ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.07
р.
Справа № 34/134а

13год. 55 хвил.

Зал судових засідань (кабінет №
212)
місто Донецьк, вулиця Артема 157

Суддя господарського суду Донецької
області Кододова О.В., при секретарі судового засідання Котельніковій Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засідання адміністративну справу

За позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 м. Артемівськ

до відповідача Артемівської  об'єднаної державної податкової інспекції

про визнання недійсним рішення
НОМЕР_1.

Представники :

Від позивача - ОСОБА_2 (за
дорученням)

Від відповідача - Курига О.І. (за
дорученням)

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1  м. Артемівськ  до Артемівської  об'єднаної державної податкової інспекції про
визнання недійсним рішення НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на те, що  у кафе
“Фаворит” здійснювалась підприємницька діяльність  двома суб'єктами підприємницької діяльності
та грошові кошти знаходились в різних місцях та при проведенні перевірки були
надані окремо.

Позивач вказує на те, що ОСОБА_2,
яка здійснює підприємницьку діяльність у одному кафе з позивачем, знаходиться  на спрощеній системі оподаткування, не
здійснює продаж підакцизних товарів та веде книгу обліку доходів і витрат форми
“10, а тому на думку позивача реєстратори розрахункових операцій та
розрахункові книжки нею не застосовуються.

Крім того позивач зазначає, що  перевірка була здійснена з порушенням норм
діючого законодавства.

Відповідач у запереченнях від 31
травня 2007 року  (вхід. №02-41/21881)
заперечує за тих підстав, що при проведенні перевірки позивача, було
встановлені порушення. На підставі акту перевірки було прийняте рішення про
застосування фінансових санкцій у розмірі 2138,50грн. Відповідач зазначає що
дане рішення прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства, тому
позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

При розгляді справи  здійснювалася фіксація судового процесу за
допомогою технічних засобів.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін суд встановив.

Працівниками Артемівської
об'єднаної державної податкової інспекції на підставі посвідчень НОМЕР_2 ,
НОМЕР_3 та НОМЕР_4 згідно плану-графіку перевірок від 31 жовтня 2006року  проведено перевірку  щодо контролю
за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та
безготівкового обігу суб'єктами підприємницької діяльності. За результатами якої
складено акт НОМЕР_5. Перевіркою з боку позивача встановлені наступні порушення
: при покупці товарів громадського харчування, а саме трьох порцій лікеру
“Бейліс” по 100грамів, 6 пляшок напою “Кока-Кола”, одної пачки соку “Томатний”,
200 грамів горілки “Хортиця”, одної
порції чаю зеленого, одної порції кави розчинної, 15 шматків хліба, двох
порцій картоплі  запеченої, одної порції
салату “Франческа”, одної порції м”яса “Фаворит” , одної порції кальмарів, двох
порцій  “Солянки”, двох порцій супу
“Харчо”, одної порції хрустиків , одної порції риби смаженої, одної порції
“Жюльєну”, трьох порцій “Язика запеченого”, однієї порції “Свинини з грибами” і
двох порцій огірків  маринованих на
загальну суму 214,85грн. розрахункова операція через реєстратор розрахункових
операцій не проведена, встановлена розбіжність готівкових коштів на місці
проведення розрахунків з денним звітом РРО у суму 410,7грн., крім того у
порушення діючого законодавства у одному приміщенні  кафе “Фаворит” здійснює два суб'єкта
підприємницької діяльності у сфері громадського харчування, один СПД на
загальній системі оподаткування, другий СРД на спрощеній системі оподаткування,
а саме приватний підприємець ОСОБА_2.

На підставі акту перевірки
НОМЕР_5.  відповідачем прийнято рішення
НОМЕР_6 про застосування фінансових санкцій на загальну суму 2138,50грн. на
підставі п.2, п.11 ст.11 Закону України “Про державну податкову службу в
Україні” та згідно з п.1,6 ст. 17, ст.22 Закону України від 06.07.1995р.
№265/95-ВР в редакції Закону України від 01.06.2000р. №1776-III “ Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг” зі змінами та доповненнями.

Позивач не погодився з прийнятим
ОДПІ рішенням про застосування штрафних (фінансових) санкцій та  направив скаргу до ДПА у Донецькій області,
яка рішенням НОМЕР_7 рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій
НОМЕР_6 на суму 2138,50грн. залишила без змін .

Позивач направив повторну скаргу на
адресу ДПА України, яка рішенням НОМЕР_8 залишила скаргу без задоволення, а
рішення                   НОМЕР_6 без
змін.

Суд розглядає спір із застосуванням
Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАСУ).

Розглянувши матеріали справи
господарський суд дійшов висновку що вимоги позивача про визнання недійсним
рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій НОМЕР_6 підлягає
задоволенню частково.

Основними засадами судочинства
відповідно до ст. 129 Конституції України є рівність усіх учасників судового
процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність
сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Згідно до ст.71 КАСУ кожна  сторона
повинна  довести  ті обставини,
на  яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень,  дій чи
бездіяльності  суб'єкта  владних
повноважень  обов'язок  щодо доказування правомірності  свого
рішення,  дії  чи
бездіяльності покладається
на   відповідача,   якщо
він   заперечує   проти адміністративного позову.

Одним із принципів ( п.4 ст.7 КАСУ)
адміністративного судочинства є
змагальність    сторін,    диспозитивність   та
офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Згідно до п.1ст.11 КАСУ
розгляд  і  вирішення
справ  в адміністративних   судах здійснюються  на
засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними  суду
своїх  доказів  і
у   доведенні   перед
судом   їх переконливості.

Пункт 2 ст.11 КАСУ передбачає, що
суд  розглядає  адміністративні  справи
не  інакше  як за позовною заявою,  поданою відповідно до цього Кодексу,  і не
може виходити  за межі позовних
вимог.  Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі,  якщо це необхідно
для повного захисту  прав, свобод  та
інтересів сторін чи третіх осіб,
про захист яких вони просять.

Відповідно до п.4 ст.70 КАСУ
обставини,   які  за
законом  повинні  бути
підтверджені певними засобами доказування,  не можуть підтверджуватися  ніякими іншими  засобами
доказування,  крім  випадків,
коли  щодо  таких обставин не виникає спору.

Згідно до приписів статті 86 КАСУ
суд  оцінює  докази,
які є у справі,  за своїм
внутрішнім переконанням,  що ґрунтується
на їх  безпосередньому,  всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також
достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Пунктом 13 Інструкції про порядок
застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової
служби, що затверджена наказом Державної податкової адміністрації України від
17 березня 2001 р. N 110 (зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 23 березня 2001 р. за N268/5459)
встановлене обов'язкове фіксування порушень законодавства саме у акті
перевірки.

За змістом наведеної норми фіксація
у акті перевірки порушень законодавства є належним засобом доказування наявних
результатів перевірки.

Відповідно до ст.15 Закону України
“Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг” (із змінами і доповненнями, внесеними
Законом України від 25 березня 2005року             № 2505-IV) контроль за додержанням
суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари
(послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи державної податкової
служби України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із
законодавством України.

Стаття 16 Закону України “Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг” передбачає, що контролюючі органи мають право відповідно
до законодавства здійснювати планові або позапланові перевірки осіб, які
підпадають під дію цього Закону.

Планові або позапланові перевірки
осіб, що використовують реєстратори розрахункових операцій, розрахункові книжки
або книги обліку розрахункових операцій, здійснюються у порядку, передбаченому
законодавством України.

Відповідно до  статті 111 Закону України “Про державну
податкову службу”                       (у редакції згідно із Законом України
від 25.03.2005 р. N 2505-IV) позаплановими перевірками вважаються також
перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених законами України
"Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг", "Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів", а в інших випадках - за рішенням суду.

Тобто, податковим органам Законом
надані повноваження здійснювати планові та позапланові перевірки додержання
суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари
(послуги) та інших вимог Закону України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та
послуг".

Згідно до ст.11І Закону України
“Про державну податкову службу” ( у редакції згідно із Законом України від
25.03.2005 р. N 2505-IV) посадові особи органу державної податкової служби
вправі приступити до проведення планової або позапланової виїзної перевірки за
наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України,
та за умови надання платнику податків під розписку:

1) направлення на перевірку, в
якому зазначаються дата його видачі, назва органу державної податкової служби,
мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та дата закінчення
перевірки, посади, звання та прізвища посадових осіб органу державної
податкової служби, які проводитимуть перевірку. Направлення на перевірку є
дійсним за умови наявності підпису керівника органу державної податкової
служби, скріпленого печаткою органу державної податкової служби;

2) копії наказу керівника
податкового органу про проведення позапланової виїзної перевірки, в якому
зазначаються підстави проведення позапланової виїзної перевірки, дата її
початку та дата закінчення.

Тобто, дана правова норма
передбачає умови допуску посадових осіб органів державної податкової служби до
проведення планових та позапланових виїзних перевірок. Ненадання цих документів
платнику податків або їх  надання  з порушенням
вимог,  встановлених  частиною
першою цієї статті,  є
підставою  для  недопущення
посадових   осіб   органу
державної податкової  служби до проведення
планової або позапланової виїзної перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи
на підставі посвідчень на перевірку НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4
співробітниками  відповідача проведена
перевірка позивача щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері
готівкового та безготівкового обігу суб'єктами підприємницької діяльності .

Позивач допустив представників
податкового органу до перевірки. Акт перевірки підписаний барменом ОСОБА_3 без
заперечень.

При фіксуванні судового процесу
технічними засобами бармен ОСОБА_3 підтвердила, що під час перевірки був
присутній позивач ОСОБА_1.

Однак як вбачається  із акту перевірки він не скористувався своїм
правом дати відповідні пояснення або заперечення до акту під час перевірки.

Відповідно до вимог пункту 7 статті
11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" органи
державної податкової служби мають право застосовувати до підприємств, установ,
організацій і громадян фінансові санкції у порядку та розмірах, встановлених
законом.

Зважаючи на наведені обставини суд
дійшов висновку щодо правомірності проведення перевірки.

Тобто, встановивши порушення,
податкові органи повинні прийняти рішення про застосування санкцій у порядку та
розмірах, встановлених законом.

Крім того, судом при винесенні
рішення враховано, що  відповідно до п.
1,2, 11,13  ст. 3 Закону України “Про
застосування  реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” із змінами та
доповненнями, суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові
операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані:  проводити розрахункові операції на повну суму
покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому
порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових
операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку
розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує
послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на
повну суму проведеної операції; проводити розрахункові операції через
реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього
програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості;
забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора
розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки -
загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку
робочого дня.

Відповідно до п.1, 6 ст.17 Закону
України “Про застосування  реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” із
змінами та доповненнями, за порушення вимог цього Закону до суб'єктів підприємницької
діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за
рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються
фінансові санкції у таких розмірах: ста неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян - у разі проведення розрахункових операцій на неповну суму вартості
проданих товарів (наданих - послуг), у разі непроведення розрахункових операцій
через реєстратори розрахункових операцій, у разі нероздрукування відповідного
розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або
проведення її без використання розрахункової книжки; двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян - у разі проведення розрахункових операцій через
реєстратори розрахункових операцій без використання режиму попереднього
програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.

Як вбачається з акту перевірки
позивачем не проводились розрахункові операції за готівкові кошти через
реєстратор розрахункових операцій при продажу товарів споживачам,
невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі
коштів згідно денного х-звіту по РРО. Акт перевірки підписаний барменом ОСОБА_4
без заперечень.

У рахунку кафе „Фаворит” від 08.11.
зазначено придбання : трьох порцій лікеру “Бейліс” по 100грамів, 6 пляшок напою
“Кока-Кола”, одної пачки соку “Томатний”, 200 грамів горілки “Хортиця”,
одної  порції чаю зеленого, одної порції
кави розчинної, 15 шматків хліба, двох порцій картоплі  запеченої, одної порції салату “Франческа”,
одної порції м”яса “Фаворит” , одної порції кальмарів, двох порцій  “Солянки”, двох порцій супу “Харчо”, одної
порції хрустиків , одної порції риби смаженої, одної порції “Жюльєну”, трьох
порцій “Язика запеченого”, однієї порції “Свинини з грибами” і двох порцій огірків  маринованих на загальну суму 214,85грн.

Між сторонами відсутній спір щодо
виписування барменом ОСОБА_3  рахунку від
08.11 кафе „Фаворит” на загальну суму 214грн.85коп. На цей рахунок посилається
позивач і відповідач. Однак позивач вважає, що сума 53грн.30коп. була проведене
через РРО про що свідчать чеки РРО, а іншу суму по „Кухні” проводити через РРО
не потрібно тому, що це є виручкою СПД ОСОБА_2, яка знаходиться  на єдиному податку.

З даним твердженням позивача суд не
може погодитися за наступних підстав:

Як вбачається із пояснень ОСОБА_3,
які надані ОСОБА_1 (а.с.15) та надані суду від 02.08.2007р. (а.с.51), вона
пробила по бару суму 53грн.30коп.

Як випливає з п. 4.4 Порядку
реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій за
товари (послуги), затвердженого наказом ДПАУ НОМЕР_2, реєстрація продажу товару
(оплати послуги) через РРО проводиться одночасно з розрахунковою операцією.
Розрахунковий документ повинен видаватися покупцеві не пізніше завершення
розрахункової операції.

Перевірка  кафе „Фаворит” почалася 15год. 50хвилин
08.11.2006року, однак чеки РРО
вибивалися о 16 год.25хвил. НОМЕР_9 на суму 21.00грн., о 16год. 41хвил.
НОМЕР_10 на суму 10,80грн., о 16год.46хвил. НОМЕР_11 на суму 21,50грн., всього
загальну суму 53грн.30коп. Тобто після початку перевірки. Копії зазначених
чеків надав позивач (а.с.16) та представник відповідача (а.с.96), вони
ідентичні.

Крім того, загальна суму проведених
через РРО товарів 53грн.30коп. не співпадає із рахунком  від 08.11.2006року, де за баром обліковується
сума  51грн.30коп.(а.с.63), а саме: Беліс
0,100 - 21,50грн., кола 1 л. - 6грн., сік томатний 9грн., Хортиця плат. 200 х
5,40= 10,80грн, чай 2грн., кофе раствр. 2грн, всього 51грн.30коп..

Відповідно до пункту 1 ст.3 Закону
України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг” суб'єкти підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу
товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг
зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання
послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені
у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням
відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових
операцій.

Відтак суд вважає недоведеним факт
проведення розрахункової операції на суму 51грн.30коп. за чеком від 08.11.2006року.

Факт не проведення розрахункової
операції за готівкові кошти через реєстратор розрахункових операцій на
залишкову суму 163грн.55 коп. (214,85 - 51,30) не заперечується позивачем.

Судом не приймається до уваги
посилання позивача на те, що ОСОБА_1. не здійснює діяльність у сфері
громадського харчування. Дане твердження спростовується  наданим позивачем дозволу Управління торгівлі
та побутового обслуговування населення Донецької обласної державної адміністрації
НОМЕР_12на відкриття підприємства громадського харчування Кафе приватного
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) на підставі подання підприємства громадського
харчування (а.с.53).

Визначення поняття „громадське
харчування” наведене у Правилах роботи закладів (підприємств) громадського харчування,
затверджених наказом Мінекономіки та з питань європейської інтеграції України
від 24.07.2002 р. № 219 (далі - Правила № 219). Так, відповідно до п. 1.3 цих
Правил громадське харчування - це сфера виробничо-торговельної діяльності, в
якій виробляють і продають продукцію власного виробництва та закупні товари, як
правило, призначені для споживання на місці, з організацією дозвілля або без
нього. Для того щоб підприємець міг займатись виготовленням кулінарної
продукції, йому обов'язково треба зареєструватись у порядку, що встановлений
для закладів громадського харчування. А саме відповідно до Правил № 219 та
Порядку заняття торговельною діяльністю і правил торговельного обслуговування
населення, затвердженого постановою КМ України від 08.02.96 р. № 108.

Громадське харчування належить до
сфери виробничо-торговельної діяльності (п. 1.3 Правил № 219). Тому до початку
роботу кафе суб'єкт підприємництва має отримати дозвіл на розміщення об'єкта
торгівлі. Такий дозвіл видається уповноваженим на це органом при органі
місцевого самоврядування (як правило, Управлінням з питань торгівлі та послуг).

Тобто, отримавши дозвіл ОСОБА_1. мав
право займатися виготовленням страв у кафе „Фаворит”. Позивачем не надано
доказів здійснення цього виду діяльності ОСОБА_2.

Правила №219 з жовтня 2006року
називаються „Правила роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства”
(назва із змінами, внесеними згідно з наказом
Міністерства економіки України від 09.10.2006 р. N 309) (надалі Правила
№309).

Пункт 1.5 Правил №309 передбачає, що
заклади (підприємства) ресторанного господарства поділяються за типами:
фабрики-кухні, фабрики-заготівельні, ресторани, бари, кафе, їдальні, закусочні,
буфети, магазини кулінарних виробів, кафетерії, а ресторани та бари - також на
класи (перший, вищий, люкс).

Відповідно до п.3.4 зазначених Правил
у меню зазначається перелік страв, кулінарних, борошняних кондитерських,
булочних виробів та напоїв власного виробництва, вихід і ціна однієї порції. У
прейскуранті зазначається перелік алкогольних і безалкогольних напоїв, пива,
тютюнових, кондитерських виробів та інших закупних товарів, маса, об'єм і ціна
на відповідну одиницю продукту, крім того, для алкогольних напоїв - ємність
пляшки, ціна за пляшку, за 50 та 100 мілілітрів. Згідно п.3.6  споживачам надаються можливості: ознайомитися
з меню, прейскурантами алкогольних і безалкогольних напоїв, кондитерських і
тютюнових виробів, фруктів, додаткових послуг, що надаються,  до початку обслуговування.

Тобто, зазначені Правила
передбачають одночасне повідомлення споживача про можливість придбання страв та
алкогольних напоїв. З огляду на це слід погодитися із твердженням  відповідача про неможливість здійснення у
одному закладі громадського харчування різних видів діяльності:  окремо торгівлі алкогольними напоями та
виготовленням страв, тому що це суперечить приписам п.3.8 абзац 3 Правил, який
передбачає, що замовнику  забороняється
приносити до закладу (підприємства) ресторанного господарства продовольчу
сировину, харчові продукти, у тому числі алкогольні та безалкогольні напої, а
також залучати сторонніх осіб до приготування страв.

Закон України „Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових виробів” дає визначення „роздрібної торгівлі”
це діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим
споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми
розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших
підприємствах громадського харчування. Згідно цього Закону місце торгівлі -
місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні
(будівлі) за місцем його фактичного розташування. Тобто під поняття «роздрібна
торгівля алкогольними напоями» підпадає не тільки торгівля в магазинах та інших
торговельних точках, але і торгівля алкогольними напоями в закладах
громадського харчування: кафе, барах, ресторанах тощо.

Згідно до ст.15-3 Закону України „Про
державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” продаж  алкогольних
напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється   тільки
підприємствам  громадського  харчування
та спеціалізованим відділам, що мають статус підприємств громадського
харчування,  підприємств  з
універсальним  асортиментом  товарів.

Як вбачається із матеріалів справи
(а.с.85) позивач отримав Ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями
НОМЕР_13 терміном дії з 29.12.2005року до 29.12.2006року.

Суб'єкт підприємницької діяльності,
асортимент товарів якого складається тільки з алкогольних напоїв не матиме
статусу підприємства громадського харчування, оскільки він не виробляє та не
реалізує продукцію громадського харчування власного виробництва.

Тобто, позивач отримавши дозвіл
Управління торгівлі та побутового обслуговування населення Донецької обласної
державної адміністрації НОМЕР_12на відкриття підприємства громадського
харчування та Ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями НОМЕР_13 мав
право здійснювати виготовлення страв та продавати алкогольні напої на розлив як
заклад (підприємство) ресторанного господарства.

Відповідно до п. 3.2 Правил №309
розрахунки за продукцію й надані послуги в закладах (підприємствах)
ресторанного господарства здійснюються за готівку та/або в безготівковій формі
(платіжні картки, платіжні чеки тощо) із застосуванням реєстраторів
розрахункових операцій (електронний контрольно-касовий апарат, електронний
контрольно-касовий реєстратор, комп'ютерно-касова система тощо) або
зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.  Пункт 3.3. передбачає, що у закладах
(підприємствах) з обслуговуванням офіціантами оплата вартості продукції
здійснюється споживачем безпосередньо офіціанту відповідно до рахунка, який
виписується на бланку встановленої форми. Після розрахунку офіціантом
споживачеві надається розрахунковий документ (касовий чек, розрахункова
квитанція).

Обов'язок суб'єктів
підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних
чеків, жетонів тощо) під час продажу товарів (надання послуг) у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг, проводити розрахункові операції на повну
суму покупки (надання послуг) через зареєстровані, опломбовані у встановленому
порядку та переведені у фіскальний режим РРО з роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, та
видавати такий розрахунковий документ на повну суму проведеної операції особі,
яка отримує або повертає товар, отримує послуги або відмовляється від неї,
встановлений п. 1, 2 ст. 3 Закону про РРО. Відповідальність за невиконання
зазначеного обов'язку передбачено п. 1 ст. 17 цього Закону у вигляді фінансових
санкцій у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг).

Матеріалами справи доведено, що
позивачем здійснюється діяльність у сфері громадського харчування і офіціантом
не був виданий розрахунковий документ на всю вартість страв та алкогольних
напоїв, що зазначений у рахунку від 08.11.2006року на загальну суму
214грн.85коп. Відтак відповідач правомірно відповідно до п.1 ст.17 Закону
України “Про застосування  реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”
застосував до позивача штрафну санкцію у п'ятикратному розмірі вартості
проданих товарів (наданих послуг),
на  які  виявлено  невідповідність  -  у
разі проведення розрахункових
операцій  на неповну суму вартості
проданих товарів (наданих послуг), що склало суму 1074грн.25коп.

Крім того відповідачем у акті
перевірки встановлений факт невідповідності суми готівкових коштів на місці
проведення розрахунків сумі коштів згідно денного х-звіту по РРО.

Як вбачається із Акту інвентаризації
наявності коштів 8 листопада 2006року на момент перевірки о 16.59 годин
фактичний залишок готівки на місці проведення розрахунків склав 464грн.00коп.
(а.с.75). Відповідачем застосована штрафна санкція виходячи із розрахунку
(а.с.25): 464,00грн. - 214,85грн. - 53,30грн. = 195,85грн. х 5 = 979,25грн.

Відповідно до ст.2 Закону України
“Про застосування  реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” місце
проведення   розрахунків   -
місце,  де  здійснюються розрахунки із покупцем  за
продані  товари  (надані
послуги)  та зберігаються  отримані
за  реалізовані  товари
(надані  послуги) готівкові
кошти,  а
також  місце  отримання
покупцем  попередньо

оплачених  товарів
(послуг)  із  застосуванням
платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

Згідно до статті 22 Закону України
“Про застосування  реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” у  разі невідповідності суми готівкових коштів
на місці проведення розрахунків сумі коштів,
яка зазначена в денному звіті до
суб'єктів   підприємницької   діяльності застосовується фінансова санкція
у п'ятикратному розмірі суми,  на яку
виявлено невідповідність.

Судом встановлено, що акт
інвентаризації  підписаний барменом
ОСОБА_5 без заперечень. Позивач іншими доказами не спростував висновки акту
перевірки у цій частині. Відтак вимоги позивача про неправомірність
застосування штрафної санкції у розмірі 979,25грн. не обґрунтовані та
задоволенню не підлягають.

Крім того відповідачем застосована
штрафна санкція за порушення режиму попереднього програмування товару по
найменуванням та цінам  у розмірі 85грн.

Відповідно до п.6 ст.17 Закону
України “Про застосування  реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” у
разі проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій
без використання режиму попереднього програмування найменування, цін товарів
(послуг) та обліку їх кількості, до суб'єктів підприємницької  діяльності,
які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги),  застосовується фінансова санкція у розмірі
п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 3.1 Положення про форму і
зміст розрахункового документа, затвердженого наказом ДПАУ НОМЕР_2,
передбачено, що фіскальний чек на товари (послуги) - це розрахунковий документ,
надрукований реєстратором розрахункових операцій під час проведення розрахунків
за товари (послуги). Обов'язковим реквізитом фіскального касового чека є,
зокрема, кількість, вартість товару (послуги), найменування товару (послуги),
порядковий номер касового чека, дата і час проведення розрахункової операції та
напис "фіскальний чек".

Акт перевірки (а.с.73) не містить
факту порушення, не зазначено у якому чеку або чеках, відсутні назва товару,
ціна, кількість.

Відповідно до пунктів 1.5, 1.7
„Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого
законодавства” затвердженого наказом ДПА України від 10.08.2005  N 327, зареєстровано у Мін'юсті 25 серпня
2005 р. за N 925/11205, акт
невиїзної   документальної,  виїзної
планової  чи позапланової
перевірок  повинен  містити
систематизований  виклад виявлених  у
ході  перевірки  фактів
порушень  норм податкового,
валютного та іншого законодавства. Факти
виявлених  порушень  податкового,
валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної
документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко,  об'єктивно та в повній  мірі,
із  посиланням на первинні або
інші документи,  які зафіксовані  в   бухгалтерському   та
податковому   обліку,   що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Пункт 2.3.7 зазначеного Порядку
передбачає, що результати невиїзної документальної,  виїзної планової чи  позапланової
перевірок з питань дотримання вимог валютного та іншого  законодавства    оформляються аналогічно  оформленню результатів   перевірки
з  питань  дотримання
вимог  податкового законодавства.

Суд вважає, що акт перевірки у
частині встановлення  порушення
використання режиму попереднього програмування, не може бути належним доказом
встановленого порушення. Відтак вимоги позивача про визнання недійсним Рішення
про застосування штрафної санкції у частині застосування штрафної санкції у
розмірі 85грн.00коп. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.94 КАСУ якщо  адміністративний  позов задоволено частково,  судові витрати,  здійснені позивачем,  присуджуються йому  відповідно
до задоволених  вимог,  а
відповідачу  -  відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог,
судові витрати по сплаті мита покласти на позивача у розмірі 96,02%, що складає
3грн.26коп., тобто позивачу підлягає присудженню із бюджету 0грн.14коп.

Керуючись ст. 129 Конституції
України, Закону України від 01.06.2000р. №1776-III “ Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг” зі змінами та доповненнями , Законом України “Про державну податкову
службу в Україні”,  ст.1, 2, 7, 9, 11,
12, 17, 18, 70, 71, 86, 89, 94, 104, 105, 106, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т
А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним Рішення
Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції НОМЕР_1  про застосування штрафної санкції у розмірі
85грн.

У іншій частині позовних вимог
відмовити.

Присудити із Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1  м. Артемівськ
судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 0грн.14коп.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції
шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня її
проголошення та  поданням після цього
протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу денний строк з дня проголошення
постанови заяви про апеляційне оскарження адміністративного судочинства
України.

Постанова виготовлена у повному
обсязі 28.08.2007року.

Суддя