ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

23.04.07                                                                                           Справа  № 4/1608-18/192(4/1620-28/252)

Львівський апеляційний господарський суд у м. Львові в складі колегії:

головуючого-судді                                  Гнатюк Г.М.

суддів                                                 Кравчук Н.М.

Мирутенко О.Л.

розглянувши          апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз»за № 06-215 від 17.01.2007 року

на рішення          господарського суду Львівської області від 25.12.2006 року

у справі          № 4/2411-3/201

за первісним позовом Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ

до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», м. Львів

про стягнення 40 450 933,43 грн.,

та за зустрічним позовом ВАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», м. Львів

до ДК «Газ України»НАК «Нафтогаз України», м. Київ

про визнання недійсним договору,

З участю представників сторін:

від позивача: Працьовитий Ю.В. –представник (дов. № 357/10 від 29.12.2006 р.)

від відповідача: Дашо А.Ю. –представник (дов.)

Учасникам судового процесу роз’яснено права і обов’язки,  передбачені ст.ст. 22, 28 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 25.12.2006р. у справі № 4/2411-3/201 (суддя Березяк Н.) за первісним позовом Дочірньої компанії «Газ України»НАК «Нафтогаз України», м.Київ   до Відкритого акціонерного товариства по  газопостачанню та газифікації „Львівгаз”, м.Львів про стягнення 40 450 933,43 грн., та зустрічним позовом ВАТ „Львівгаз”, м.Львів до  ДК «Газ України»НАК «Нафтогаз України», м. Київ про визнання недійсним договору, первісний позов задоволено, а в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Відповідач не погоджуючись із прийнятим  судом першої інстанції рішенням звернувся у апеляційний господарський суд із скаргою про перегляд вищевказаного рішення,  просить рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені первісного позову, оскільки останнє прийняте при неповному з’ясуванні всіх обставин по справі і з порушенням норм права, а позовні вимоги за зустрічним позовом задоволити.

Як вбачається із матеріалів справи рішенням господарського суду Львівської області від 15.09-27.10.2004 року у справі № 4/1608-18/192 (залишеним без змін Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27.01.2005 року) в позові позивача до відповідача про стягнення боргу відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.05-15.06.2005 року скасовано Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 27.01.2005 року та рішення господарського суду Львівської області від 15.09.-27.10.2004 року, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

При новому розгляді справи ВАТ „Львівгаз”, м.Львів  було подано зустрічний позов до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ про визнання недійсним Договору на постачання природного газу № 10/1-558 від 19.03.2001 року.

Рішенням господарського суду Львівської області від 24.10.2005 року у справі №4/1620-28/252 (№ 4/1608-18/192) первісний позов задоволено, а в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.05.2006 року скасовано рішення господарського суду Львівської області від 24.10.2005 року і прийнято нове рішення, яким в задоволенні первісного  позову відмовлено, а зустрічний позов задоволено.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.10.2006 року було скасовано Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.05.2006 року та рішення господарського суду Львівської області від 24.10.2005 року, справу передано на новий розгляд до господарського суду Львівської області і суд першої інстанції прийняв рішення 25.12.2006р., яким позовні вимоги за первісним позовом задоволив, а в задоволенні зустрічного позову відмовив. Відповідач оскаржив вищевказане рішення до Львівського апеляційного господарськоо суду.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду розгляд справи відкладався з підстав викладених в ухвалі суду.

В судовому засіданні 17.04.2007р. оголошено перерву до 23.04.2007р. для підготовки вступної та резолютивної частини постанови.

Представник скаржника в засіданні суду повністю підтримує вимоги апеляційної скарги і просить їх задоволити.

Позивач за первісним позовом вимоги апелянта заперечує, рішення суду першої інстанції вважає законним і правові підстави для його скасування відсутні.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Львівської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного:

19.03.2001 року між ВАТ „Львівгаз” та ДК „Торговий дім ”Газ України” НАК "Нафтогаз України"  було укладено договір на постачання природного газу № 10/1-558. Відповідно до умов вищеназваного договору позивач за первісним позовом зобов”язувався передати відповідачу у 2001 році імпортований природний газ. В свою чергу відповідач зобов”язався прийняти і оплатити газ на умовах даного договору.

Як встановлено судовими рішення і підтверджується матеріалами  справи  Дочірня компанія «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»є правонаступником всіх прав та обов»язків ДК „Торговий дім” Газ України” НАК "Нафтогаз України".

Пунктом 5.1 договору визначено терміни оплати за отриманий природній газ і відповідно до якого відповідач зобов’язувався провести оплату протягом п’яти банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі газу.

Як вбачається із матеріалів справи позивач поставив відповідачу природній газ відповідно до умов договору, і що підтверджується актами приймання-передачі газу, які наявні в матеріалах справи від 30.04.2001р. та 31.05.2001р.  на загальну суму 40 068 598,86 грн.

Факт отримання відповідачем природного газу вже був предметом дослідження при попередніх розглядах справи і встановлено, що відповідач отримав від позивача природній газ на підставі договору по актах приймання-передачі газу.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін).

Як вбачається із матеріалів справи відповідач свої зобов”язання за договором виконував неналежним чином і його борг за поставлений природний газ становить 40068598,86 грн.

Вимоги апелянта викладені у апеляційній скарзі не відповідають дійсним обставинам справи, так як акти приймання –передачі природного газ підписані уповноваженими представниками як зі сторони постачальника, так і зі сторони покупця і скріплені печатками юридичних осіб, а отже є належним доказом факту поставки і приймання газу. Підписані відповідачем акти  приймання-передачі природного газу підтверджують наявність у його діях волевиявлення та встановлення правовідносин щодо поставки газу. А відповідно до умов договору акти приймання-передачі природного газу є підставою для виникнення у відповідача зобов”язань по оплаті переданого і отриманого ним газу.

Крім того, між сторонами по справі проведено звірку розрахунків, яку оформлено актом звірки і скріплено печатками. Дані акти від 01.01.2003р. та 31.10.2002р. підтверджують отримання природного газу відповідачем.

Отже, як встановлено при попередніх розглядах справи так і в даних судових засіданнях позивач належними і допустимими доказами довів факт поставки і отримання відповідачем природного газу на виконання укладеного між сторонами договору від 19.03.2001р.

Крім того, відповідно до вимог ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Як встановлено постановою Вищого господарського суду України від 03.10.2006 року (а.с.180 т.ІУ) акти приймання-передачі природного газу є  належними доказами, що доводять факт поставки відповідачу природного газу.

В зазначеній постанові Вищим господарським судом України (а.с.181 т.ІУ) визначено, що складання актів приймання-передачі, та інші дії (підписання актів звірки) свідчать про виконання позивачем зобов”язань за договором щодо постачання природного газу і є підставою для зустрічного виконання відповідачем своїх зобов”язань по оплаті.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем підтверджена належним чином і правомірно задоволена судом першої інстанції.

Згідно ст.625 ЦК України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Згідно поданого розрахунку інфляційні нарахування становлять – 280480,19 грн., а 3% річних –101 854,38 грн.

Оскільки відповідач неналежно виконував зобов’язання, то суд першої інстанції правомірно стягнув усі нарахування за неналежне виконання договірних зобов”язань.

Вимоги відповідача викладені у зустрічній позовні заяві до задоволення не підлягають, оскільки позивачем доведено належним чином двостороннє виконання укладеного між сторонами договору, дії сторін були спрямовані на виконання договору і існують належні докази, які підтверджують факт виконання договірних зобов”язань.

Відповідно до роз”яснення Вищого Арбітражного Суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов”язаних з визнанням угод недійсними”, вирішуючи спори про визнання угод недійсними господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов”язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Посилання скаржника, що порушення порядку оформлення актів приймання-передачі є підставою для визнання договору недійсним колегією суддів до уваги не береться, оскільки дана угода мнимою визнана не може бути, так як зі сторони позивача і відповідача вчинялись дії на виконання договору.

Згідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Скаржник при наданих йому можливостях свою скаргу належними та допустимими документальними доказами не підтвердив.

З огляду на вище  викладене,  колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що рішення місцевого господарського суду відповідає вимогам чинного законодавства, обставинам та матеріалам справи, а тому його належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Державне мито за розгляд апеляційної скарги, у відповідності до вимог ст. 49 ГПК України, покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103,  105 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення господарського суду Львівської області  від 25.12.2006р. по даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу  без задоволення.

2.          Доручити  місцевому господарському суду видати  відповідний наказ на виконання постанови.

3.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4.          Матеріали справи №4/2411-3/201 повернути в господарський суд Львівської області.

Головуючий-суддя                                                             Г. Гнатюк

Суддя                                                                                Н.Кравчук

Суддя                                                                                О.Мирутенко