ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.07.07 р.                                                                               Справа № 16/170

Суддя господарського суду Донецької області В.В. Манжур

При  секретарі Муравйова М.В.,  розглянувши  матеріали  справи

за позовом  Закритого акціонерного товариства Нікопольський завод нержавіючих труб”, м. Нікополь

до відповідача  Державне підприємство “УкрНІІметалургмаш”, м. Слов”янськ

про стягнення 59554,79 грн.

За участю:

Представників сторін :

від позивача:          Баркова О.К. по дор.

від  відповідача :          не з”явився

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою  господарського суду Донецької  області 22.05.2007р. порушено  провадження  по  справі за  позовом Закритого акціонерного товариства Нікопольський завод нержавіючих труб”, м. Нікополь, до Державного підприємства “УкрНІІметалургмаш”,                        м. Слов”янськ, про стягнення 59554,79 грн. з  яких:    36 788 грн. 40  коп. -    сума попередньої  оплати  , 18 740 грн. -  збитки ,  3 319 грн. 91  коп. -  пеня   .

Представника позивача    було ознайомлено з правами та обов’язками у відповідності із ст.22 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні не надано клопотання про фіксації судового процесу  технічними засобами, з приводу чого фіксацію здійснено не було. Крім цього, роз’яснено  вимоги ст.811 Господарського процесуального кодексу України, тому складено протокол, який  долучено до матеріалів справи.

Ст.33 Господарського процесуального кодексу України зазначає - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на не виконання відповідачем умов договору    поставки   продукції   №  550 – 04 - /194  від  24.01.2006р.  , з  приводу  чого  ним  були  понгесені  збитки  та    нараховані штрафні  санкції   (  пеня   ) .

16.05.2007р.  зі  сторони  позивача     було  надано     клопотання  про забеспечення   позовних  вимог  за   № 011-1395, в  якому     позивач  посилається  на  те ё що     майно та грошові  кошти    , що є в  наявності  у відповідача на  момент  пред`явлення   позову    можуть  зникнути .  На  його   думку  ,  цей  факт     можить  ускладнити    виконання  рішення    , з  приводу  чого     він     просить  винести  ухвалу  , якою  заборонити  у  будь-  який      спосіб   відчужувати    належне  відповідачеві  майно   та  накласти     арешт   на  грошові  кошти в  сумі   59 554  грн. 79  коп.

На   піставі ст. 66  ГПК  України   Господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

В  даному  випадку  суд  дійшов  висновку  , що   заборона    у  будь-  який      спосіб   відчужувати    належне  відповідачеві  майно   та  накладення арешту на  грошові  кошти в  сумі   59 554  грн. 79  коп.   , не  може  ускладнити  виконання  судового  рішення  та  є  безпідставною, на  підставі  чого     відмовив   в  задоволенні  вищезазначеного  клопотання  про  забеспечення   позову  .

Відповідач проти задоволення позову заперечує,  але письмовий  відзи в на  заявлені вимоги  не представив  .

Відповідно до ст. 60 Господарського процесуального Кодексу України, відповідач - Державне підприємство “УкрНІІметалургмаш”, м. Слов”янськ   подав  до  суду   зустрічний  позов    від 25.06.2007р. ,    в  якому     посилається на те, що договір    поставки   продукції              №  550 – 04 - /194  від  24.01.2006р .  є підписаним   не    директором    підприємства     Тимченко    В.В. , а  іншою  особою  , то б то  підпис      на  договорі  не  відповідає  підпису  Тимченко В.В.  З приводу    зазначеного  просить   договор  поставки  №  550 – 04 - /194  від  24.01.2006р .     визнати  не дійсним   .

Представник    відповідача  по зустрічному позову  -    Закрите  акціонерне  товариство Нікопольський завод нержавіючих труб”, м. Нікополь  проти  задоволення зустрічного позову заперечує, посилається   на  норми ст. 241 ГК  України    , згідно яких   “  Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.  Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину “   В даному  випадку    доказом  схвалення    ДП “ УкрНИИметалургмаш”   договора  поставки №  550 – 04 - /194  від  24.01.2006р .   є    листи підприємства  щодо  прийняття     вимог  договору   про  виготування   деталей , акт  звірки  розрахунків    та  протокол   наради  від   19.10.2006р.    по  виконанню  договору  . На підставі  зазначеного    Представник    відповідача  по зустрічному позову  -    Закрите  акціонерне  товариство Нікопольський завод нержавіючих труб”, м. Нікополь   просить в  задоволенні  зустрічного    позову  відмовити   .

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в засіданні пояснення представників сторін, Господарським судом  в с т а н о в л е н о :

24.01.2006р.    між  Закритим акціонерним товариством  “Нікопольський завод нержавіючих труб” м.Нікополь Дніпропетровської області та   Державним  підприємством  “УкрНІІметалургмаш”, м. Слов”янськ   Донецької  області   був укладений договір   №  550 – 04 - /194  .

Представник     відповідача  проти   факту  укладення   договору      №  550 – 04 - /194  від 24.01.2006р.  заперечує ,  стверджує ,  що договір    поставки   продукції       №  550 – 04 - /194  від  24.01.2006р .  є підписаним   не    директором    підприємства     Тимченко    В.В. , а  іншою  особою  , то б то  підпис      на  договорі  не  відповідає зразку  підпису  Тимченко В.В.  З приводу    зазначеного  просить   договор  поставки  №  550 – 04 - /194  від  24.01.2006р .     визнати  не дійсним   .

З  метою  дослідженння    матеріалів  справи  , суд  у  відповідності до ст. 77 ГПК  України  слухання  справи  відклав  для забеспечення  явки    директора  Тимченко   В.В.  для    вилучення в  нього зразків  підписів   щодо  подальшого  призначення  експертизи в  порядку    ст.ст.  41,  79  ГПК  України     .  Але   ухвала  суду   не  була  виконана  , явка  Тимченко В.В.  в  судове  засідання  не  була  забеспечена   ,  оскільки  останній  не  являється  на  даний  час  директором  підприємства та місцезнаходження  його  не  відомо .

З огляду  на  зазначене   суд  не  має можливості    призначити  судову  експертизу, а      звірити    зразки  підписів   з підписом  на  договорі    та  на  листах  підприємства, надісланих  позивачеві  не  в компетенції  суду   , оскільки   потребує  спеціальних    познань.

Також, прийнявши  до  уваги    доводи  відповідача  по  справі  (  позивача   по  зустрічному  позову )   , суд   вважає   роз`яснти  наступне   : нормами  ст. 241 ГК  України    , згідно яких   “  Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.  Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину “   В даному  випадку    доказом  схвалення    ДП “ УкрНИИметалургмаш”   договора  поставки №  550 – 04 - /194  від  24.01.2006р .   є    листи підприємства  щодо  прийняття     вимог  договору   про  виготування   деталей , акт  звірки  розрахунків    та  протокол   наради  від   19.10.2006р.    по  виконанню  договору , то б то  у  суду  відсутні  підстави  для  визнання  не дійсним  зазначеного  договору     №  550 – 04 - /194  від  24.01.2006р. На  підставі  чого  зустрічні  вимоги    визнані  не обгрунтованим  та  такими , що  не підлягають задоволенню   .

Дослідивши  матеріали  справи  , суд  встановив   , що  спірний   договір  за  своєю правовою  природою  є  договіром  поставки .

Так ,  відповідно  до  ст. 698  ЦК України  за  договором  поставки  організація  поставщик зобов`язується  передати  у  певні  строки організації - покупцеві  у властність   товар .  Договір  поставки  є  двостороннім  договором  і  передбачає  взаємні  зобов`язання   сторін .

Згідно умов договору   відповідач  взяв на себе зобов’язання виготовити та поставити у власність позивача деталі та запчастини у кількості та за ціною , та  в строки  , згідно специфікацій до договору, які являються невід”ємними його частинами, а позивач зобов’язався  прийняти та оплатити замовлений товар шляхом перерахування грошових  коштів на розрахунковий рахунок відповідача на підставі виставлених відповідачем рахунків на умовах 50% передоплати   на  протязі   5  банківських днів    з  моменту  підписання    специфікації   ;  50 %   -  на  протязі    5  днів    з  моменту    отримання   письмового  повідомлення    про  готовність    продукції  до   вивантаження   (пункт 3 1  договору  та   2  специфікації   № 1    до договору  ).

Сума поставки  узгоджена в  специфікації  № 1  до договору     та  складає    -   84 616  грн. 40  коп.

П. 3  специфікації  № 1  до договору   передбачений  строк  поставки    продукції     -  на  протязі  60    робочих днів    після   отримання   50 %  передплати .

Згідно зі ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Позивач посилається на виконання своїх договірних зобов’язань у повному обсязі, де на підставі виставленого  відповідачем рахунку-фактури  №  19  від 24.01.2006р.  він в якості  передоплати перерахував на розрахунковий рахунок відповідача платіжним  дорученням                   № 1424  від 07.03.2006р.   грошові кошти у сумі  42 308 грн.40 коп.  для поставки деталей та запчастин. У підтвердження заявлених  вимог позивачем представлені суду докази перерахування грошових коштів, а саме:  платіжні доручення.

Але відповідач взяті на себе договірні зобов’язання  по поставці товару перед позивачем  виконав частково, поставив по  накладній  № 247 П  від 04.05.2006р.     запчастини  -   4  обойми корпуса муфти    на  суму   5 520  грн. 00  копа.  ( з  ПДВ )    .

Так  як    відповідачем     поставка  деталей    по  специфікації  № 1      в  установленний  строк     не  була   здійснена   ,  зі  сторони  позивача    була  надіслана  претензія    № 011-2292   від 21.06.2006р. про    повернення  суми  предоплати    , яка  була  залишена      зі  сторони    позивача    без  відповіді   та  задоволення   .

19.10.2006р.  між  сторонами    був   укладений  протокол   наради   по  виконанню  договору  , згідно  якого    було прийнято  рішення    про поставку  відповідачем      обойм   корпуса  муфт    до 20.12.2006р., а  шатунов    до 01.02.2007р.      Враховуючи  протокол  узгодження  від 19.10.2006р. , в  виконання   п.8.3.  договору  поставки    , позивачем  на  адресу  відповідача  була    надіслана  додаткова  угода    № 1  від   04.12.2006р.

Вказана  додаткова  угода    була  підписана  зі  сторони  відповідача  (  поставщика)      тільки  29.01.2007р.   , то б то  строки    оговорені    в  протоколі  узгодження    на  момент  підписання  угоди  втратили  законну  силу .    Також,  додаткова  угода     від 29.01.2007р.  була  підписана  з  протоколом  розбіжностей  , в  якому      відповідач (  поставник  )   пропонував     строки  поставки    обойм  корпуса  муфти   в кількості   6 шт.  перенести  на   26.02.2007р. , а  передплату    за  виготовлення  шатунов    повернути   до 26.02.2007р.

На  підставі  ст. 646  ЦК України  відповідь  про  згоду   укласти  договір на  інших  , чім було  передбачено  , вимогах  , є  відмовою  від  отриманої  пропозиції особі  , що  зробила  пропозицію  укласти  договір .

На  підставі  ч 5 ст.  181  Господарського  кодексу  України  сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.   У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Позивач  не  прийняв     протокол  розбіжностей  відповідача  , з  приводу  чого  направив   на  адресу  останнього  листа    за №   011-529   від 14.02.2007р.

Зазначений лист  зі  сторони  відповідача  (  поставника  був  залишений  без  відповіді ) ,   то б то    строни  не  досягли  згоди   щодо  всіх  істотних  умов додаткової  угоди      , з  приводу  чого    строки   пропоновані     відповідачем в  протоколі  розбіжностей  не   були  узгоджені.

Але  всуперечь  вимогам  договору  та  додаткової  угоди  № 1  до  нього ( з  протоколом  розбіжностей)    поставка     запчастин  та  деталей    до теперішнього часу на  адресу позивача на залишену  суму  передплати  - 36 788 грн. 40  коп.   не   була  здійснена   і грошові кошти у вказаній сумі  позивачу  також не повернуті.

Статтею 693 ЦК України передбачено,  якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.  На  підставі   ст. 612  ЦК України   якщо  внаслідок  прострочення  боржника   виконання  втратило  інтерес   для  кредитора , він  може  відмовитись від  прийняття  виконання  і  вимагати  відшкодування  збитків .

Відповідно зі ст.43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Оскільки позивачу до теперішнього часу товар на загальну суму перерахування відповідачем не поставлений та грошові кошти у сумі  36 788 грн. 40  коп.   не повернуті, то суд вважає вимоги позивача про стягнення  суми попередньої оплати у розмірі               36 788 грн. 40  коп.   обґрунтованими  та   такими , що   підлягають  задоволенню.

Також,  позивач  просить   стягнути  з  відповідача  понесені  ним  збитки   з-за  невиконання  зобов`язань  зі  сторони  відповідача   , свої  збитки  він    зазначає   , видячи  з   закупки   для  проведення  капитального  ремонту недопоставлені  деталі  у  інших  поставников  ( ЗАТ  «  Нікопольський   ремонтний  завод – договор  № 04-4/197/280206/ІНРЗ ,  ТОВ  «  Новігатор» -  договір  № 04-4/496 ) , розмір  збитків    зазначає  як   18 740 грн. 00  коп.

Статті 623 ЦК України передбачає, що у випадку невиконання або неналежного виконання зобов’язань боржником він повинен відшкодувати кредитору заподіяні цим збитки.

Відповідно до ст. 224 ГК України під збитками розуміється витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, визначений ст. 225 Господарського кодексу України, зокрема, а саме вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте на позивачеві лежить обов’язок довести суду згідно ст. 33 ГПК України наступне:

-          по-перше, факт заподіяння йому збитків;

-          по-друге, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов’язань;

-          по-третє, причинно-наслідковий зв’язок між невиконанням зобов’язань та заподіяними збитками.

Згідно загальної практики про визначення розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги:

А) вид (склад) збитків;

Б) наслідки порушення договірних зобов’язань для підприємства.

В  докази  своїх стверджень  позивач  посилається  на    договора  , укладені   с  ЗАТ           «  Нікопольський   ремонтний  завод – договор  № 04-4/197/280206/ІНРЗ  від   24.02.2006р.  ,  с  ТОВ  «  Новігатор» -  договір  № 04-4/496  від   03.07.2006р.   про  поставку  деталей  та   запчастин  ,   які  він  ніб то  був  змушений  укласти  з   прострочення  строків  поставки     зі  сторони   відповідача по  справі   .

Дослідивши  доводи  позивача      , суд  встановив  , що     зі  сторони   позивача не  доведений  причинно-  слідчий  зв`язок  між  укладенням  зазначених  договорів  та     прушенням  строків  поставки   зі  сторони  відповідача по  договору   поставки  №  550 – 04 - /194  від  24.01.2006р.   , та  не  прояснив  необхідність  укладенння  перерахованих  договорів  з  іншими  поставниками  в  період  -   24.02.2006р., 03.07.2006р.  , коли     договір  поставки     між  підприємствами позивача  та  відповідача  був  укладений  24.01.2006р., а  строки  поставки  узгоджені   протоколом     наради  від   19.10.2006р.    по  виконанню  договору .

В  докази  своїх доводів  позивач   представив   :  протоколи  узгодження  цін   ,   специфікації  ,  видаткові  накладні    та  платіжні  доручення    про  сплату    за  отримані деталі   :  платіжне  доручення    № 30.11.2006р.  про  сплату    отриманих  2  обойм  корпуса  муфти   на  суму  5 502 грн.  00  коп.  , платіжне доручення     №  4162 від 15.12.2006р.   про  сплату  4 обойм    корпуса  муфти   на  суму    11 568 грн. , які   , яке  не  примається  як  доказ  по  справі  щодо  понесення  збитків , оскільки    згідно  протоколу   наради  від   19.10.2006р.    по  виконанню  договору , поставка    обойм    корпуса  муфти   була  передбачена    20.12.2006р., то б то  позивач   за  своєю  ініциативою  раніш  узгодженого  строку  поставки  позиції  придбав  деталі ;  взаємозалік  однорідних  вимог  від 29.01.2007р.  про сплату    двух  шатунов   на суму  27 950 грн.    ,   який  не  приймається  як  доказ  по  справі ,   оскільки  згідно     протоколу   наради  від   19.10.2006р.    по  виконанню  договору , поставка    шатунов  була  передбачена   до 01.02.2007р.   , то б то  позивач   за  своєю  ініциативою  раніш  узгодженого  строку  поставки  позиції  придбав  деталі .

З  огляду  на  зазначене    , суд   вимоги   позивача  щодо    понесених  ним  з вини  відповідача  з – за  недопоставки  продукції  збитки в  розмірі   18 740  грн.  , залишає  без  задоволення   , як   не обгрунтовані   .

Також  , позивач   просить  стягнути   з  відповідача    на  підставі  п.5.2.  договору        пеню в  розмірі  0, 5 %   від  вартості    недопоставленої  продукції  за кожен  день  прострочення   за поручення строків  поставки зі  сторони  поставника (  відповідача )   в сумі   3 319 грн. 91  коп. , розрахунок  пені  він  зазначає  з  суми  боргу  в  розмері     65 914 грн..  то б то  с  загальної  суми      поставки    за  мінусом    часткової  поставки   .

Зазначений розрахунок  суд    не  приймає    , виходячи  з  наступного   :    договором  поставки   №  550 – 04 - /194  від  24.01.2006р.     передбачений  певний    порядок  розрахунків  та  поставки   -      50% передоплати   на  протязі   5  банківських днів    з  моменту  підписання    специфікації   ;  50 %   -  на  протязі    5  днів    з  моменту    отримання   письмового  повідомлення    про  готовність    продукції  до   вивантаження   (пункт 3 1  договору  та   2  специфікації   № 1    до договору  );   п .3  специфікації  № 1  до договору   передбачений  строк  поставки    продукції     -  на  протязі  60    робочих днів    після   отримання   50 %  передплати  , а  згідно  протоколу наради  від 19.10.2006р. -     поставка  однієї  частки   деталій  до   20.12.2006р.,  другої  частки  -  до   01.02.2007р.   Зі  сторони  позивача    була  здійснена  50 %  передплата   в  сумі  42 308 грн. 40 коп.   ,останні  50  %  передплати   позивач    не  сплатив та  і не  повинен  був  сплачувати    , оскільки   не   було  повідомлення   про  готовність    продукції   до  вивантаження , то б то в  цій  частині виконання   зобов`язання не  настало  . З приводу  чого    сума  , на  яку   позивач   повинен  був   нараховувати  штрафні  санкції  повинна  бути     сумою  неопоставленого  товару  в  межах     50  %    суми  передплати  , та  не виконаного  в  цих  межах  зобов`язання ,  а  саме  :     42 308 грн. 40  коп. (  сума  передплати )     – 5 520 грн  (  сума  поставки  ) =  36 788 грн. 40  коп.     Щодо  періоду  нарахування      у  суду  претензії  відсутні .

Згідно  розрахунку  суду    розмір    пені  склав   :    період  з 21.12.2006р.   по 02.02.2007р.: 6 900  х 2 ( 8, 5 %  -  ставка  НБУ) / 365 х  43  дня  прострочки =   136 , 31  грн.

Період   з    02.02.2007р.   по   17.05.2007р.  :  сума  боргу   36 788  грн. 40  коп. х    2 ( 8, 5 %  -  ставка  НБУ) / 365 х  105   дня  прострочки =    1 799 грн.  10  коп.

Загальний  розмір  пені  склав  :    1 935 грн. 41  коп.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України в силу зобов"язання одна особа (боржник) зобов"язана здійснити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, наприклад: передати майно, виконати роботи, оплатити кошти та інше, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. Зобов"язання виникають з договору, або інших підстав, які зазначені у ст. 11 ЦК України.

Виконання зобов"язання може забезпечуватися неустойкою та іншими видами забезпечення згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України.

Згідно з п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

В даному  випадку   пунктом 5.2.  договору   передбачено, що  за порушення строків виконання договору   -  поставки   продукції  "Виконавець" сплачує "Замовнику" пеню,  в  розмірі  0, 5 %   від  вартості    недопоставлної  продукції  за кожен  день  прострочення    , але не більш  подвійной ставки   НБУ , що    діє    в період   стягнення  пені  .

Відповідно до п.3 ст.6 ЦК України  сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони передбачили у договорі №  550 – 04 - /194  від  24.01.2006р.   пунктом 5.2. можливість стягнення пені за порушення строків виконання   договору  (  порушення  строків  поставки ) , а не лише за невиконання грошового зобов'язання.

Крім того, відповідно до п. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України

неустойкою  (штрафом,   пенею)  є  грошова  сума  або   інше  майно,  які

боржник повинен передати  кредиторові у разі  порушення боржником

зобов'язання.

Відповідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

На підставі  зазначеного  позовні вимоги в частині стягнення пені у сумі  3 319 грн. 91  коп.    за несвоєчасне виконання зобов'язання  (  поставки   ) не    підлягають   задоволенню  , а  підлягає  задоволенню  пеня в  розмері   1 935 грн. 41  коп.

Згідно  вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов’язання не допускається.

Відповідач    не представив суду доказів перерахування   суми  передплати   та  штрафних  санкцій (  пені)   ,     в зв’язку з чим господарський суд робить висновок, що  вони   не погашені  до теперішнього часу.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача  (  по  сппаві )    пропорційно  задоволеним  вимогам   в порядку, що передбачений  ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Позовні  вимоги  по  зустрічному  позову     являються  не обгрунтованими  та  такими , що  не  підлягають  задоволенню  .

Витрати по сплаті   держмита  та  витрати на  інформаційно - технічне   забезпечення  судового   процесу    ( по зустрічному  позову)   , покладаються  в  разі  неправомірних  дій  , на  позивача  по  зустрічному  позову    згідно   ст.ст.   44,49 ГПК України.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст. ст. 22, 33, 34, 43, 49,  77,  82, 84, 85 Господарського процесуального Кодексу України, на підставі   ст.ст. 525,526,  549   ЦК України, ст.ст.216, 218 ,   224, 225 , 232 ГК України     ,  Господарський Суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні  вимоги  Закритого акціонерного товариства Нікопольський завод нержавіючих труб”, м. Нікополь, до Державного підприємства “УкрНІІметалургмаш”, м. Слов”янськ, про стягнення 59554,79 грн. з  яких:    36 788 грн. 40  коп. -    сума попередньої  оплати  , 18 740 грн. -  збитки ,  3 319 грн. 91  коп. -  пеня   ,      задовольнити  частково   .

Стягнути   з  Державного підприємства “УкрНІІметалургмаш”, м. Слов”янськ  на  користь  Закритого акціонерного товариства Нікопольський завод нержавіючих труб”, м. Нікополь  -              36 788 грн. 40  коп. -    сума попередньої  оплати  ,   1 935 грн. 41  коп.   -  пеня ,  401 грн. 08 коп.      -  витрати по сплаті держмита і    82   грн.   60  коп.-  витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В  іншій  частині  позову  відмовити  .

Видати наказ після набуття рішенням законної сили.

В задоволенні   зустрічних  позовних  вимог  Державного  підприємства “УкрНІІметалургмаш”, м. Слов”янськ    до  Закритого акціонерного товариства Нікопольський завод нержавіючих труб”, м. Нікополь    про  визнання   договіру    поставки   продукції              №  550 – 04 - /194  від  24.01.2006р .   не дійсним   , відмовити

Рішення набирає  законної  сили   після закінчення  десятиденного  строку з дня його прийняття,  а у разі подання  апеляційної скарги або внесення апеляційного подання - після розгляду справи апеляційною інстанцією,  якщо його не скасовано.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом 10 днів з дня прийняття рішення місцевим господарським судом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття (підписання).

Рішення  підписане   23.07.2007р.

Суддя

Надруковано 3 прим.

1 прим. – у справу

2 прим. – сторонам

Виконавець – Подолян О.О.