ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

22 травня 2007 р.

№ 2-789/06

Вищий господарський суд України у
складі: суддя Селіваненко В.П. -головуючий, судді Бенедисюк І.М.
і Львов Б.Ю.,

розглянувши матеріали касаційної
скарги Житомирського обласного відділення Фонду соціального
захисту інвалідів, м. Житомир (далі - Фонд)

на рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від 08.12.2006

зі справи №
2-789/06

за позовом
Фонду

до
ОСОБА_1, м. Житомир (далі -ОСОБА_1);

виконавчого комітету Житомирської
міської ради, м. Житомир;

Житомирського комунального
підприємства “Завод “Ремпобуттехніка” Житомирської обласної ради, м. Житомир;

Житомирської обласної ради, м.
Житомир;

Житомирської обласної державної
адміністрації, м. Житомир

про визнання загальних зборів
недійсними, скасування державної реєстрації змін до установчих документів,
визнання дій незаконними,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 08.12.2006 позов задоволено частково: скасовано проведену
15.07.2002 державну реєстрацію змін до установчих документів Житомирського
обласного колективного підприємства спеціалізованого заводу “Ремпобуттехніка”
Житомирської обласної ради; виконком Житомирської міської ради зобов'язано
повернути Фонду з реєстраційної справи оригінал свідоцтва      НОМЕР_1 про державну реєстрацію суб'єкта
підприємницької діяльності Житомирського обласного колективного підприємства
спеціалізованого заводу “Ремпобуттехніка”; дії ОСОБА_1 з подання документів на
перереєстрацію статутних документів Житомирського обласного колективного
підприємства спеціалізованого заводу “Ремпобуттехніка” визнано незаконними; у
задоволенні позову в частині визнання недійсними загальних зборів членів
правління Фонду від 01.07.2002 (протокол № 11) відмовлено.

Трьома ухвалами Житомирського
апеляційного господарського суду від 13.02.2007 повернуто без розгляду
апеляційні скарги на зазначене рішення:

Житомирської обласної ради -на
підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 97 Господарського процесуального
кодексу України (далі -ГПК України);

виконавчого комітету Житомирської
міської ради -на підставі пунктів 1, 4 частини першої статті 97 ГПК України;

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 27.03.2007 Фондові відмовлено у відновленні строку подання
касаційної скарги на рішення місцевого суду з даної справи і касаційну скаргу
повернуто Фондові.

Фонд повторно подав касаційну
скаргу б/н від 12.04.2007, в якій просить скасувати рішення місцевого суду в
частині визнання загальних зборів правління Фонду від 01.07.2002 недійсними і
постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині визнання
цих зборів недійсними.

Згідно з пунктом 5 Прикінцевих
положень Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України
щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних
спорів” після  набрання чинності цим
Законом касаційні скарги (подання) на судові рішення у справах, передбачених
пунктом 2 Прикінцевих положень цього Закону, підлягають розгляду за правилами
ГПК України.

Отже, розгляд матеріалів даної
касаційної скарги здійснюються за правилами ГПК України.

Вищий господарський суд України
дійшов висновку про необхідність повернення касаційної скарги з урахуванням
такого.

Відповідно до пункту 4 частини
першої статті 111 ГПК України касаційна скарга повинна містити вимоги особи, що
подала скаргу, із зазначенням суті порушення або неправильного застосування
норм матеріального чи процесуального права.

Доводи даної касаційної скарги, так
само як і раніше поданої та повернутої Вищим господарським судом України,
стосуються виключно питань, пов'язаних із встановленням обставин справи та
оцінкою зібраних у ній доказів. Однак згідно з частиною другою статті 1117
ГПК України касаційна інстанція не
має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.
Водночас у скарзі не вказано, порушення або неправильного застосування яких
саме норм матеріального чи процесуального права, на думку скаржника,
припустився місцевий суд у прийнятті оскаржуваного рішення і в чому конкретно
полягає таке порушення або неправильне застосування.

Таким чином, у повторному поданні
касаційної скарги Фонд не усунув обставин, зазначених у пункті 6 частини першої
статті 1113 ГПК України, які, зокрема, стали підставою для
повернення первісної касаційної скарги Фонду.

Крім того, касаційну скаргу подано
з пропуском строку, встановленого статтею 110 ГПК України. У зв'язку з цим
скаржником заявлено клопотання про відновлення зазначеного строку.

Відповідно до частини першої статті
53 ГПК України за заявою, зокрема, сторони господарський суд може визнати
причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і
відновити пропущений строк.

Отже, наведена норма пов'язує
можливість відновлення пропущеного процесуального строку з обов'язковою
наявністю поважної причини (причин), з якої стався цей пропуск.

Фонд в обґрунтування зазначеного
клопотання посилається на таке: “строк на апеляційне оскарження Рішення
Корольовського районного суду  м.
Житомира від 08.15.2006… було пропущено тому що право на апеляційне оскарження
до Апеляційного господарського суду виникло у Фонду… лише після прийняття
Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо
визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних спорів”
від 15.12.2006 року; термін оскарження співпав із різдвяними та новорічними
святами, коли майже 10 днів були вихідними”. Однак відповідні доводи Фонду
стосуються пропуску ним строку апеляційного, а не касаційного оскарження
рішення місцевого суду; до того ж у Фонду не було необхідності очікувати
набрання чинності названим Законом для того, щоб оскаржити це рішення, оскільки
Фонд не був позбавлений права на таке оскарження в порядку і в строки, визначені
главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Інший довід Фонду полягає в тому,
що “Житомирським апеляційним господарським судом не поновлено строк на
апеляційне оскарження”. Проте з ухвали названого господарського суду від
13.02.2007 (винесеної стосовно апеляційної скарги Фонду, а. с. 239) вбачається,
що питання поновлення процесуального строку апеляційним господарським судом
взагалі не розглядалося, а повернення апеляційної скарги без розгляду здійснено
у зв'язку з недоданням до неї належних доказів надсилання копії скарги іншим
сторонам у справі.

Крім того, Фондом зазначено, що
пропуск строку на касаційне оскарження пов'язаний “із зверненням до апеляційної
інстанції та перебуванням апеляційної скарги без розгляду тривалий час”. Однак
з клопотання Фонду не вбачається, наскільки тривалим був час “перебування
апеляційної скарги без розгляду” і яким чином це перешкоджало касаційному
оскарженню судового рішення.

Таким чином, Фондом не наведено
поважних причин пропуску ним строку подання касаційної скарги з даної справи, а
тому відсутні підстави для відновлення Вищим господарським судом України цього
строку.

Відповідно до пунктів 5 і 6 частини
першої статті 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до
розгляду і повертається судом, якщо:

скаргу подано після закінчення
строку, встановленого для її подання, і клопотання про відновлення цього строку
відхилено;

у скарзі не зазначено суті
порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального
права.

Керуючись статтею 53, пунктами 5 і
6 частини першої і частиною другою статті 1113 ГПК України, Вищий
господарський суд України

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Житомирському
обласному Фонду соціального захисту інвалідів у відновлені строку подання
касаційної скарги.

2. Повернути Житомирському
обласному Фонду соціального захисту інвалідів касаційну скаргу.

3. Справу № 2-789/06 повернути
Корольовському районному суду       м.
Житомира.

Суддя             В. Селіваненко

Суддя              І. Бенедисюк

Суддя                                                                                              Б.
Львов