ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.07                                                                                        Справа №  26/192/06-22/103д/07

Суддя

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія –житло», м. Запоріжжя

до комунального підприємства «Водоканал», м. Запоріжжя

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача відкрите акціонерне товариство «Запорізький автомобільний завод», м. Запоріжжя

про розірвання договору

Суддя Скиданова Ю.О.

Представники сторін:

Від позивача: Харламов Д.І., дор. б/н від 01.06.2005 р.

Від відповідача: Новикова К.М., дор. № 65 від 05.01.2007 р.

Від третьої особи: Івасенко Т.Я. дор. № 4/08 від 14.08.2006 р.

СУТНІСТЬ  СПОРУ:

21.04.2006 р. товариство з обмеженою відповідальністю «Таврія –житло»звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до комунального підприємства «Водоканал»про розірвання договору № 215 на відпуск води та прийом стоків у комунальну каналізацію від 01.01.2003 р.

21.04.2006 р. порушено провадження по справі суддею Зубковою Т.П., розгляд справи неодноразово відкладався. Ухвалою суду від 22.08.2006 р. до участі у справі залучено в якості 3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ВАТ «Запорізький автомобілебудівний завод». 20.02.2007 р. розпорядженням № 170 справу передано на розгляд судді Скидановій Ю.О. На підставі ухвали суду від 21.02.2007 р. справу прийнято до свого провадження суддею   Скидановою Ю.О. судове засідання призначено на 26.03.2007 р. Ухвалою суду від 26.03.2007 р. розгляд справи відкладено на 19.04.2007 р. Судове засідання закінчено 19.04.2007 р. оголошенням вступної та резолютивної частин рішення.

Позивач просить суд розірвати договір № 215 на відпуск води та прийом стоків у комунальну каналізацію від 01.01.2003 р., мотивуючи це тим, що істотно змінились обставини, якими керувались сторони при укладенні договору, оскільки постановою від 10.03.2004 р. ТОВ «Таврія –житло»визнано банкрутом і відкрита ліквідаційна процедура, а також обґрунтовує свої позовні вимоги ст.ст. 203, 526, 651, 652 ЦК України. Позивач зазначає, що продовження дії спірного договору тягне за собою неможливість закінчення ліквідаційної процедури.

Відповідач надав суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з позовними вимогами не згодний. Мотивує це тим, що КП „Водоканал” надає послуги по відпуску води й прийому стоків населенню у приміщеннях, які знаходяться на балансі ТОВ „Таврія –житло” і фактично, розірвання спірного договору призведе до припинення подачі води населенню. Той факт, що підприємство позивача знаходиться у ліквідаційній процедурі, не є підставою для розірвання спірного договору, в зв’язку з тим, що об’єкти житлового фонду у разі банкрутства підприємства передаються в порядку встановленому законодавством в комунальну власність відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються у встановленому порядку.

Відкрите акціонерне товариство «Запорізький автомобільний завод»надало суду пояснення, де зазначено, що 3-тя особа є засновником позивача, але позивач є самостійною юридичною особою, якій в 1998 році передано майно, в тому числі й об’єкти житлового фонду, Таким чином, стороною по спірному договору на обслуговування житлових будинків, завжди виступало підприємство позивача. ВАТ „АвтоЗАЗ” господарських відносин щодо спірних об’єктів та договору ані з позивачем, ані з відповідачем не має.

Справа розглядається без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2003 р. між відповідачем і позивачем був укладений договір № 215 на відпуск води та прийом стоків у комунальну каналізацію (надалі Договір) (копія в матеріалах справи).

Відповідно до п. 1.1 Договору  відповідач забезпечує позивачу подачу води на господарсько-питні, побутові та технічні потреби, а також прийом стоків в період з 01.01.2003 р. по 31.12.2008 р.

Відповідач відповідно до Договору забезпечує подачу води та прийом стоків для позивача, що підтверджується матеріалами справи.

В судовому засіданні встановлено, що постановою від 10.03.2004 р. у господарській справі № 21/22 ТОВ «Таврія –житло»визнано банкрутом і відкрита ліквідаційна процедура. За таких обставин, згідно зі ст. 23 ЗУ „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури підприємницька діяльність банкрута припиняється.

Саме в зв’язку з визнанням позивача банкрутом, він вважає, що відбулася істотна зміна обставин, якими керувались сторони при укладенні спірного договору і вважає, що даний договір підлягає розірванню, оскільки  в наявності є всі чотири умови, передбачені для розірвання договору у зв’язку з істотною зміною обставин статтею 652 ЦК України.

Позивач звернув увагу суду на той факт, що продовження дії спірного договору, тягне за собою неможливість закінчення ліквідаційної процедури, так як нарахування поточної кредиторської заборгованості позивачу, за спірним договором, призводить до постійного зростання дебіторської заборгованості банкрута, у зв’язку з тим, що мешканці будинку несвоєчасно сплачують поточну заборгованість за спожиту комунальну послугу з водопостачання і, як наслідок,  є неможливим подання на затвердження до господарського суду ліквідаційного балансу.

В матеріалах справи міститься копія письмової пропозиції №71 від 13.03.2006 р.  ліквідатора ТОВ “Таврія-Житло” розірвати договір №215 від 01.01.2003 р., яку КП “Водоканал” отримало 20.03.2006 р., що підтверджується доданим до матеріалів справи поштовим повідомленням №1431186 від 20.03.2006 р..

Відповідно до частин 1-2 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин,  якими сторони  керувалися при укладенні договору,  договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін,  якщо  інше  не  встановлено  договором  або  не випливає із суті зобов'язання.  Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити,  вони не уклали б  договір  або уклали б його на інших умовах.. Якщо  сторони  не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами,  які істотно змінились, або щодо його розірвання,   договір   може   бути   розірваний,   а  з  підстав, встановлених  частиною  четвертою  цієї  статті,  -  змінений   за рішенням  суду  на  вимогу  заінтересованої  сторони  за наявності одночасно таких умов:     1) в момент укладення договору сторони виходили  з  того,  що така зміна обставин не настане;     2) зміна  обставин  зумовлена  причинами,  які заінтересована сторона  не  могла  усунути   після   їх   виникнення   при   всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;     3) виконання  договору  порушило  б  співвідношення  майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того,  на що вона розраховувала при укладенні договору;     4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Вивчивши ретельно матеріали справи та надані сторонами документальні докази, судом з’ясовано, що позивач, за умовами спірного договору, фактично є посередником між відповідачем та населенням, що мешкає у житлових об’єктах, які знаходяться на балансі позивача, щодо оплати населенням комунальних послуг, отриманих від КП„Водоканал”.

Ст. 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач, посилаючись на зростання своєї дебіторської заборгованості, у зв’язку з тим, що мешканці будинку несвоєчасно сплачують поточну заборгованість за спожиту комунальну послугу з водопостачання, не надав суду жодного документального доказу, який би підтвердив цей факт.

Суд дійшов висновку, що позивач, посилаючись на ст. 652 ЦК України, як на підставу своїх позовних вимог, не довів суду що обставини змінились настільки, що порушили рівновагу у проведенні розрахунків за надані послуги по водопостачанню КП „Водоканал” і коштів отриманих від  населення, того житлового будинку, який перебуває на балансі позивача.

Факт того, що  виконання  Договору   порушує  співвідношення  майнових інтересів сторін і позбавляє сторін того,  на що вони розраховували при укладенні договору позивачем  в судовому засіданні не доведено.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про розірвання договору № 215 на відпуск води та прийом стоків у комунальну каналізацію від 01.01.2003 р. необґрунтована та  не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підпису.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 28 квітня 2007 року.

Суддя                                                                                            Ю.О. Скидано ва