СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

04 липня 2007 року
Справа № 20-9/077

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: Кухарєнко В.М., довіреність №  04-02 від 10.01.2007,

відповідача: не з'явився,

3 особи: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову господарського суду міста Севастополя (суддя  Рибіна С.А.) від 16.04.2007 по справі № 20-9/077

за позовом           Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (вул. Гоголя, 20-а, місто Севастополь, 99011)

до           Комунального підприємства "Муніципальне житло" (вул. В. Морська, 24, місто Севастополь, 99011)

3-тя особа  Севастопольський міський центр зайнятості  (вул. Руднєва, 40, місто Севастополь, 99053)

про стягнення 5875,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Севастопольське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до господарського суду міста Севастополя з позовом до Комунального підприємства "Муніципальне житло" про стягнення суми санкцій у розмірі 5875,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем вимог Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” щодо працевлаштування інвалідів у розмірі 4 % від загальної чисельності працюючих у 2005 році.

Постановою господарського суду міста Севастополя від 16.04.2007 (суддя Рибіна С.А.) у справі № 20-9/077 у задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що відповідач відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 314 від 03.05.1995 створив, атестував та ввів в дію 1 робоче місце для працевлаштування інвалідів. Протягом 2005 року відповідач щомісяця надавав у Севастопольський міський центр зайнятості звіти форми 3-ПН з інформацією про наявність одного вакантного місця для працевлаштування інваліда. Крім того, з 01 вересня 2005 року на підприємство був працевлаштований інвалід.

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову скасувати, позов задовольнити.

На думку позивача, судом порушені та неправильно застосовані норми матеріального права.

Відповідачем в порушення вимог Постанови Кабінету Міністрів України „Про організацію робочих місць і працевлаштування інвалідів” № 314 від 03.05.1995 робочі місця не були атестовані, у зв’язку з чим комісією не було виявлено, інвалід якої нозології може працювати на пропонованому вакантному місці. Це, як вважає позивач, затрудняє можливість Державної служби зайнятості направляти інвалідів з гідно з рекомендаціями МСЕК для працевлаштування.

Крім того, у 2005 році фактично на підприємстві працював 1 інвалід протягом 4 місяців, тобто неповний рік. Таким чином, відповідач за невиконання нормативу для працевлаштування інвалідів повинен сплатити адміністративно-господарські санкції.

Заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

В судове засідання відповідач не з’явився, надіслав клопотання про відкладення слухання справи у зв’язку з находження свого представника у відрядженні.

Судова колегія відхилила заявлене клопотання у зв’язку з відсутністю доказів поважності причин нез’явлення представника відповідача.

Представник третьої особи в судове засідання також не з’явився, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Судова колегія вирішила розглядати справу за відсутністю вказаних сторін, оскільки відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України  неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Переглянувши постанову суду першої інстанції відповідно до статей 195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила таке.

Відповідно до статті 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875-XII  від 21.03.1991 для підприємств (об'єднань), установ, організацій незалежно від форм власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від загальної кількості тих, що працюють, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - в кількості одного робочого місця, якщо інше не передбачене законом.

Відповідно до  звіту форми № 10-ПІ середньооблікова  кількість працівників Комунального підприємства "Муніципальне житло" за 2005 рік  складає  14 чоловік.

Згідно зі статтею 19 Закону України № 875-ХII від 21.03.1991 норматив числа інвалідів, яких необхідно було працевлаштувати відповідачу складає 1 чоловік. Фактично на підприємству протягом 2005 року інвалід працював 4 місяці.

Середньорічна заробітна плата на підприємстві за 2005 рік склала 11750,00 грн.

Відповідно до статті 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875-XII  від 21.03.1991 підприємства (об'єднання), установи, організації незалежно від форм власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж встановлено нормативом, передбаченим частиною 1 статті 19 цього Закону, щорічно сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (об'єднанні), установі, організації за кожне робоче місце не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій, громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює  від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньорічної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Сплату штрафних санкцій підприємства (об'єднання), установи, організації здійснюють згідно з Законом за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів). У разі відсутності коштів штрафні санкції можуть бути стягнути шляхом звернення стягнення на майно підприємства (об'єднання), установи, організації у встановленому порядку.

Відповідно до пунктів 1, 3, 5, 14 Положення „Про робоче місце інваліда та порядок працевлаштування інвалідів”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 314  робоче місце інваліда - це окреме робоче місце або ділянка виробничої площі на підприємстві (об'єднанні), в установі та організації незалежно від форм власності та господарювання, де створені необхідні умови для праці інваліда. Робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введеним в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда. Підприємства розроблюють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів. Підприємства у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів; щорічно до 1 лютого року, що настає за звітним, подають відділенням Фонду соціального захисту інвалідів відомості про середню річну заробітну плату на підприємстві, середньооблікову численність штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів; визначають види виробництв, цехи та дільниці, де доцільно використовувати працю інвалідів; інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів; створюють для інвалідів умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації, забезпечують соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством.

З матеріалів справи слідує, що відповідач виконав у повному обсязі вимоги, встановленні вказаним Положенням № 314 щодо створення робочих місць для інвалідів, тобто створив, атестував та ввів в дію 1 робоче місце для працевлаштування інвалідів, протягом 2005 року щомісячно надсилав звіти форми № 3-ПН до Севастопольського міського центру зайнятості з інформацією про наявність одного вакантного місця для працевлаштування інвалідів.

Листом від 15.03.2005 відповідач повідомив Севастопольське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення та атестацію 1 робочого місця для інваліда (а.с. 22).

Крім того, 01.09.2005 на підприємство був працевлаштований 1 інвалід.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що знайшов підтвердження факт виконання відповідачем вимог Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875-XII  від 21.03.1991 щодо інформування  центру зайнятості, місцевих органів соціального захисту населення та відділень Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Оскільки постанову суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, вона зміні чи скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги внаслідок їх необґрунтованості.

Керуючись статтями 195, 196, 198 (пункт 1), 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Постанову господарського суду міста Севастополя від 16.04.2007 у справі № 20-9/077 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскарженою в порядку і строки, передбачені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя

Судді