ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 липня 2007 р.

№ 16-9/225-04-7490

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого

Дерепи В.І.

суддів
Грека Б.М.
Стратієнко Л.В.

з участю представників:
позивача:  відповідача:

не з'явився не з'явився

розглянувши  у
відкритому              судовому
засіданні  касаційну  скаргу

ОСОБА_1

на рішення  та постанову

господарського суду Одеської
області від 17 жовтня 2005 р.
Одеського апеляційного господарського суду від 23 січня 2007 р.

у справі

№ 16-9/225-04-7490

за позовом

колективного підприємства
"Ізмаїлвторресурси"

до

суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

про

стягнення заборгованості в сумі 2
876 грн., 1 920 грн. неустойки та 526,8 грн. витрат на відрядження

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2004 року колективне
підприємство (далі -КП) "Ізмаїлвторресурси" подало позов у
господарський суд Одеської області до суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи (далі - СПД) ОСОБА_1 про розірвання договору оренди від  1
червня 2002 року нежитлового приміщення площею 78,0 кв.м., що
розташоване за адресою : АДРЕСА_1, та стягнення 5 350 грн. загальної
заборгованості по вищезазначеному договору , у тому числі : 3 430 грн.
основного боргу та 1 920 грн. неустойки, а також про зобов'язання відповідача
звільнити приміщення та прилеглу територію.

В процесі розгляду справи позивач
неодноразово уточнював позовні вимоги і остаточною заявою від 14 жовтня 2005
року про уточнення позовних вимог позивач просив суд стягнути з СПД ОСОБА_1 2
876 грн. заборгованості по договору оренди нежитлового приміщення, 1 920 грн.
неустойки та 526,80 грн. витрат на відрядження представника позивача у
засідання господарського суду.

Позовні вимоги мотивовані
невиконанням орендарем умов договору щодо сплати орендної плати понад трьох
місяців.

Відповідач проти позову
заперечував, посилаючись на відсутність заборгованості по орендній платі,
враховуючи вартість виконаних робіт та наданих послуг з благоустрою території
КП "Ізмаїлвторресурси".

Справа
розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням господарського
суду Одеської області від 17 жовтня 2005 року (суддя Желєзна С.П.), залишеним
без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23 січня
2007 р. (головуючий -Петров М.С., судді - Колоколов С.І., Разюк Г.П.), позовні
вимоги задоволені.

В касаційній скарзі відповідачка,
посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, просить скасувати постановлені у справі судові
рішення та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог
відмовити.

Обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судами, між сторонами 01.06.2002 р. було укладено договір оренди
нежилого приміщення на строк до 01.06.2005 р., відповідно до ст.1 якого позивач
(орендодавець) зобов'язувався передати відповідачу у тимчасове користування
приміщення площею 78 м2, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, для
здійснення торгівельно-закупівельної діяльності, а відповідач (орендар)
-сплачувати орендодавцю орендну плату у розмірі 1200 грн. на рік.

Пунктом 4.1 договору сторони
передбачили, що орендна плата перераховується на розрахунковий рахунок
орендодавця щомісячно.

30.04.2003 р. сторони уклали
додаткову угоду до договору, згідно якої орендар зобов'язався щомісячно
сплачувати орендодавцю за користування відкритими площами під будівельні
матеріали, у розмірі 220 грн., а також оплачувати фактичні витрати за
користування електроенергією.

В порушення умов договору
відповідачка не виконувала своїх зобов'язань щодо щомісячної сплати орендних
платежів і станом на 17.06.2004 р. утворилась заборгованість в розмірі 2 876
грн., а тому суд обгрунтовано, відповідно до вимог ст.ст. 526, 762 ЦК України
стягнув з відповідачки заборгованість з орендної плати у вказаному розмірі.

При цьому суд відповідно до вимог
ст. ст. 32, 34, 43 ГПК України дав належну оцінку доводам відповідачки про те,
що вона у спірний період не користувалась орендованим майном та відхилив їх, як
такі, що не підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно з ст. 782 ЦК України
наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення
речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців
підряд.

У разі відмови наймодавця від
договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення
про відмову від договору.

17.06.2004 р. позивачем було
направлене таке повідомлення відповідачці, яка отримала його 19.06.2004 р.

02.08.2004 р. позивач повторно
направив відповідачці заяву про відмову від договору оренди, проте вказані
заяви були залишені нею без відповіді, а орендоване майно не повернуте.

За таких обставин суд правильно, на
підставі ст. 785 ЦК України стягнув з відповідачки неустойку у розмірі
подвійної плати за користування річчю за час прострочення -протягом трьох
місяців з моменту отримання нею заяви 19.06.2004 р.

Відповідно до ст. 44 ГПК України
судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат,
пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження,
оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно -технічне
забезпечення судового процесу та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Витрати позивача на оплату
відряджень своїх працівників - представників в судовому процесі є витратами,
пов'язаними з явкою сторони до господарського суду,  а тому їх стягнення судом як збитків,
заподіяних позивачу внаслідок неправомірної поведінки відповідачки є
помилковим, оскільки вони є  збитками в розумінні
ст. 22 ЦК України.

Стягнення цих витрат ст. 49 ГПК
України не передбачено, а тому рішення в частині стягнення 526,80 грн. витрат
на відрядження представника позивача у засідання господарського суду необхідно
скасувати, відмовивши в задоволенні цих вимог.

Спір розглянутий господарським
судом відповідно до підвідомчості, передбаченої п.1 ч.1 ст. 12 ГПК України і
доводи касаційної скарги в частині порушення судом правил підвідомчості справ
господарським  судам не грунтуються на
законі.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 1115, 1117, 1119 -11111 ГПК
України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Одеської області від 17 жовтня 2005 р. та постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 23 січня 2007 р.
справі за № 16-9/225-04-7490  в
частині стягнення з ОСОБА_1 на користь колективного підприємства
"Ізмаїлвторресурси" 526,80 грн. витрат на відрядження скасувати та
постановити в цій частині нове рішення , яким в задоволенні цих вимог відмовити.

В
решті рішення господарського суду Одеської області від 17 жовтня 2005 р. та
постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23 січня 2007 р.  справі за № 16-9/225-04-7490  залишити без змін.

Головуючий
В.І. Дерепа

Судді
Б.М.
Грек

Л.В. Стратієнко