ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.07 р.                                                                             Справа № 26/67а

Постановлена у нарадчий кімнаті 11 травня 2007 р. о12 год. 50 хв.

Господарський суд Донецької області  у складі судді  Наумової К.Г.

При секретарі судового засідання – Митрофановій А.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду адміністративну справу №         26/67а

за позовом                Обласного комунального підприємства “Донецькоблкомуненерго” (м. Донецьк)

до                          Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька (м. Донецьк)

про                 визнання недійсним податкового повідомлення-рішення ДПІ № /0 від 24.07.06р.

Обласне комунальне підприємство „Донецьктеплокомуненерго” (м. Донецьк) звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька (м. Донецьк) про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення ДПІ № /0, яким до позивача застосована фінансова санкція за порушення строків сплати податку на додану вартість у сумі 376082грн. 44коп. на 115 календарних днів, у розмірі 50 відсотків,  на підставі п.п. 17.1.7  п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у сумі 188041грн. 23коп.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги наступним.

Податкове зобов’язання з ПДВ виникло згідно наданої позивачем до ДПІ податкової декларації з ПДВ за серпень 2005р. (вхід. № 98830) у сумі 1368479грн.

Відповідно до податкової декларації з ПДВ за грудень 2005р. (вхід. № 149397), позивачем визначено податкове зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 1030128грн.

Згідно акту перевірки від 19.07.06р. №592/15-3/03337119 ДПІ встановлено несвоєчасну сплату податкового зобов’язання з ПДВ у сумі 376082грн. 44коп., термін прострочення склав 115 календарних дня.

20.01.06р. платіжними дорученнями № 68, 69, 70 та 25.01.2006р. платіжним дорученням № 69 позивач сплатив податкові зобов’язання по декларації за грудень 2005 року у загальній сумі 500000грн. Таким чином, сплати податкового зобов’язання по декларації за серпень 2005 року не відбувалось. ДПІ всупереч призначення платежу, у наведених платіжних дорученнях, зарахувала цю суму у рахунок сплати податкового зобов’язання по декларації за серпень 2005 року.

З огляду на зазначене позивач вважає, що спірне рішення не відповідає вимогам закону та підлягає визнанню недійсним.

ДПІ проти позову заперечує посилаючись на те, що фінансові санкції застосовані до позивача правомірно.

Згідно з п.п. 7.7 ст. 7 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов’язань, які не є податковим боргом у порядку календарної черговості його виникнення, а у разі одночасного його виникнення за різними податками і зборами у рівних пропорціях.

Відповідно до п.п. 1.3 ст. 1 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, податковий борг (недоїмка) - податкове зобов’язання (з урахуванням штрафних санкцій) за наявності самостійно узгодженої платником податків, або узгодженого в адміністративному або судовому порядку, але не сплачений у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов’язання.

Згідно до п.п.17.1.7 п.17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, коли платник податків не сплачує податкової суми податкового зобов’язання протягом граничних строків, визначених цим законом, то такий платник зобов’язаний сплатити штрафну санкцію.

Наказом ДПА України   від 17.03.01р. №110 затверджена Інструкція про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами ДПС та відповідно до п. 6.1.7 цієї Інструкції повідомлення про застосування штрафів, зазначених в цьому підпункті приймається в залежності від строку затримки сплаченого податкового зобов’язання. Відповідно до п. 1.6 цієї інструкції сплата здійснюється у хронологічному порядку. Виходячи з наведеного, ДПІ зарахувала зазначену суму у рахунок погашення податкового боргу.

В акті перевірки від 19.07.06р. №592/15-3/03337119 ДПІ зазначила, що позивачем порушено вимоги пп. 5.3.1. п. 5.3 ст. 5 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, а саме, несвоєчасна сплата податкового зобов’язання з ПДВ у сумі 376082грн. 44коп. при терміні сплати 20.09.2005 року по декларації з ПДВ за серпень 2005 року з порушенням граничного терміну сплати податкового зобов’язання на 115 календарних днів.

Дослідивши наявні в матеріалах справи  докази та заслухавши пояснення представників сторін суд –

ВСТАНОВИВ:

19.07.2006р. ДПІ склала акт №592/15-3/03337119 „Про перевірку своєчасності сплати податкового зобов’язання з податку на додану вартість Обласного комунального підприємства „Донецькоблкомуненерго” ”. Згідно акту, під час перевірки ДПІ встановила несвоєчасну сплату податкового зобов’язання з ПДВ при терміну сплати 20.09.2005р. по декларації з ПДВ за серпень 2005р. у сумі 376082грн. 44коп., з порушенням граничного терміну сплати суми податкового зобов’язання на 115 календарних дня.

На підставі даного акту ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення від 24.07.2006р. № /0, яким до позивача застосувала фінансову санкцію за порушення встановлених строків сплати податку на додану вартість у сумі 376082грн. 44коп. на 115 календарних дня, у розмірі 50 відсотків,  на підставі п.п. 17.1.7  п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у сумі 188041грн. 23коп.

Згідно акту перевірки, підставою для застосування фінансових санкцій стало порушення вимог п.п. 5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами" при терміну сплати 20.09.2005р. по декларації з податку на додану вартість поданої до ДПІ 20.09.2005р. вхід. № 98830, оплачено 20.01.2006р. у сумі 289026грн. 88коп., 25.01.2006р. у сумі 87055грн. 56коп. з порушенням граничного терміну сплати суми узгодженого податкового зобов’язання на 115 календарних дня.

З матеріалів справи вбачається наступне.

20.09.2005р. позивач подав до ДПІ податкову декларацію з ПДВ за серпень 2005р. (вхід. № 98830), якою визначив податкове зобов’язання з ПДВ у сумі 1368479грн.

20.01.2006р. позивач подав до ДПІ податкову декларацію з ПДВ за грудень 2005р. (вхід. № 149397), якою визначив податкове зобов’язання з ПДВ у сумі 1030128грн.

Згідно реєстру руху коштів по рахунку позивача від 20.01.2006р., виданого філією „Головного управління Промінвестбанку в Донецькій області”, платіжним дорученням № 68 від 20.01.06р. на рахунок ВДК у м. Донецьку позивачем було перераховано 100000грн., платіжним дорученням № 69 від 20.01.06р. на рахунок ВДК у м. Донецьку позивачем було перераховано 100000грн., платіжним дорученням № 70 від 20.01.06р. на рахунок ВДК у м. Донецьку позивачем було перераховано 100000грн. Згідно реєстру руху коштів по рахунку позивача від 25.01.2006р., виданого філією „Головного управління Промінвестбанку в Донецькій області”, платіжним дорученням № 69 від 25.01.06р. на рахунок ВДК у м. Донецьку позивачем було перераховано 200000грн. У даних платіжних дорученнях у графі „призначення платежу” зазначено: „сплата обов’язків з ПДВ по декларації за грудень 2005р. по строку уплати 30.01.2006р.”

Доказів того, що 20.01.2006р. та 25.01.2006р. позивач перерахував ВДК у м. Донецьку інші платежі суду не надано.

Представник ДПІ під час судового розгляду пояснив, що сплачені наведеними платіжними дорученнями кошти були зараховані у рахунок сплати податкових зобов’язань позивача з ПДВ у тому числі по наведеним деклараціям.

Представник позивача пояснив, що визначене позивачем податкове зобов’язання з ПДВ, згідно декларації за серпень 2005 року від 20.09.2005р. до теперішнього часу не сплачене. Доказів сплати позивачем зазначеного зобов’язання суду не надано.

П.п.17.1.7. п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” із змінами, внесеними згідно із Законом України від 20.02.2003 р. N 550-IV, на підставі якого застосовані фінансові санкції встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

З наведеного вбачається, що сума фінансових санкцій визначається виходячи з суми погашення податкового боргу, тобто застосувати зазначені фінансові санкції можливо лише після сплати податкового боргу. Як зазначалось, позивач зазначені у акті перевірки податкові зобов’язання не сплачував.

ДПІ послалася на те, що відповідно до вимог п.п 7.7. ст. 7 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” мала право зараховувати сплачені позивачем суми ПДВ у календарній черговості виникнення податкового боргу.

Даним пунктом встановлено наступне: “Податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.”

З наведеного вбачається, що ця норма взагалі не визначає коло осіб на яких розповсюджується її дія, чи то контролюючи органи, чи платники податків. У будь-якому випадку, ця норма не встановлює права контролюючого органу, всупереч напрямку зазначеному платником податку у платіжному документі, зараховувати платежі у рахунок погашення податкового боргу, у тому числі шляхом відображення у обліку в особових картках платника податку.

Відповідно до ст.. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно  до п. 1 ст. 9 КАС України,  суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З наведеного вбачається, що податковому органу Законом України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” не надано право зараховувати платежі платника податків всупереч призначення платежу зазначеного платником податку у платіжному документі. Таке право не надано податковому органу  і  іншими законами.

У платіжних дорученнях від 20.01.2006р. № 68, 69, 70 та платіжному дорученні від 25.01.2006р. № 69, якими було перераховано 500000грн., позивач чітко визначив призначення платежу. Позивачем сплачувалося податкове зобов’язання з ПДВ по декларації за грудень 2005р.

ДПІ без згоди позивача зарахувала частину даної суми у рахунок погашення податкового зобов’язання з ПДВ по декларації за серпень 2005 року від 20.09.2005року.

За таких обставин застосування до позивача фінансових санкцій на підставі п.п 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” спірним повідомленням-рішенням суд вважає незаконним.

Враховуючи наведене, податкове повідомлення-рішення від 24.07.2006р. № /0, яким до позивача застосована фінансова санкція за порушення встановлених строків сплати податку на додану вартість у сумі 376082грн. 44коп. на 115 календарних дня, у розмірі 50 відсотків,  на підставі п.п. 17.1.7  п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у сумі 188041грн. 23коп. підлягають визнанню недійсними, а позовні вимоги задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивач під час подачі позову сплатив судовий збір у сумі 3 грн. 40 коп., що підтверджується платіжними дорученнями від 01.02.2007 р. № 74.

Враховуючи наведене, витрати по сплаті судового збору у зазначеній сумі  підлягають стягненню з коштів Державного бюджету на користь позивача.

Враховуючи викладене та, керуючись  Законами України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, „Про податок на додану вартість”,

ст. ст. 2, 7 –12, 69-72, 87-98, 122-163, 254, та прикінцевими та перехідними положеннями   Кодексу адміністративного судочинства, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення від 24.07.2006р. №/0, яким до Обласного комунального підприємства „Донецькоблкомуненерго” м. Донецьк застосовані фінансові санкції у сумі 188041грн. 23коп.

Стягнути з коштів Державного бюджету України на користь Обласного комунального підприємства „Донецькоблкомуненерго” м. Донецьк судові витрати у сумі 3 грн. 40 коп.

Зазначена постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Дана постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Заява та скарга подається на ім’я Донецького апеляційного адміністративного суду через Господарський суд Донецької області.

Постанову підписано   16 травня 2007 р.

Суддя