ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2007 р.

Справа № А-19/122

Господарський суд Івано-Франківської області у складі  судді Максимів Т.В.

При секретарі Самусенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом  Івано-Франківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів  вул.Гуцульська,9, м.Івано-Франківськ,76007

до відповідача  ВАТ "Прикарпаттяобленерго"  вул. Індустріальна,34, м.Івано-Франківськ,76000

про стягнення адміністративно- господарських санкцій

За участю представників:

Від позивача: . -Венгринюк З.Я., довіреність № 04-383/757 від 17.07.07.)

Від відповідача: Гурова О.М.- представник, довіреність № 875 від 25.06.07.

Від відповідача: Вірстюк Н.В.- представник, довіреність № 687 від 14.03.06.

Представникам  сторін роз"яснено права та обов"язки передбачені ст.49 КАС України.

Клопотання про здійснення технічної фіксації сторонами не подавалися.

СУТЬ СПРАВИ: Івано-Франківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось в суд з позовом до ВАТ "Прикарпаттяобленерго" про стягнення адміністративно-господарських санкцій  в сумі 777972,23 грн.

Позивач підтримав позовні вимоги, з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечує стверджуючи, що ним вжито всіх необхідних заходів, передбачених Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»щодо виділення, створення і атестації робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування відповідних служб про наявність вакантних робочих місць для працевлаштування інвалідів та самостійного   пошуку інвалідів. Вважає, що позовні вимоги є необгрунтованими і такими, що до задоволення не підлягають, оскільки ВАТ "Прикарпаттяобленерго" вжито усіх залежних від нього заходів  для недопущення господарського правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників  сторін, з"ясувавши її фактичні обставини, об"єктивно  оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи, суд

встановив:

Статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»для  підприємств,  установ,  організацій, у тому числі  підприємств, організацій громадських організацій інвалідів,  фізичних  осіб,  які  використовують найману працю, встановлюється норматив  робочих  місць  для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох    відсотків    середньооблікової   чисельності   штатних працівників  облікового  складу  за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи,    організації,    у    тому    числі підприємства,   організації   громадських  організацій  інвалідів,  фізичні  особи,  які  використовують  найману  працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Відповідно до поданого звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006рік   та виходячи із середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу 2993 чол. ВАТ "Прикарпаттяобленерго" повинно було створити 120 робочих місць та працевлаштувати на них інвалідів. Виходячи із даних звіту у відповідача у 2006 році працював 61 інвалід.

Статтею 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення  до підприємств, установ та    організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи,    організації,  фізичні особи, які використовують найману працю, зобов"язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати на них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітацій і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів і звітувати фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

На думку позивача, згідно ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»відповідач зобов"язаний  за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і  не зайняте інвалідом в 2006 році сплатити  до відділення Фонду  соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції в розмірі середньої річної заробітної плати на цьому підприємстві, що становить  777972,23 грн.

Господарськими санкціями, відповідно до ст.217 ГК України визнаються заходи впливу на правопорушника  у сфері господарювання, у результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та /або правові наслідки.

Відповідно до приписів ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Господарське провопорушення - це винне, протипране діяння, що завдає шкоди господарським відносинам, чи бездіяльність суб"єкта господарських відносин, що не відповідає вимогам норм господарського права, не узгоджується з юридичними обов"язками зазначеного суб"єкта, а також порушує суб"єктивні права іншого учасника цих відносин або третіх осіб.

Поняттям правопорушення  у сфері господарювання  охоплюється будь- яка невідповідність поведінки учасника господарських відносин, обов"язкам, покладеним на нього господарським зобов"язанням або актами законодавства.

Склад господарського  провопорушення  включає: протиправну поведінку суб"єкта господарювання; наявність шкідливих наслідків; причинний зв"язок між протиправною поведінкою правопорушника і шкодою;   вину правопорушника.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов"язання чи порушення правил здійснення  господарської діяльності, якщо не доведе,  що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, виходячи із наступного.

Відповідачем  проведено всі  заходи для працевлаштування інвалідів, передбачені Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а саме:відповідно до наказу №154 від 28.04.06.виділені та  створені робочі місця для працевлаштування інвалідів; наказу  №159 від 03.05.06. створено комісію для проведення атестації робочих місць інвалідів; складені атестаційні паспорти на створені робочі місця для працевлаштування інвалідів, оформлені протоколи засідання комісії з атестації створеного робочого місця для працевлаштування інваліда; проведена атестація робочих місць, на які прийняті інваліди; надано інформацію в районні служби зайнятості  про наявність вакантних робочих місць для направлення для працевлаштування інвалідів; надано інформацію в громадську організацію інвалідів про наявність вакантних робочих місць для направлення для працевлаштування інвалідів ( копії вищезазначених документів долучені до матеріалів справи).

Відповідачем  вжито всіх необхідних заходів для працевлаштування інвалідів однак, жодний інвалід не звертався до ВАТ "Прикарпаттяобленерго" за працевлаштуванням. Крім того, державна служба зайнятості та Івано-Франківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів не направляли інвалідів для працевлаштування.

Отже, суд не вбачає бездіяльності та протиправної дії відповідача , його вини у непрацевлаштуванні інвалідів, що є складовими  господарського правопорушення,  та ним зроблені всі залежні від нього заходи  для недопущення господарського правопорушення, тому відсутні правові підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Виходячи з викладеного, позовні вимоги є необгрунтованими, а тому  в позові слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст.217, 218, 238 ГК України, ст. 18, 19, 20  Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», ст.ст. 49, 158-163 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

в позові відмовити .

На постанову  сторони мають право подати  заяву про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в повному обсязі- з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження через місцевий господарський суд.

Суддя                                                            Максимів Тетяна Володимирівна

постанова підписана 23.07.07

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

________________ Матейко Ірина Вікторівна