КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2007                                                                                           № 45/543

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Андрієнка  В.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від Позивача:

Мітченко Т.В., довіреність №1 від 21.03.2007 р.,від Відповідача 1:

від Відповідача 2:

від Відповідача 3:

Муратов О.В., довіреність № 001-55 від 23.01.2007р.,

Синівська О.В., довіреність № 2216 від 27.07.2006р.,

не з”явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Багатопрофільна фірма у формі приватного підприємства "Сільгосп-Контракт"

на рішення Господарського суду м.Києва від 24.01.2007

у справі № 45/543

за позовом                               Багатопрофільна фірма у формі приватного підприємства "Сільгосп-Контракт"

до                                                   Київська міська державна адміністрація (Виконавчого органу Київської міської ради)

Шевченківська районна у м. Києві рада

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківського району м. Києва

про                                                  зобов"язання вчинити дії та стягнення 37247880,87 грн.

Суть рішення і скарги:

Багатопрофільна фірма у формі приватного підприємства “Сільгосп - Контракт” (надалі – ПП “Сільгосп - Контракт”, Позивач) звернулася в господарський суд міста Києва з позовом до Київської міської державної адміністрації (Виконавчого органу Київської міської ради) (надалі – КМДА, Відповідач 1), Шевченківської районної у м. Києві ради (наділі – Шевченківська райрада, Відповідач 2) та Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківського району м. Києва (надалі – КП УЖГ Шевченківського району м. Києва, Відповідач 3) про зобов”язання вчинити дії та стягнення 37 247 880,87 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 24.01.2007р. у справі № 45/543 в задоволенні позову було відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник Позивача подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 24.01.2007р. у справі № 45/543 та прийняти нове рішення, яким позов ПП “Сільгосп - Контракт” задовольнити повністю, а саме: зобов”язати Київську міську державну адміністрацію надати Позивачу рівноцінний та аналогічний за інвестиційною привабливістю об”єкт, розташований в Шевченківському районі м. Києва, зобов”язати Шевченківську районну у м. Києві раду та її уповноважений орган – Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківського району м. Києва укласти договори на інвестування наданого об”єкту, а також стягнути з Відповідача 1 завдані збитки в сумі 37 247 880,87грн. та понесені у зв”язку із розглядом справи всі судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було неповно з”ясовано та не доведено обставини, які мають значення для справи, а також було порушено норми матеріального і процесуального права, зокрема: ст.ст. 216, 229, 541 та 543 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України) та ст.ст. 32 і 53 Господарського процесуального кодексу України (надалі – ГПК України), які є підставами для скасування такого судового рішення.

Представники Відповідача 1 та Відповідача 2 у своїх відзивах на апеляційну скаргу не погоджувались з доводами і вимогами представника Позивача, оскільки вважали, що рішення господарського суду міста Києва від 24.01.2007р. у даній справі є законним, об”єктивним і таким, що відповідає дійсним обставинам справи, а тому просили залишити це рішення без змін, а подану на нього апеляційну скаргу – без задоволення.

Відповідача 3, чи його представник, свого відзиву на апеляційну скаргу не надали і в судове засідання, незважаючи на те, що про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, так і не з”явилися, не повідомивши суд про причини своєї неявки, що на думку апеляційної інстанції в даному випадку не перешкоджає розгляду і вирішенню даної справи без їх участі.

Під час розгляду даної справи в судових засіданнях 29.05.2007р. та 07.06.2007р. оголошувались перерва.

Заслухавши пояснення представників Позивача, Відповідача 1 та Відповідача 2 в судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський  суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вказувалось вище, Багатопрофільна фірма у формі приватного підприємства “Сільгосп - Контракт” звернулася в господарський суд міста Києва з позовом до Київської міської державної адміністрації (Виконавчого органу Київської міської ради), Шевченківської районної у м. Києві ради та Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківського району м. Києва про зобов”язання вчинити дії та стягнення 37 247 880,87 грн., з яких: 842 021,57 грн. – оплата вартості приміщень та платежі на розвиток району, 199 382,63 грн. – оплата виготовлення, погодження проектної документації і надання юридичних, аудиторських та бухгалтерських послуг, 8 000,00 грн.- оплата вартості проектно-кошторисної документації, 561 925,49 грн. – збитки від інфляції, 781 899,18 грн. – збитки від невиконання договору кредиту  і 34 854 652,00 грн. – неотримані доходи, і рішенням господарського суду м. Києва від 24.01.2007р. у справі №45/543 в задоволенні даного позову судом було відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем по справі на момент звернення з позовом до суду було пропущено строк позовної давності і, крім того, не було доведено в суді належними засобами доказування, наявність у діях Відповідача протиправної поведінки у вигляді незаконного рішення, дії чи бездіяльності, що є підставами для відмови в даному позові.

У зв”язку з цим, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками місцевого господарського суду про необгрунтованість доводів та вимог Позивача, і при цьому зазначає наступне.

Судом першої інстанції було встановлено, що Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, відповідно до п. 1.2. Статуту останнього, було створено на базі Комунального підприємства житлового господарства Старокиївського району м. Києва, Комунального підприємства житлового господарства Радянського району м. Києва і Комунального підприємства - Управління житлового господарства Шевченківського району м. Києва, і є правонаступником їх майнових прав і обов”язків у частині майна, переданого йому Шевченківською районною у місті Києві радою.

Тобто, судом першої інстанції було правильно встановлено, що КП УЖГ Шевченківської районної у м. Києві ради є належним Відповідачем у даній справі щодо вимог, які виникли з правовідносин між Позивачем та Комунальним підприємством житлового господарства Старокиївського району м. Києва.

Згідно представлених доказів у справі, 06.07.1999р. між ПП “Сільгосп-Контракт” та Київською міською державною адміністрацією і Старокиївською районною державною адміністрацією м. Києва, в порядку ст. 73 Арбітражного процесуального кодексу України, було укладено угоду (надалі – мирова угода), яка була затверджена рішенням Вищого арбітражного суду України від 30.06.-07.07.1999р. у справі № 3/22 за позовом Багатопрофільної фірми у формі приватного підприємства “Сільгосп-Контракт” до Київської міської державної адміністрації про визнання частково недійсним розпорядження.

Відповідно до мирової угоди (п. 1.1.), сторони домовились, що Позивачеві буде надано право виступати поза конкурсом інвестором з переобладнання горища на мансардний поверх будинку № 2-4/7 по вул. Пушкінській в м. Києві і Київська міська державна адміністрація зобов”язувалась за погодженням із Старокиївською районною державною адміністрацією м. Києва своїм розпорядженням надати Позивачеві право виступити таким інвестором з переобладнання горища на мансардний поверх будинку № 2-4/7 по вул.Пушкінській в м. Києві (п. 1.2. мирової угоди).

Відповідно до п.п. 1.3. та 1.4. мирової угоди Позивач зобов”язувався звернутися до Старокиївської районної державної адміністрації м. Києва для прийняття розпорядження у відповідності до діючого в Старокиївському районі Положення про переобладнання горищ житлового фонду району під мансарди щодо надання Позивачеві права виступити інвестором з переобладнання горищного приміщення будинку № 2-4/7 по вул. Пушкінській в м. Києві, а Старокиївська районна державна адміністрація м. Києва зобов”язувалася прийняти таке розпорядження та сприяти Позивачеві у вирішенні питання подальшого оформлення права власності на об”єкт.

Крім того, згідно п. 1.5. мирової угоди, на підставі прийнятих розпоряджень з Позивачем уповноваженим органом власника укладається інвестиційний контракт про переобладнання горища будинку № 2-4/7 по вул. Пушкінській в м. Києві.

У зв”язку з цим, 22.07.1999р. КМДА було видано розпорядження №1205 “Про залучення інвесторів до реконструкції горищ та технічних поверхів будинків під мансардні жилі приміщення іншого призначення в м. Києві”, пунктом 40 якого (в новій редакції розпорядження від 07.07.2000р. № 1088), було вирішено надати Позивачеві право виступати інвестором реконструкції житлового будинку з надбудовою аттикового та мансардного поверхів будинку № 2-4/7 по вул. Пушкінській в м. Києві за умов, відповідно до рішення сесії Старокиївської районної в м. Києві ради № 162 від 16.09.1997р., на підставі чого, 29.07.1999р. останньою було видано розпорядження № 480 “Про залучення інвесторів до переобладнання горищ будинків та заміні дахів на мансардні поверхи в будинках, що є комунальною власністю Старокиївського району м. Києва” (в новій редакції розпорядженням № 677 від 11.20.1999р.)

Відповідно до п. 2.3. розпорядження від 29.07.1999р., Позивачеві було надано в оренду з послідуючим викупом горищне приміщення  в буд. 2-4/7 по вул. Пушкінській під житло терміном на 10 років.

В подальшому, 27.12.1999р. Старокиївською районною у м. Києві радою було прийнято рішення № 152 “Про надання дозволу на інвестування коштами для переобладнання горищ будинків та заміни дахів на мансардні поверхи з послідуючим їх викупом, що є комунальною власністю Старокиївського району м. Києва”, відповідно до п 2.1. якого Позивачеві було надано дозвіл на інвестування коштів для переобладнання горищних приміщень будинку № 2-4/7 по вул. Пушкінській в м. Києві.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, 10.11.1999р. між Державною адміністрацією Старокиївського району м. Києва, Державним комунальним підприємством житлового господарства Старокиївського району м. Києва та Позивачем було укладено Інвестиційний контракт про переобладнання горища житлового будинку № 2-4/7 по вул. Пушкінській (надалі – Інвестиційний контракт), а 05.01.2000р. між тими ж сторонами було укладено угоду про внесення доповнень до Інвестиційного контракту про переобладнання горища житлового будинку №2-4/7 по вул. Пушкінській.

Предметом контракту (з урахуванням доповнень) є надання Державною адміністрацією Старокиївського району м. Києва Позивачеві права на переобладнання  горища площею 1197 м. кв. будинку № 2-4/7 по вул. Пушкінській під мансардні   приміщення, а Позивач зобов”язувався за власні кошти забезпечувати здійснення переобладнання горища житлового будинку № 2-4/7 по вул. Пушкінській у мансардні приміщення згідно розробленої проектної документації (п.п. 1.1. і 1.2. Інвестиційного  контракту).

Також, згідно п.п. 1.3. і 1.4. Інвестиційного контракту від 10.11.1999р., з метою реалізації положень п. 1.1. Інвестиційного контракту, вказане горищне приміщення передавалось Позивачеві у власність, на підставі відповідного рішення сесії Старокиївської районної Ради народних депутатів м. Києва.

Таке свідоцтво про право власності на горищне приміщення житлового будинку  площею 1197 кв.м., яке розташоване по вул. Пушкінській № 2-4/7 і було видано Позивачу, на підставі рішення Старокиївської районної державної адміністрації м.Києва за № 152 від 21.02.2000р.

Однак, в подальшому, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07.08.2003р. у справі № 22-3816, яким було скасовано попереднє рішення у цій справі Печерського районного суду м. Києва від 07.04.2003р., та прийнято нове рішення, яким було визнано незаконним п.2.1. рішення Старокиївської районної у м. Києві ради № 152 від 27.12.1999р., а також визнано недійсним Інвестиційний контракт про переобладнання горища житлового будинку №2-4/7 по вул. Пушкінській в м. Києві, укладений 10.11.1999р. та визнано недійсним свідоцтво про право власності на горищне приміщення площею 1197 м. кв. житлового будинку № 2-4/7 по вул. Пушкінській в м. Києві, видане 21.02.2000р. Позивачу, на підставі вказаного вище рішення Старокиївської районної у м. Києві ради.

У зв”язку з цим, Позивач у своїй позовній заяві та апеляційній скарзі зазначив, що про порушення його права йому стало відомо лише після прийняття Верховним Судом України ухвали від 23.12.2004р., якою було залишено без змін ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 07.08.2003р. у справі № 22-3816, а тому, на його думку, початок перебігу строку позовної давності настав саме з часу прийняття ухвали від 23.12.2004р.

Разом з тим, твердження сторони, що початок перебігу строку позовної давності припадає на час прийняття ухвали Верховним Судом України, апеляційною інстанцією відхиляється, як безпідставне, з огляду на наступне.

З 01.01.2004р. набрав чинності ЦК України, відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень якого щодо цивільних відносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов”язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред”явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом (п. 6 Перехідних положень Цивільного кодексу України).

В той же час, частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що Позивачу стало відомо про ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07.08.2003р. у справі № 22-3816, якою і було скасовано попереднє рішення у цій справі Печерського районного суду м. Києва від 07.04.2003р. та прийнято нове рішення, яким було визнано незаконним п.2.1. рішення Старокиївської районної у м. Києві ради № 152 від 27.12.1999р., а також визнано недійсним Інвестиційний контракт про переобладнання горища житлового будинку № 2-4/7 по вул. Пушкінській в м. Києві, укладений 10.11.1999р. та визнано недійсним свідоцтво про право власності на горищне приміщення площею 1197 м. кв. житлового будинку № 2-4/7 по вул. Пушкінській в м. Києві, видане Позивачу 21.02.2000р. на підставі вказаного вище рішення Старокиївської районної у м.Києві ради, ще на час її прийняття.

Відповідно до ст. 319 Цивільного процесуального кодексу України (надалі – ЦПК України) рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Тобто, про порушення свого права Позивач дізнався на час прийняття ухвали Апеляційного суду міста Києва від 07.08.2003р. у справі № 22-3816 і саме з цього часу почався перебіг строку позовної давності, у межах якого він і міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, який закінчився 08.08.2006р.

Проте, як видно з матеріалів справи, Позивач звернувся до суду із позовною заявою тільки 27.09.2006р., що підтверджується відміткою штампу реєстрації позовних заяв господарського суду міста Києва.

З огляду на викладене, судова колегія констатує, що Позивачем при зверненні до суду було порушено загальний строк позовної давності, який передбачено ст. 257 ЦК України.

Згідно з п. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, при вирішенні питання про строк позовної давності у даній справі, суд враховував і те, що частиною 1 статті 268 ЦК України встановлені вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема: 1) на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом; 2) на вимогу вкладника банку (фінансової установи) про видачу вкладу; 3) на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров”я або смертю; 4) на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним  правового акта органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право; 5) на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування; 6) на вимогу центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління  державним резервом, стосовно виконання зобов’язань, що випливають із Закону України “Про державний матеріальний резерв”.

Проте, в даному випадку, наведені у ч. 1 ст. 268 ЦК України вимоги, не стосуються даного спору, а отже, не можуть бути прийняті до уваги судом.

Посилання Позивача на те, що строк позовної давності був пропущений з поважних причин, оскільки ним було неодноразово подано до господарського суду міста Києва позовні заяви, які йому повертались, судовою колегією так відхиляються, як безпідставні, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Враховуючи те, що строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, сплив 08.08.2006р., а Позивач звернувся до суду тільки 27.09.2006р., і те, що Відповідачем 1 у відзиві на позовну заяву було заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності, то відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні вимог Позивача до Відповідача 1 про зобов”язання останнього надати Позивачеві рівноцінний та аналогічний за інвестиційною привабливістю об”єкт, розташований в Шевченківському районі міста Києва.

Щодо вимог Позивача про зобов”язання Шевченківської районної у м. Києві ради та її уповноваженого органу КП УЖГ Шевченківського району м. Києва укласти договір на інвестування наданого об”єкту, як правонаступника КП УЖГ Старокиївського району м.Києва, та вимог Позивача про стягнення з КМДА (Виконавчого органу Київської міської ради) збитків за порушення п. 1.8. мирової угоди в сумі 37 247 880,87 грн., то судова колегія констатує, що такі вимоги є похідними від першої вимоги про надання об”єкту.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Враховуючи те, що вказані вимоги є похідними від вимоги про надання об”єкту, то строк позовної давності щодо зазначених додаткових вимог також сплив, як і строк позовної давності щодо основної вимоги, а отже вказані вимоги задоволенню також не підлягають.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, обов”язок доказування та подання доказів розподіляється  між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Проте, в даному випадку, Позивачем, всупереч вимог вказаної норми закону, не було надано суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційній скарзі.

За таких умов, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 24.01.2007р., яке було прийнято по даній справі, у зв”язку з повним з”ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду дійсним обставинам справи, а також у зв”язку з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим. Підстав, для скасування або зміни вказаного судового рішення та задоволення апеляційної скарги Багатопрофільної фірми у формі приватного підприємства “Сільгосп - Контракт”, суд апеляційної інстанції не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32 - 34, 36, 91, 92, 99, 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Багатопрофільної фірми у формі приватного підприємства “Сільгосп - Контракт” залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 24.01.2007р. у справі № 45/543 за позовом Багатопрофільної фірми у формі приватного підприємства “Сільгосп - Контракт” до Київської міської державної адміністрації (Виконавчого органу Київської міської ради), Шевченківської районної у м. Києві ради  та  Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківського району м. Києва про зобов’язання вчинити дії та стягнення 37 247 880,87 грн., – без змін.

2. Справу № 45/547 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

15.06.07 (відправлено)