ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.08.07 р.                                                                               Справа № 11/170

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Л.Ф.Чернота

при секретарі судового засідання Єрохіної В.В.

За участю представників:

від позивача: Мірошниченко І.В. – за довіреністю

від відповідача: Шахова А.О. – за довіреністю

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Відкритого акціонерного товариства “Донецький металургійний завод” м.Донецьк

до відповідача: Державного підприємства “Донецька залізниця” м.Донецьк

про стягнення 248,40грн.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Відкрите акціонерне товариство “Донецький металургійний завод” м.Донецьк, звернувся до господарського суду з вимогою стягнути з відповідача, Державного підприємства “Донецька залізниця” м.Донецьк, суму заборгованості в розмірі 248,40грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на копії договору № 587/12776 від 29.12.2005р. та додаткової угоди № 4 від 30.12.2005р., копії накопичувальних карток                           № 07120741, № 09010003, № 12120749, № 25120779 із зауваженнями, копію переліку ТехПД              № 18, копію претензії № 17/7пр від 19.03.2007р., розрахунок та інше.

Відповідач надав через канцелярію суду відзив за № 200 від 22.06.2007р. та заперечує проти позовних вимог, посилаючись на правомірність нарахування та ст.ст.17, 21 Статуту залізниць України, Правила оформлення перевізних документів, Правила приймання вантажів до перевезення.

Представників сторін було ознайомлено з правами та обов’язками у відповідності із ст.22 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Справа слуханням була відкладена, згідно ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив, що 29.12.2005р. між сторонами був укладений договір за № 587/12776 (надалі – Договір), згідно п.1.1. якого визначено, що предметом Договору є надання Залізницею Вантажовласнику послуг, пов’язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

За вказаним Договором (п.2.2., п.2.3.) Залізниця зобов’язується приймати до перевезення вантажі – Вантажовласника, для чого подавати під навантаження вагони (контейнери), згідно із затвердженими планами і заявками Вантажовласника та надати Вантажовласнику додаткові  послуги, пов’язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатку до цього договору. Залізниця зобов’язується здійснювати розрахунки безготівкові та готівкою з Вантажовласником за перевезення вантажів і надані додаткові послуги, згідно з діючими тарифами, вести облік нарахованих і сплачених сум та надавати Вантажовласнику відповідні розрахункові документи через станцію Сартана.

30.12.2005р. між сторонами було підписано Додаткову угоду з протоколом розбіжностей та визначено перелік послуг, які повинні надаватися Залізницею Вантажовласнику.

Згідно з накопичувальними картками № 07120741, № 09010003, № 12120749, № 25120779 за грудень 2006р. відповідач нарахував позивачу збір за виконання експедиторської операції у вигляді отримання від станції дозволу ( візи) на ввіз та навантаження вантажу на суму 248,40грн., в т.ч. ПДВ 41,40грн. На зазначених накопичу вальних картках є зауваження відповідача “услуга не предусмотрена и исключена из договора”. Застережень щодо кількості завізованих залізницею накладних в накопичувальних картках нема.

Стаття 307 Господарського кодексу України встановлює, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб’єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, порядок укладання яких встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або Правилами перевезень.

Пункт 62 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. № 457, який трансформується з Правилами розрахунків за перевезення вантажів, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, встановив, що належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситись готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Пункт 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів (розділ 11 Правил перевезень вантажів) встановив, що отримані гроші ТехПД залізниці заносить на особовий рахунок платника і списує їх з рахунку в міру надходження розрахункових документів за здійснені перевезення і надані послуги.

Списування грошей з рахунку проводиться на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами і контейнерами.

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і платника.

Тарифи на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом (за винятком приміських пасажирських перевезень) встановлюються у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України.

Розмір плати за додаткові послуги, для яких відсутні тарифні ставки, визначається за домовленістю сторін і зазначається в доповненні до договору про організацію перевезень вантажів.

У відповідності з Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1996р. № 1548  “Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)” з наступними змінами і доповненнями Наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999р. № 551 затверджено Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України (Тарифне керівництво № 1), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.12.1999р. за № 828/4121. Тарифи на перевезення, розмір зборів і штрафів, наведені в Тарифному керівництві № 1, застосовуються на всіх лініях залізниць широкої та вузької колій загальної мережі залізниць України, що включені в постійну експлуатацію, для всіх відправників і одержувачів вантажів.

Крім встановлених регульованих тарифів розділ 1 Тарифного керівництва № 1 передбачає перелік видів перевезень, робіт і послуг, щодо яких не здійснюється державне регулювання тарифів і які виконуються залізничним транспортом за вільними тарифами на підставі окремих договорів (таблиця № 3).

Розділ 2 Тарифного керівництва № 1 встановлює регульовані тарифи – збори за додаткові операції, пов’язані з перевезенням вантажів, до яких віднесено і збори за виконання експедиторських операцій, в тому числі отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу (таблиця № 4).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 01.04.2005р. № 91-р затверджено підвищуючі коефіцієнти до ставок тарифів та зборів Тарифного керівництва № 1, в т. ч. і до збору  за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу.

Пункт 3.1 Правил оформлення перевізних документів, чинний на час існування спірних відносин, встановлював, що візування накладної заповнюється у разі надання дозволу на навантаження на місцях загального і незагального користування, таким чином, візування є обов’язковою додатковою операцією, пов’язаною з перевезенням, яка передує укладанню договору перевезення. Порядок візування накладних установлюється начальником станції.

Пункт 17 Статуту залізниць України встановлює, що перевезення вантажів залізничним транспортом організовуються на договірних засадах. Форма договору про організацію перевезень вантажів встановлюється Правилами.

Додатком № 1 до Правил розрахунків за перевезення вантажів (розділ 11 Правил перевезення вантажів) затверджено Договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, пункт 2.4 якого покладає на вантажовласника обов’язок здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги. Саме на таких умовах і укладено Договір між сторонами.

Пункт 3.1 Правил оформлення перевізних документів встановлює, що візування накладної здійснюється у разі надання дозволу на навантаження як на місцях загального, так і незагального користування, таким чином, візування є обов’язковою додатковою операцією, пов’язаною з перевезенням, яка передує укладанню договору перевезення – залізничної накладної.

Тарифним керівництвом № 1 встановлено ставку збору, виходячи з чого збір за візування накладної не є вільним тарифом, який потребує погодження сторін.

Згідно пункту 6 Статуту залізниць України накладна є обов’язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь одержувача. Тобто, належним чином оформлена залізнична накладна є угодою на перевезення вантажів залізничним транспортом, і на надання послуг по її візуванню  укладення окремого договору не потрібно.

Додані до матеріалів справи накопичувальні картки підтверджують факт надання вказаних послуг залізницею.

Позивач надав через канцелярію суду заяву за № 17/12и-1 від 30.07.2007р. про уточнення позовних вимог та просить стягнути з відповідача суму безпідставно отриманого майна у вигляді грошових коштів в сумі 248,40грн., посилаючись на ст.ст.177, 190, 387, 1212 Цивільного кодексу України.

Суд розглянув уточнення позивача та прийняв до розгляду.

Відповідно до пункту 3.2 Договору у міру виконання перевезень та надання послуг відповідач має право списувати відповідні суми (перевізну плату, додаткові збори, штрафи) з особового рахунку позивача на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами, контейнерами і т. ін.

Зі змісту зазначеного пункту вбачається, що Договір встановлює тільки підстави списання  коштів, але не передбачає порядку списання.

Тому, суд врахуває, що відповідно до пункту 2.6 Правил (z0864-00) списання коштів з рахунку платника здійснюється, зокрема, на підставі накопичувальних карток, складених станціями в трьох примірниках, із зазначенням в них відомостей про надані послуги і  їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівників станції і платника, а в разі їх непогодження представник вантажовласника зобов'язаний підписати їх із застереженнями. В  такому разі спірні питання повинні вирішуватися у претензійно-позовному порядку.

Право Міністерства транспорту України встановлювати порядок розрахунків за перевезення вантажів не суперечить положенням пунктів 5, 62 Статуту залізниць України.

Відтак, плата за надання послуг може стягуватися залізницею після її узгодження з вантажовласником.

В даній справі судом встановлено, що позивач підписав накопичувальні картки із застереженнями, що є доказом відсутності його згоди на списання спірної суми, а тому безакцептне списання відповідачем зазначених коштів із особового рахунку Позивача  суперечить встановленому законодавством порядку.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов’язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За вказаних обставин, позовні вимоги щодо стягнення суми безпідставно отриманого майна у вигляді грошових коштів в сумі 248,40грн. підлягають задоволенню.

Господарські витрати підлягають розподілу в порядку, що передбачений ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.5, 11, 387, 1212 Цивільного кодексу України, на підставі ст.ст.42, 43, 22, 33, 36, 43, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський  суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги – задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства “Донецька залізниця” м.Донецьк (вул.Артема, 68, м.Донецьк, 83000, ЗКПО 01074957) на користь Відкритого акціонерного товариства “Донецький металургійний завод” м.Донецьк (вул.І.Ткаченка, 122, м.Донецьк, 83062, ЗКПО 00191164) суму безпідставно отриманого майна у вигляді грошових коштів в сумі 248,40грн.; витрати по сплаті державного мита в сумі 102,00грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00грн.

Видати наказ.

У судовому засіданні 06.08.2007р., за згодою сторін, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя

Повний текст рішення підписаний 09.08.2007р.

Надруковано 3 примірники:

Позивачу 1

Відповідачу 1

У справу 1

Вик. Єрохіна В.В.