанія "Барселона"

до
Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"

про
стягнення коштів

В судовому засіданні 05.07.2007 було оголошено перерву до 12.07.2007.

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2006 року дочірнє підприємство "Будівельно-промислова компанія "Барселона" звернулось до господарського суду міста  Києва з позовом  про стягнення з відповідача  73443,21 грн., в тому числі матеріальні збитки за втрачений вантаж, сплачені штрафні санкції, втрачену вигоду та матеріальну компенсацію моральної шкоди, оскільки залізниця не видала йому як вантажоотримувачу вантажі, що прибули на його адресу на станцію Короп Південно-Західної залізниці, через що підприємству було спричинено прямі збитки, упущену вигоду та моральну шкоду.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 08.11.2006 (суддя Смілянець В.В.) в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, визнано правомірними дії залізниці по реалізації вантажів позивача через несплату збору за зберігання вантажів на станції призначення та плати за користування вагонами залізниці, а тому і відсутність підстав для стягнення збитків, упущеної вигоди та моральної шкоди.

Постановою Київського апеляційного господарського суду  від 29.03.2007 ( головуючий –суддя Зеленін В.А., судді Рєпіна Л.О. Синиця О.Ф.) рішення господарського суду м. Києва скасовано і прийнято нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки залізниця фактично не видала позивачу вантажі, які надійшли на його адресу, чим спричинила йому додаткові збитки і шкоду.

Не погоджуючись з  постановою Київського апеляційного господарського суду Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця"  подало касаційну скаргу, в якій  посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить постанову апеляційного інстанції скасувати і залишити в силі рішення місцевого господарського суду. У касаційній скарзі відповідач зазначає  про неправильне застосування апеляційною інстанцією норм Статуту залізниць України та Правил перевезень вантажів, Тарифного керівництва № 1, а також на безпідставне застосування судом норм ст.ст.224 та 225 Господарського кодексу України про повне відшкодування завданих збитків.

У відзиві на касаційну скаргу дочірнє підприємство "Барселона" проти доводів  касаційної скарги заперечує, просить постанову Київського апеляційного господарського суду залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, предметом спору є зобов'язання залізниці по договору перевезення вантажів видати вантажоодержувачу прибулі на його адресу вантажі, і зустрічне зобов'язання вантажоодержувача сплатити залізниці на станції призначення додаткові збори та платежі, пов'язані з видачею вантажів.

В рішенні господарського суду м. Києва  зазначено, що 16.04.2006 на станцію Короп у складі поїзда №1932 прибували вагони №№ 66629445, 67672642 з вантажем відсів в кількості 133т та 01.05.2006  у складі поїзда №5932 прибували вагони №№ 67383844,66562034 з вантажем відсів в кількості 138 т на адресу позивача. Про прибуття вагонів позивача було повідомлено 16.04.2006 та 01.05.2006., який для розкредитування та отримання вантажів на станцію не з'явився. Залізниця нарахувала плату за користування вагонами в сумі 6050,60 грн. та збір за зберігання вантажів 3089,40 грн. і використала заставне право на вантаж –для покриття нарахованих платежів реалізувала вантаж на підставі дозволу від 06.05.2006 № 12.

25.05.2006 на станцію Короп у складі поїзда № 5973 прибували вагони №№ 67917328, 64785256, 67882118, 64103229 з вантажем відсів 276 т на адресу позивача, який був повідомлений 25.05.2006., але для розкредитування та отримання вантажів на станцію не з'явився. Залізниця нарахувала плату за користування вагонами в сумі 2288,80 грн. та збір за зберігання вантажів 4830 грн. і використала заставне право на вантаж –для покриття нарахованих платежів реалізувала вантаж на підставі дозволу від 31.05.2006  № 55.

11.07.2006 на станцію Короп у складі поїзда № 5972 прибували вагони №№ 65383614, 65383846 з вантажем пісок митий в кількості 138т на адресу позивача, який був повідомлений  11.07.2006, але для розкредитування та отримання вантажів на станцію не з'явився. Залізниця нарахувала плату за користування вагонами в сумі 1686,00 грн. та збір за зберігання вантажів 1573,20 грн. і використала заставне право на вантаж –для покриття нарахованих платежів реалізувала вантаж на підставі дозволу від 14.07.2006 № 171. Судом зазначено, що на депозитний рахунок залізниці надійшли кошти в сумі 5248,14 грн. з ПДВ від реалізації вантажів, за рахунок яких проведено погашення дебіторської заборгованості нарахованих належних залізниці платежів.

Однак, касаційна інстанція  не може перевірити повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи, оскільки в матеріалах справи відсутні докази –документи, які мають підтверджувати викладені в рішенні обставини справи, а саме: докази прибуття зазначених вагонів на станцію Короп, докази повідомлення дочірнє підприємство "Барселона" про прибуття вантажів на його адресу, докази нез'явлення представника позивача для розкредитування документів та отримання вантажів, докази подачі вагонів під вивантаження на місця загального користування, докази зберігання вантажів на станції призначення і нарахованих сум збору за зберігання, докази часу затримки вагонів під вивантаженням і нарахування суми плати за користування вагонами, докази реалізації вантажів.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ґрунтується на обставинах справи, які викладені лише у позові та запереченні на позов і не підтверджуються належними та допустимими документами у відповідності із вимогами ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу.

Стаття 101 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

При цьому апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

При розгляді справи в апеляційній інстанції не було усунуто недоліки розгляду справи в суді першої інстанції, більш того, задовольняючи позовні вимоги,  апеляційна інстанція стягнула  31281,52 коп. вартості втраченого вантажу, однак в мотивувальній частині постанови не зазначено, на підставі яких доказів судова колегія дійшла такого висновку.

За таких обставин постанова апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог є передчасною.

Апеляційна інстанція правильно послалась в постанові на пункт 110 Статуту залізниць України, відповідно до якого залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу прийняття його до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Правильно апеляційним судом застосовано і норми ст. 314 Господарського кодексу України та пункти 114 та 115 Статуту залізниць України, які встановлюють обмежену матеріальну відповідальність залізниці за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, - залізниця несе відповідальність в розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Однак, з урахуванням обмеженої матеріальної відповідальності перевізника за незбереження прийнятого до перевезення вантажу апеляційною інстанцією не досліджено можливість у даному випадку застосувати приписи статей 224, 225 Господарського кодексу України про повне відшкодування збитків.

Відповідно до пункту 1 Постанови Верховного Суду України від 29.12.1976 № 11 "Про судове рішення" рішення є законним тоді, коли суд, виконавши  всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що спір було розглянуто судами без дослідження в повному обсязі обставин справи та норм чинного законодавства, що є порушенням принципу всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності та призвело до прийняття неправильних рішень.

Оскільки передбачені статтею 111-7 Господарського процесуального кодексу межі перегляду справи в касаційній інстанції не  дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні місцевого суду або постанові апеляційного суду,  вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу,  збирати нові докази або додатково перевіряти докази, - судові рішення у справі підлягають скасуванню, а справи передачі на новий розгляд до  господарського суду.

Під час розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене, витребувати необхідні належні докази, вжити передбачені законом заходи для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, справ і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Керуючись статтями 43, 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" задовольнити частково.

Скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 08.11.2006 та Постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2007 у справі № 24/712  повністю.

Справу № 24/712 направити на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Головуючий                                                                 І. Ходаківська

Судді                                                                           Т. Данилова

Г. Савенко