ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07 серпня 2007 р.

№ 40/414

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

В. Овечкін  -головуючого,

Є. Чернов В. Цвігун

за участю представників:

ЗАТ "Страхова компанія
"ВУСО"

Лютан О.І. -(дор. у справі)

розглянув касаційну скаргу

ЗАТ "Страхова компанія "ВУСО"

на ухвалу

Донецького апеляційного
господарського суду  від 29 травня 2007
року

у справі

№ 40/414 господарського суду
Донецької області

за позовом

ЗАТ "Страхова компанія
"ВУСО"

до

фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1

третя особа

ОСОБА_2

про

стягнення 8865, 21 грн.

В
С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Донецької області від 12.02.2007 (суддя Ю.Підченко) у позові про стягнення в
порядку регресу майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди відмовлено.

Рішення мотивовано тими
обставинами, що позивачем не доведено вину відповідача у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди, наявність шкоди, не підтверджено факт трудових
правовідносин між третьою особою та відповідачем тоді як позовні вимоги
обгрунтовані приписами ст. 1172 ЦК України згідно яких юридична або фізична особа
відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх
трудових (службових) обов'язків..

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 29.05.2007 (судді: Н.Акулова, Т.Геза, О.Дзюба) рішення
господарського суду першої інстанції залишено без зміни.

Апеляційна інстанція дійшла
висновку про правильність тверджень місцевого господарського суду щодо
недоведеності шкоди, заподіяної працівником відповідача під час виконання ним
своїх трудових обов'язків, причинного зв'язку між правопорушенням та шкодою.

Позивач просить в касаційній скарзі
рішення та апеляційну постанову у справі скасувати, оскільки вважає, що судами
при їх постановлені порушено норми матеріального та процесуального права.

Скаржник стверджує, що суб'єктом
відповідальності за завдану шкоду повинен бути відповідач як власник
транспортного засобу, тоді як третю особу взагалі неможна вважати володільцем
джерела підвищеної небезпеки, обставини щодо непред'явлення страхувальником
транспортного засобу після ремонтно-відновлювальних робіт страховику взагалі
немає значення для предмету доказування даного спору, розмір збитку
підтверджено належним чином висновком експерта, який відповідає вимогам
нормативних актів по визначенню матеріального збитку, вина водія у дорожньо-транспортній
пригоді підтверджена рішенням суду, тому доводи щодо недоведеності причинного
зв'язку між діями та виною необґрунтовані.

Вищий господарський суд України у
відкритому судовому засіданні дослідив матеріали справи, доводи касаційної
скарги, заслухавши пояснення представника скаржника, вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими
судами автомобілем МАЗ5549, д.н. НОМЕР_1, за участю якого відбулася дорожньо
транспортна пригода, керував ОСОБА_2, який за висновком суду не перебував у
трудових відносинах з відповідачем -суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_1

За оцінкою суду саме ОСОБА_2 був
володільцем джерела підвищеної небезпеки, оскільки фактично відповідач
використовував автомобіль на підставі укладених між ним та фізичними особами
-водіями договорів послуг перевезення. Підтвердженням такого договору є
квитанція до прибуткового касового ордеру та подорожній лист.

З такими висновками суду погодитись
не можна, оскільки вони не відповідають встановленим судами фактичним
обставинам справи, зроблені без всебічної оцінки наявних у справі доказів в
порушення вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного й об'єктивного
розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Частина друга ст. 1187 ЦК України
встановлює, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену
небезпеку.

Згідно постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27.03.1992 № 6 “Про практику розгляду судами цивільних справ
за позовами про відшкодування шкоди” під володільцем джерела підвищеної
небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію
джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного
господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору
оренди, довіреності тощо).

Джерелом підвищеної небезпеки
вданому випадку є діяльність з експлуатації транспортного засобу і особою,
відповідальною за заподіяну шкоду  є
володілець.

Відповідно з п. 1 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом
Мінтранспорту України від 14.10.97 № 363 подорожній лист  -
первинний  документ  про облік вантажних автомобільних перевезень,
що всебічно характеризує роботу автомобіля і водія з моменту їх виїзду з
автотранспортного підприємства і до повернення на підприємство.

Відповідно до п.п.1.3 п.1
Інструкції про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної
транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та
обліку транспортної роботи, затвердженої наказом Мінстату України і Мінтрансу
України від 07.08.96 № 228/253 товарно-транспортна накладна -типова форма №
1-тн та подорожній лист  вантажного
автомобіля -типова форма № 2 (що діє в межах України) є документами суворої
звітності.

Бланки подорожніх листів  та товарно-транспортних накладних видаються з
реєстрацією їх в спеціальному журналі, пронумерованому, прошнурованому,
скріпленому печаткою та підписами керівника і головного бухгалтера
підприємства.

Господарським судом не надано
оцінки та не досліджено обставин щодо надання водію ОСОБА_2 дорожнього листа,
що має значення для з'ясування дійсних правовідносин відповідача та третьої
особи та надання їм вірної юридичної оцінки.

При цьому господарському суду
належить врахувати, що обставиною, яка звільняє від відповідальності за шкоду,
заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, є його вибуття з володіння суб'єкта
відповідальності внаслідок неправомірних дій інших осіб, або завдання шкоди
внаслідок  непереборної сили чи умислу
потерпілого.

Обов'язок доведення обставин, що
виключають відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки,
покладається на його володільця.

З врахуванням вищевикладеного
господарському суду належало з'ясувати питання щодо того, хто є володільцем
джерела підвищеної небезпеки та в залежності від цього вирішити спір.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними обставини справи, що не були встановлені
судом першої та апеляційної інстанцій, справа підлягає передачі на новий
розгляд.

Виходячи з викладеного,
керуючись  ст.ст. 1115, 1117,
1118, 1119, 11111  ГПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити
частково.

Постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 29.05.2007 та рішення господарського суду Донецької
області від 12.02.2007 у справі
№ 40/414 господарського суду Донецької області скасувати.

Справу № 40/414 господарського суду
Донецької області передати на новий розгляд до господарського суду першої
інстанції.

Головуючий
В. Овечкін

судді
Є. Чернов

В. Цвігун