ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2007 р.
№ 6/698

Вищий господарський суду України у складі колегії суддів:

головуючого                                    Невдашенко Л.П.

суддів:                                               Михайлюка М.В.

Дунаєвської Н.Г.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державного підприємства "Луганськвугілля", м. Луганськ

на рішення
від 27.02.2007

у справі
господарського суду
№ 6/698
Луганської області

за  позовом

Торговельно-промислової транснаціональної корпорації "Кераміст", м. Запоріжжя

до

Державного підприємства "Луганськвугілля", м. Луганськ

про

звернення стягнення на майно у сумі 950 677,31 грн.

за участю представників сторін:

від позивача –                  не з'явилися

від відповідача –             Юрченко Є.О.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Луганської області від 27.02.2007 р. задоволено частково позов Торгівельно-промислової транснаціональної корпорації "Кераміст" до Державного підприємства "Луганськвугілля" про звернення стягнення на вугілля марки ПР 0-200 в кількості 8 429,94 т. в рахунок боргу за договором № 61/К від 15.05.2003 р. в сумі 950 677,31 грн. Звернуто стягнення на майно Державного підприємства "Луганськвугілля", а саме: вугілля марки ПР 0-200 в кількості 8 429,94 тони в рахунок боргу перед Торгівельно-промисловою транснаціональною корпорацією "Кераміст" за договором № 61/К від 15.05.2003 у сумі 806 341,90 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивача витрати зі сплаченого державного мита у сумі 8 063,41 грн., а також 100,08 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що згідно ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 4 ст. 590 Цивільного кодексу України та ст. 20 Закону України "Про заставу" передбачено, що у разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого  заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі.

На час розгляду справи, зазначає суд, за відповідачем за договором забезпеченого заставою залишилась заборгованість у сумі 806 341,90 грн., а тому позовні вимоги щодо звернення стягнення на майно відповідача –вугілля в рахунок боргу є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Щодо звернення стягнення на вугілля в рахунок втрат від інфляції та               3 % річних задоволенню не підлягають, оскільки вказані суми були стягнуті з відповідач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Оскаржуючи рішення господарського суду скаржник просить його скасувати і справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції посилаючись на те, що при винесенні рішення судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що все майно заставодавця  знаходиться в податковій заставі з моменту приєднання до складу ДП "Луганськвугілля".

Заслухавши учасників судового процесу, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та її повноту, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Між Торгівельно-промисловою транснаціональною корпорацією "Кераміст" та Державним підприємством шахта "Никанор-Нова" (правонаступник –Державне підприємство "Луганськвугілля") 15.05.2003 р. укладено договір № 61/К про поворотну фінансову допомогу.

Позивач на підставі зазначеного договору, у період з 01.05.2003 р. по 30.03.2004 р. перерахував відповідачу грошові кошти у вигляді фінансової допомоги на загальну суму 10 020 358,90 грн.

Відповідно до п.1.3 договору повернення фінансової допомоги відповідач повинен був здійснити протягом одного банківського дня з дати зарахування грошових коштів на рахунок відповідача за відвантажене вугілля.

В порушення умов договору, відповідач грошові кошти повернув частково у сумі 9 014 017,00 грн., заборгованість склала 1 006 341,90 грн.

Зазначені обставини встановлено рішенням господарського суду Луганської області від 17.01.2005 р. у справі № 5/6 за позовом ТКТК "Кераміст" до ДП шахта "Никанор-Нова" та стягнуто на користь позивача заборгованість у сумі 1 006 341,90 грн.

Рішенням господарського суду Луганської області від 27.04.2006 р. у справі № 13/133 між тими ж сторонами, на користь позивача за неналежне виконання умов договору № 61/К про поворотну фінансову допомогу були стягнуті втрати від інфляції та 3 % річних.

Між Торгівельно-промисловою транснаціональною корпорацією "Кераміст" та Державним підприємством шахта "Никанор-Нова"                20.05.2004 р. укладено договір застави товару в обороті.

Пунктом 1.1 договору сторони визначили, що за цим договором заставодержатель –позивач у справі має право у разі невиконання заставодавцем –відповідачем у справі зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

З умов договору вбачається, що цією заставою забезпечено зобов'язання за договором № 61/К від 15.05.2003 р., укладеного між сторонами.

У заставу надається рухоме майно, що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернено стягнення, а саме: вугілля марки ПР 0-200 у кількості 8 429,94 тон балансовою вартістю 1 431 488,55 грн., ринковою вартістю 803 373,53 грн. та заставною ціною 1 012 941,59 грн.  Вказане вугілля буде видобуте на сховищі заставодавця за його рахунок та під його відповідальність (п.1.3 договору).

Відповідно до п.2.3 договору застави у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу щодо основного зобов'язання.

Судом встановлено, що за відповідачем залишилась заборгованість у сумі 806 341,90 грн. за договором № 61/К.

Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України, ст. 19 Закону України "Про заставу" за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого мана, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 4 ст. 590 ЦК України та ст. 20 Закону України "Про заставу" передбачено, що у разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі.

За таких обставин, господарський суд обґрунтовано звернув стягнення  на майно відповідача –вугілля марки ПР 0-200 у кількості 8 429,94 тон в рахунок боргу за договором № 61/К від 15.05.2003 р. у сумі 806 341,90 грн.

Посилання скаржника на те, що він не отримав від ДП шахта "Никанор-Нова"  вугілля в достатній кількості – як заставлене майно, до уваги не приймається, оскільки відповідач –Державне підприємство "Луганськвугілля" є правонаступником  ДП шахта "Никанор-Нова" до якого перейшли всі права та обов'язки шахти.

Суд першої інстанції, при винесенні оскаржуваного рішення повно і всебічно з’ясував фактичні обставини справи, дослідив та надав оцінку як доводам позивача так і запереченням відповідача.

В решті касаційна скарга стосується спростування обставин справи, встановлених судом  першої інстанції, а також заперечень щодо оцінки судом наявних у справі доказів, тому судом касаційної інстанції до уваги не приймаються з огляду на вимоги ч.2 ст. 1115 та ч.1,2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновку суду.

З огляду на викладене, Вищий господарський суд України вважає юридичну оцінку, дану господарським судом Луганської області обставинам справи такою, що ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для задоволення касаційної скарги не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Луганської області від 27.02.2007 у справі № 6/698 залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Головуючий, суддя                                                                       Л.Невдашенко

Судді:                                                                                             М.Михайлюк

Н.Дунаєвська