ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"04" червня 2007 р.

Справа № 14/48-1099

12 год 40 хв.

м. Тернопіль

Господарський
суд Тернопільської області

у складі   судді Руденка О.В.

при секретарі судового
засідання  Єднаку О.М.

Розглянув справу

за позовом  Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1
АДРЕСА_1

до  Управління Пенсійного фонду України в
Чортківському районі вул. Шевченка, 34, м. Чортків, Тернопільська область

про  скасування вимоги про сплату боргу НОМЕР_1від
10 серпня 2006 року в сумі 4659,16 грн.

За участю представників сторін:

позивача:
ОСОБА_1., паспорт НОМЕР_2 виданий Чортківським РВ УМВС України в Тернопільській
області 04.02.1999 р.;

відповідача:
Глембіцька Т.В., доручення № 245/04 від 23.01.07 р.

Суть справи:

Суб'єкт підприємницької діяльності
- фізична особа ОСОБА_1, АДРЕСА_1 звернувся в господарський суд Тернопільської
області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Чортківському районі
про скасування вимоги про сплату боргу НОМЕР_1від 10 серпня 2006 року в сумі
4659,16 грн.

Свої позовні вимоги, підтримані в
судовому засіданні його повноважним представником, позивач обґрунтовує тим, що
згідно з нормами Указу Президента України №727/98 від 03.07.1998 року
підприємець, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, обліку та
звітності не є платником, зокрема збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування. Відтак виставлення відповідачем підприємцю вимоги про сплату боргу
по страхових внесках на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не
відповідає нормам Указу від 03.07.1998 р., а тому не ґрунтується на чинному
законодавстві.

У запереченні на позов № 1128/02
від 20.03.07р. та згідно з поясненнями повноваженого представника, відповідач
проти позову заперечує, посилаючись на його безпідставність. На його думку
оспорювана вимога виставлена Управлінням Пенсійного фонду України в
Чортківському районі в межах наданих йому повноважень з дотриманням норм
чинного законодавства України, яке регулює спірні правовідносини.

В процесі розгляду справи
представникам сторін роз'яснено процесуальні права та обов'язки згідно ст.ст.
49, 51, 130 Кодексу адміністративного судочинства України.

В зв'язку з відсутністю
відповідного клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, суд встановив наступне:

За результатами проведеної
перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та своєчасності
сплати страхових внесків на обов'язкове державне пенсійне страхування,
посадовими особами контролюючого органу 03.08.2006р. складено акт за НОМЕР_3.
Період, що охоплює перевірку: з 01.04.2005р. по 20.07.2006р.

За наслідками дослідження
документів позивача, управлінням пенсійного фонду зроблені висновки, що згідно
ст.ст.17-20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" за період з 01 квітня по 20 липня 2006 року СПД ОСОБА_1. на
заробітну плату найманих працівників не зроблено нарахування страхових внесків
на суму 3557,04 грн., в зв'язку з чим дана сума була донарахована підприємцю.

08 серпня 2006 року Управління Пенсійного
фонду України в Чортківському районі Тернопільської області рішенням №45 на
підставі п.4 ст.106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" застосовано до СПД ОСОБА_1. фінансові санкції в сумі
1102,12 грн.

10 серпня 2006 року Управлінням
Пенсійного фонду України в Чортківському районі Тернопільської області на
адресу СПД ОСОБА_1. надіслано Вимогу про сплату боргу №Ф 204 У, із змісту якої
вбачається, що станом на 01.08.2006 р. у підприємця є заборгованість зі сплати
страхових внесків. У зв'язку з цим, Управління ПФУ в Чортківському районі
Тернопільської області вимагає сплатити недоїмку зі страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 4659,16 грн., в
тому числі 3557,04 грн. недоїмки та 1102,12 грн. фінансових санкцій.

Не погоджуючись із виставленою
вимогою, підприємець оспорив її у судовому порядку.

Оцінивши зібрані у справі докази,
заслухавши пояснення учасників судових засідань, суд вважає, що позов підлягає
до часткового задоволення з огляду на таке.

Відносини, що виникають між
суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, до
яких належать страхувальники та Пенсійний фонд, регулюються Законом України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі,-
Закон). Виключно цим Законом визначаються порядок нарахування, обчислення та
сплати страхових внесків.

Відповідно до ст. 1 Закону
страхувальниками є роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону
сплачують страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 14 вказаного Закону, до
числа  роботодавців, поряд із іншими,
віднесені і  фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб
- суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) та  використовують працю фізичних осіб на умовах
трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених
законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру.

Ставки, механізм справляння та
пільги щодо сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування
встановлені Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування" від 26.06.1997  №
400/97-ВР , яким  разом із Законом №
1058-IV не встановлено такої пільги, як звільнення від сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне страхування для суб'єктів підприємницької
діяльності, котрі перейшли на спрощену систему оподаткування.

За таких обставин суд  враховує
приписи статті 18 Закону якою визначено, що страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в
порядку, встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків,
інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування; на них не
поширюється податкове законодавство ; законодавством не можуть
встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення
від їх сплати.

При цьому судом прийняті до уваги
висновки наведені Верховним судом України у постанові від 21.11.2006 р. (копія
постанови знаходиться в матеріалах справи), в якій зазначено, що обов'язок
сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування
не зумовлюється статусом платника податку як суб'єкта підприємницької
діяльності.

Указ Президента України № 727/98
регулює питання оподаткування суб'єктів малого підприємництва. Згідно з
вимогами статті 15 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV до приведення
законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші
нормативно-правові акти  застосовуються в
частині, що не суперечать цьому Закону. Положення статті 6 зазначеного Указу
про звільнення суб'єктів малого підприємництва, які сплачують єдиний податок,
від збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, Закону
суперечать і застосуванню не підлягають.

Статтею 17 Закону позивача, поряд з
іншим, зобов'язано подавати звітність
територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за
формою, встановленими Пенсійним фондом; нараховувати,  обчислювати
і  сплачувати  в
установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Нормами ст. 19 даного нормативно -
правового акта  установлено, що страхові
внески до солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного
страхування нараховуються роботодавцем на суми фактичних витрат на оплату праці
(грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної
та додаткової заробітної плати та інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

В той же час, частина сум єдиного
податку зараховується в рахунок сплати страхових внесків. При цьому, у разі
коли сума частини єдиного податку, що спрямовується до Пенсійного фонду, менша
ніж сума нарахованих страхових внесків за відповідний звітний період, платник
зобов'язаний здійснити доплату різниці.

Як вбачається із долученої довідки
№2698/02 від 01.06.2007р. виданої Управлінням Пенсійного фонду України в Чортківському
районі Тернопільської області, від позивача за період з 01 квітня 2005 р. по
20 липня 2006 р. надійшло від відділу Державного казначейства в Чортківському
районі розщеплення коштів від сплати ним єдиного податку за найманих
працівників на загальну суму 1276,80 грн., що підтверджує перерахування
коштів відділом Державного казначейства в Чортківському районі до Управління
Пенсійного фонду в Чортківському районі.

За таких обставин, суд вважає, що
виставлена Управлінням Пенсійного фонду України в Чортківському районі
Тернопільської області СПД ОСОБА_1. вимога про сплату боргу №Ф 204 У від
10.08.2006р. у частині сплати недоїмки в сумі 1276,80 грн.  підлягає до скасування.

Щодо решти позовних вимог, то суд
зважаючи  що частина 1 статті 71 КАС
України покладає на позивача обов'язок довести ті обставини на яких ґрунтуються
його вимоги, вказує на  відсутність
належних та допустимих доказів, що можуть слугувати підставою для скасування
оспорюваної вимоги контролюючого органу, а відтак не вбачає правових підстав
для задоволення позову в цій частині.

У відповідності до ст. 94, 95, 97,
98 КАС України судові витрати по справі підлягають відшкодуванню позивачу з
Державного бюджету України пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.6, 7, 86, 89, 94 - 98, 112, 157, 162, 163 Кодексу адміністративного
судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.
Позов задовольнити частково.

2. Скасувати
вимогу Управління Пенсійного фонду України в Чортківському районі Тернопільської
області про сплату боргу НОМЕР_1від 10 серпня 2006 року в частині сплати
недоїмки зі страхових внесків в сумі
1276,80 грн.

3.
В іншій частині в позові відмовити.

4. Стягнути
з Державного бюджету України на користь суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) - 90 коп. судового збору пропорційно до задоволених
вимог.

5. Виконавчий
лист видати за заявою СПД ОСОБА_1.

Постанова  суду першої інстанції  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про
апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в
повному обсязі 12.06.2007 р. до адміністративного суду апеляційної інстанції, а
протягом 20 днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Суддя
О.В. Руденко