ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.08.07 р.                                                                               Справа № 39/241

Господарський суд Донецької області у складі судді Морщагіній Н.С.

при секретарі Ба храмовій А.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Азовська продовольча компанія” м.Вінниця

До відповідачів:

1)Приватного підприємство “Агроконтакт” м.Кіровоград

2)Товариства з обмеженою відповідальністю “Хлібсервіс” м. Донецьк

про: стягнення 458 074,80 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Рибка А.М. за довіреністю

від відповідача 1: не з’явився;

від відповідача 2: не з’явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Азовська продовольча компанія” м. Вінниця, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідачів, Приватного підприємство “Агроконтакт” м. Кіровоград та Товариства з обмеженою відповідальністю “Хлібсервіс” м. Донецьк,  про стягнення збитків в сумі 458 074,80 грн., спричинених неналежним виконанням договору зберігання.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір відповідального зберігання сільськогосподарської продукції № 07 від 07.08.2006 р. та додаткову угоду від 03.05.2007 р., листи № 1263/06.06.-03 від 04.07.2007 р., № 76 від 22.05.2007 р., № 57 від 06.07.2007 р., складську квитанцію № 65 від 11.05.2007 р., акт звірки взаємних розрахунків від 19.06.2007 р., претензію № 29 від 06.07.2007 р., договір поручительства № 11/05/07 від 11.05.2007 р., претензію № 29/2 від 06.07.2007 р., лист № 37 від 09.07.2007 р.

Представник першого відповідача в судове засідання не з’явився, через канцелярію суду направив листа, договір поручительства, укладений між позивачем та другим відповідачем вважав фіктивним, наполягав на переданні спору на розгляд господарського суду Кіровоградської області.

Заперечення першого відповідача стосовно фіктивності договору поручительства та порушенні позивачем вимог ст. 15, 17 ГПК України, судом до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Відповідно до встановленої ст. 204 ЦК України презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним,  якщо його  недійсність  прямо  не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За приписами ст. 234 ЦК України фіктивний правочин є оспорюваним, недійсність якого встановлюється в судовому порядку.

На момент прийняття рішення відомостей щодо визнання недійсним, розірвання вказаного договору поручительства суду не представлено, тому спір, відповідно до вимог ст. 15 ГПК України, розглядається судом за місцезнаходження одного з відповідачів за вибором позивача.

Представник другого відповідача в судове засідання з’явився, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та оцінивши подані докази суд встановив.

07.08.2006 р. між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю “Азовська продовольча компанія” м. Вінниця, та першим відповідачем, Приватним підприємством “Агроконтакт” м. Кіровоград , укладено договір відповідального зберігання сільськогосподарської продукції № 07, який за своїм змістом та правовою природою є договором зберігання та підпадає під правове регулювання норм ст.ст. 936-955ЦК України.

Згідно даного Договору (з урахування додаткової угоди № 1 від 03.05.2007 р.) позивач передає, перший відповідач приймає на відповідальне зберігання майно визначене родовими ознаками – насіння соняшника терміном до 31.12.2007 р., та зобов'язується зберігати річ і повернути її поклажодавцеві у схоронності на першу вимогу останнього.

На виконання умов договору зберігання позивач протягом травня 2007 року передав відповідачеві1 насіння соняшника –1 класу у кількості 806, 547 т., про що виписана складська квитанція за N 65 від 11.05.2007 р.

Згідно пояснень представника позивача, дата договору в складській квитанції N 65 від 11.05.2007 р. помилково зазначено як “11.05.2007 р.”, правильним слід вважати “07.08.2006 р.”.

11.05.2007 р. між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю “Хлібсервіс” м. Донецьк укладено договір поручительства № 11/09/07, відповідно до умов якого, останній поручився перед позивачем, кредитором боржника, за виконання ним своїх обов'язків, що випливають з договору зберігання № 07 від 07.08.2007 р.

Відповідно до п.п. 2.1 ,2.2 Договору поручитель несе солідарну відповідальність з боржником в межах – 1000 грн., за невиконання або неналежне виконання останнім взятих на себе згідно Договору обов’язків, зокрема, щодо втрати (недостачі, у тому числі неповернення зі зберігання) переданої на зберігання сільськогосподарської продукції (насіння соняшника).

Посилання першого відповідача на те, що договір поручительства є двосторонніми, та не породжує відповідних прав та обов’язків для учасників правовідносин, суд  до уваги не приймає з огляду на наступне.

Виходячи зі змісту ст. 553 ЦК України сторонами договору поручительства є Поручитель і Кредитор, укладання трьохстороннього договору поручительства є бажаним, але не обов’язковим, посилання на Боржника міститься або в умовах самого договору поручительства, або він вказується в преамбулі договору як третя сторона. Нині чинний Цивільний кодекс не містить імперативної норми щодо необхідності укладання трьохстороннього договору поручительства.  Питання щодо визначення меж майнової відповідальності поручителя є виключно правомочністю сторін, з огляду на приписи ст. 554 ЦК України, та узгоджується ними в тексті Договору.  Відповідно, зазначені відповідачем обставини не можуть впливати на дійсність договору. До того ж рішень суду про визнання відповідного договору недійсними суду не надано. Таким чином, доводи в цій частині  судом до уваги не приймаються.

22.05.2007 р., позивач направив ПП “Агроконтакт” м. Кіровоград лист за № 76 з вимогою відвантажити передане на зберігання насіння.

Проте взяті на себе згідно Договору зобов’язання перший відповідач належним чином не виконував, спірну продукцію повернув позивачеві частково у кількості 445, 559 т.

Залишок неповернутої відповідачем1 продукції складає – 360,988 т., що підтверджується актом звірки станом на 19.06.2007 р., а також листом № 57 від 06.07.2007 р., згідно якого відповідач1 підтверджує факт неповернення майна у кількості 360,988 т.

На момент прийняття рішення, зобов’язання відповідача перед позивачем щодо повернення переданої на зберігання сільськогосподарської продукції у кількості 360,988 т. залишилось невиконаним, що є порушенням норм статей 525 та 526 ЦК України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Відповідно до  ст. 33 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач заявлених позовних вимог не спростував, доказів повернення обумовленої Договором продукції суду не представив.

Згідно ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України: у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до умов Договору майнова відповідальність поручителя обмежена – 1000 грн. (п. 2.1).

Другий відповідач заявлених позовних вимог не оспорив, позов в частині стягнення обумовленої договором поручительства суми визнав у повному обсязі.

Таким чином, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Азовська продовольча компанія” м.Вінниця щодо стягнення з другого відповідача, як майнового поручителя  Приватного підприємство “Агроконтакт” м. Кіровоград – 1000, 00 грн., з огляду на невиконання останнім взятих на себе згідно Договору зобов’язань, суд вважає обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно пункту 1 статті 11, пункту 2 статті 509 Цивільного кодексу України та статті 174 Господарського кодексу України підставами виникнення зобов’язань, зокрема, є договори та інші правочини.

Цивільно-правова відповідальність боржника за невиконання зобов'язань виникає за наявності збитків для кредитора, протиправності його дій, безпосереднього причинного зв'язку між збитками і протиправними діями та вини. Збитки в даному випадку виражаються у неповерненні 360, 988 т. насіння соняшника переданого першому відповідачеві на відповідального зберігання згідно згаданого договору зберігання; протиправність дій відповідача - у неналежному виконанні договірних зобов'язань, відповідно завдані позивачеві збитки є прямим наслідком винних дій першого відповідача.

Згідно приписів п. 1 ч. 1 ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) речі, відшкодовуються зберігачем  у розмірі її вартості.

За розрахунком позивача, арифметично перевіреного судом, розмір завданих збитків складає 758 074, 80 грн.

Вартість однієї тонни насіння встановлено згідно ціновим пропозиціям на ринку насіння соняшника в Україні та складає 2 100 грн. (лист Донецької ТПП № 1263/06.06-03 від 04.07.2007 р.).

Як зазначає позивач, відповідач1 частково оплатив завдані йому збитки на суму 300 000, 00 грн.

З  огляду на наведене, а також беручи до уваги те, що виконання договору зберігання № 07 від 07.08.2007 р. забезпечене порукою, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню першим відповідачем складає 457 074, 80 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Азовська продовольча компанія” м. Вінниця про стягнення з Приватного підприємство “Агроконтакт” м. Кіровоград збитків в сумі 458 074,80 грн., також підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають віднесенню на відповідачів.

На підставі ст.ст.11, 509, 525, 526, 553-559, 614, та 936-955 ЦК України, керуючись ст.ст.22, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Азовська продовольча компанія” м.Вінниця – задовольнити.

Стягнути з   Приватного підприємство “Агроконтакт” м. Кіровоград на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Азовська продовольча компанія” м.Вінниця збитки в сумі 457 074, 80 грн., витрати за державним митом в сумі 2 290, 38  грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 59, 00 грн.

Стягнути з  Товариства з обмеженою відповідальністю “Хлібсервіс” м. Донецьк на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Азовська продовольча компанія” м. Вінниця збитки в сумі 1 000, 00 грн., витрати за державним митом в сумі 2 290, 38  грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 59, 00 грн.

В судовому засіданні оголошено повний текст рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя