ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 квітня 2007 р.

№ 12/342/06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого

Кравчука Г.А.,

суддів:

Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою
відповідальністю “Будівельно-ремонтне комунальне підприємство”

на постанову

Одеського апеляційного
господарського суду від 26.12.2006 р.

у справі

№ 12/342/06

господарського суду

Миколаївської області

за позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю “Будівельно-ремонтне комунальне підприємство”

до

суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

про

стягнення 11 545,36 грн.

в судовому
засіданні взяли участь представники:

позивача:

Цвєтінський С.А., дов. № б/н від
05.06.2006 р.;

відповідача:

- не з'явились;

В С Т А Н О В
И В:

У серпні 2006 р. Товариство з
обмеженою відповідальністю “Будівельно-ремонтне комунальне підприємство” (далі
-Товариство) звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною
заявою, у якій просило стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_1 (далі -Підприємець) 11 545,36 грн.

Позовні вимоги Товариство
обґрунтовувало тим, що воно на підставі договору на транспортне обслуговування
НОМЕР_1 від 20.09.2005 р. (далі -Договір НОМЕР_1), укладеного з Підприємцем, з
20.09.2005 р. по 29.09.2005 р. надало Підприємцю транспортні послуги, проте
Підприємець ці послуги не оплатив, направлену на його адресу претензію залишив
без відповіді, у зв'язку з чим, виходячи з норм ЦК України та ГК України, має
сплатити відповідну заборгованість у урахуванням пені, 3 % річних та збитків
від інфляції.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 11.10.2006 р. (суддя Семенов А.К.) у задоволенні
позовних вимог Товариства відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 26.12.2006 р. (колегія суддів: Андрєєва Е.І., Мацюра
П.Ф., Ліпчанська В.А.) рішення господарського суду Миколаївської області
залишено без змін.

Вказані судові акти мотивовані тим,
що відповідно до пп. 1.1.3 Договору НОМЕР_1 Підприємець зобов'язався провести
оплату за транспортне обслуговування протягом п'яти днів з моменту надання
Товариством рахунку-фактури згідно додатку № 1, проте такого рахунку Підприємцю
Товариство не надало.

Товариство звернулось до Вищого
господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати
постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.12.2006 р. та
прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Вимоги, викладені
у касаційній скарзі, Товариство обґрунтовує тим, що апеляційний господарський
суд при вирішенні спору порушив ст. 43 ГПК України та надав неправильну оцінку
обставинам справи.

Підприємець не скористався правом,
наданим ст. 1112 ГПК України, та відзив на касаційну скаргу
Товариства до Вищого господарського суду України не надіслав, що не перешкоджає
касаційному перегляду судового акту, який оскаржується.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки
встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами
першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при
прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду
України вважає, що касаційна скарга Товариства не підлягає задоволенню,
враховуючи наступне.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено та з матеріалів справи вбачається, що:

- згідно з пп. 1.1.3 Договору
НОМЕР_1 Підприємець зобов'язався провести оплату за транспортне обслуговування
протягом п'яти днів з моменту надання Товариством рахунку-фактури згідно
додатку № 1;

- доказів надання Підприємцю
рахунку-фактури згідно додатку № 1, як того вимагає пп. 1.1.3 Договору НОМЕР_1,
Товариство не надало.

Відповідно до частини першої ст.
193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до
закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених
цим Кодексом.

Згідно зі ст. 525 та 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або
законом.

Враховуючи викладене, колегія
суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками місцевого
та апеляційного господарських судів про те, що Товариство не виконало належним
чином зобов'язання за Договором НОМЕР_1 (пп. 1.1.3), а тому в нього відсутні
підстави вимагати від Підприємця проведення оплати за транспортне
обслуговування.

При цьому колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає за необхідне зазначити, що Товариство не
позбавлено можливості виконати пп. 1.1.3 Договору НОМЕР_1, і у разі невиконання
вказаного підпункту Підприємцем -має право звернутись до господарського суду з
позовом про стягнення відповідної заборгованості.

На підставі викладеного, колегія
суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43
ГПК України постанова Одеського апеляційного господарського суду від 26.12.2006
р. ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин
справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального
та процесуального права, доводи касаційної скарги Товариства не спростовують
висновку господарського суду другої інстанції, у зв'язку з чим підстав для її
скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115,
1117, 1119, 11110 та 11111 ГПК
України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю “Будівельно-ремонтне комунальне підприємство”
залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду
від 26.12.2006 р. у справі № 12/342/06 господарського суду Миколаївської
області -без змін.

Головуючий суддя
Г.А. Кравчук

Суддя
Г.М. Мачульський

Суддя
В.І. Шаргало