РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2007 р.

Справа № 4/113-1840

Господарський суд Тернопільської
області

у складі   судді Бурди
Н.М.

Розглянув справу

за позовом Управління комунальної власності
Тернопільської міської ради, бульвар Т.Шевченка, 21, м. Тернопіль.

до Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1,
АДРЕСА_1.

про повернення майна з чужого незаконного володіння.

За участю представників сторін:

позивача:

відповідача:

Суть справи:

Управління комунальної власності Тернопільської міської ради,
бульвар Т.Шевченка, 21, м. Тернопіль, звернулося до господарського суду
Тернопільської області з позовною заявою про примусове виселення відповідача -
Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, АДРЕСА_1, із
займаного нежитлового приміщення комунальної власності, що знаходиться по
АДРЕСА_1.

Управління комунальної власності Тернопільської міської ради є
правонаступником майнових і немайнових прав та зобов'язань управління обліку і
контролю за використанням комунального майна департаменту економіки
Тернопільської міської ради згідно рішення від 28.09.2006р.  5/2/48.

Відповідач витребуваних судом матеріалів, зокрема відзиву на
позов, не представив, його представник в судове засідання не з'явився, хоча про
час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином ухвалою про порушення
провадження по справі від 23.04.2007р., ухвалами про відкладення розгляду
справи від 11.05.2007р. та від 18.05.2007р.

Враховуючи клопотання позивача № 540у від 10.05.2007р. розгляд
справи відкладався на 29.06.2007р. та на 06.07.2007р.

Спір розглянуто у відповідності до ст. 75 ГПК України по наявних у
справі матеріалах.

Розглянувши матеріали справи, господарським судом встановлено
наступне:

- відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права
та обов'язки  виникають  із
дій  осіб,  що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та обов'язки;

- 01.03.2004р. між Управлінням обліку і контролю за використанням
комунального майна департаменту економіки (Орендодавець) та Суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 (Орендар) був укладений
договір оренди нежитлових приміщень (будівель) комунальної власності НОМЕР_1,
відповідно до умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове
платне користування  майно -нежитлове
приміщення, площею 3,76 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 для
використання під торгівлю друкованою продукцією;

- 16.02.2005р. та 02.03.2006р. між сторонами було підписано
додатки до договору оренди нежитлових приміщень (будівель) комунальної
власності НОМЕР_1, відповідно до яких термін дії договору було продовжено до
25.02.2006р., а згодом до 24.02.2007р.

- згідно пункту 3.4 Договору, Орендар зобов'язався не пізніше 15
числа біжучого місяця в повному обсязі вносити Орендодавцю орендну плату,
вказану у п.3.1 Договору (розрахунок орендної плати проведено згідно з рішенням
міської ради від 12.01.2000р. «Про методику розрахунку орендної плати та
порядок використання майна територіальної громади міста Тернополя»із наступними
змінами та доповненнями, яка визначається шляхом корегування розміру місячної
орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць
оренди. Сума до оплати за перший місяць оренди становить 23 грн. 12 коп.);

Матеріали справи свідчать, що між сторонами у справі виникли
зобов'язання за договором найму (оренди), згідно якого та в силу ст. 759
Цивільного кодексу України наймодавець передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України, зобов'язання, що виникають з договору або з
інших підстав, визначених ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, і в установлений строк.

Як випливає з матеріалів справи, відповідач свого обов'язку по
Договору №312 від 01.03.2004р. щодо своєчасного і повного внесення орендної
плати за користування орендованим майном, належним чином не виконував, у
зв'язку з чим управлінням на адресу орендаря направлялись претензії  №695-у від 15.06.2006р. та № 939-у від
30.11.2006р.

П. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального
майна»(далі Закон) передбачено, що договір оренди припиняється в разі
закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ст. 17 Закону термін договору оренди визначається за
погодженням сторін і встановлено місячний термін після закінчення строку
договору, протягом якого сторони по договору можуть заявити про відмову від
договору, зміну чи продовження його на новий термін.

Оскільки Договір укладений на строк до 24.02.2007р., позивач
05.03.2007р., тобто у місячний термін після закінчення договору оренди,
направив відповідачу претензію № 240-у про відмову в продовженні договору
оренди НОМЕР_1 від 01.03.2004р., що підтверджується реєстром рекомендованих
листів відправлених управлінням та квитанцією.

Таким чином, з 24.02.2007р. договір оренди №312 від 01.03.2004р.,
укладений між сторонами по справі, вважається розірваним.

Частиною 1 ст. 27 Закону визначено правові наслідки припинення або
розірвання договору оренди: у разі розірвання договору оренди,  закінчення строку його дії та відмови від
його продовження або банкрутства  орендаря
він зобов'язаний    повернути    орендодавцеві    об'єкт
оренди   на умовах,
зазначених  у  договорі
оренди.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 785 Цивільного кодексу України, наймач
зобов'язаний у разі припинення договору повернути наймодавцеві майно  у стані, в якому воно було одержане, з
урахуванням нормального зносу.

Нормами ст. 391 Цивільного кодексу України встановлено, що
власник  майна  має
право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Таким чином, на час розгляду спору у суді договірні відносини між
сторонами по справі з приводу оренди нежитлового приміщення, площею 3,76 кв.м,
що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, припинили своє існування, а відтак
відповідач займає його за відсутності на те передбачених законом підстав.

Оцінивши докази у їх сукупності та розглянувши усі обставини
справи, суд прийшов до висновку, що доводи позивача стосовно примусового
звільнення приміщення є правомірними, доведеними документально, а також
неоспореними відповідачем, а тому підлягають до задоволення.

Державне мито та інші судові витрати, згідно ст. 49 ГПК України та
Декрету Кабінету Міністрів „Про державне мито”, покладаються на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов
задовольнити.

2.          Звільнити у
примусовому порядку нежитлове приміщення комунальної власності площею 3,76
кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яке займає Суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ід. код НОМЕР_2, та передати
вільне приміщення по акту прийому-передачі Управлінню комунальної власності
Тернопільської міської ради, бульвар Т.Шевченка, 21, м. Тернопіль., код
НОМЕР_3.

3.          Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ід. код НОМЕР_2, на користь
Управління комунальної власності Тернопільської міської ради, бульвар
Т.Шевченка, 21, м. Тернопіль., код НОМЕР_3 - 85 (вісімдесят п'ять) грн. 00 коп.
в повернення сплаченого державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп.
витрат на інформаційно - технічне
забезпечення судового процесу.

Видати наказ
після набрання даним рішенням законної сили.

На рішення господарського суду,
яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а
прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня підписання рішення "25"
липня 2007 року через місцевий господарський суд.

Суддя                                                                                Н.М.
Бурда