СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.07                                                                                 Справа № 6/320

Суддя Т.А.Василенко, розглянувши матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю  "Луганськвуглепереробка", м. Луганськ

до Державного підприємства "Луганськвугілля"  м. Луганськ

про стягнення  594 225 грн. 24 коп.

в присутності представників сторін:

від позивача –Кучеров І.А.,  дов. від 25.10.05 № 17;

від відповідача –Савченко І.В., дов. № 388 від 18.07.06.;

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення 594 225 грн. 24 коп., в тому числі: 3% річних –114 055 грн. 54 коп., 480 169 грн. 70 коп. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, що здана у судовому засіданні 03.10.2006. ( арк. справи 102).

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву за № 03/3-398 від 25.07.2006., за яким позовні вимоги відхилив, посилаючись на ст. 625 ЦК України та зазначив, що на момент пред’явлення позовної заяви у позивача були відсутні підстави для стягнення 3% річних та інфляційних, оскільки законодавством не передбачено стягненням кредитором зазначених сум без наявності основної заборгованості, яка позивачем була продана третій особі.

Первісно позивач звернувся до суду з позовом, за яким просив стягнути з відповідача  627 781 грн.91 коп., в тому числі: 3% річних –111 845 грн. 93 коп., інфляційні –515 935 грн. 98 коп. За заявою без номера та без дати (здано у засіданні суду 03.10.2006.) позивачем за підписом повноважного представника у порядку ст. 22 ГПК України зменшено позовні вимоги,  тому ціна позову на день розгляду справи складає 594 225 грн. 24 коп., в тому числі: 3% річних –114 055 грн. 54 коп., інфляційні нарахування -  480 169 грн. 70 коп.

Окрім цього, позивач, у порядку ст. 22 ГПК України надав до суду заяву про зменшення позовних вимог  від 02.02.2007., за якою просить стягнути з відповідача на свою користь 3% річних у сумі 40 346 грн. 05 коп. та індекс інфляції за прострочення платежу у сумі 148 944 грн. 64 коп. та зазначає, що вказані суми нараховані на заборгованість відповідача у сумі 1 663 029 грн. 53 коп., яка утворилась за договором № 40 від 01.02.2004.

Вказана заява приймається судом до уваги, а зазначені у ній суми розглядаються як нова ціна позову, що передбачено ст. 22 ГПК України.

Дослідивши обставини справи, додатково надані  матеріали, вислухавши представників сторін,  суд  прийшов до наступного.

01.09.2005. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луганськвуглепереробка" /позивачем/ та Товариством з обмеженою відповідальністю "Церадон-М" було укладено договір купівлі-продажу боргових зобов’язань № 51, за умовами якого позивач продав, а покупець купив боргові зобов’язання ДП "Луганськвугілля" за договорами, визначеними у п.1 договору, в т.ч. і за договором № 40 від 01.02.04. на переробку давальницької сировини з заборгованістю на суму 4 002 028 грн. 97 коп.

Правове регулювання даного виду договору здійснюється главою 54 ЦК України "Купівля-продаж". Зокрема, ст. 656 даного Кодексу передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. При цьому законодавець зазначив, що до договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу боргових зобов’язань від 01.09.05 № 51, у п. 4 сторони передбачили, що цей договір є договором купівлі-продажу боргових зобов’язань і не є договором відступлення права вимоги боргу або переведення боргу.

Таким чином аналіз змісту правочину  та законодавства дає підстави стверджувати, що до договору купівлі-продажу боргових зобов’язань від 01.09.05 № 51 не можуть застосовуватись положення про відступлення права вимоги.

Вказаний вище аналіз правових норм, має важливе значення при розгляді даної справи, оскільки позивачем у даній справі заявлені вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є додатковими вимогами до основної заборгованості та нараховані за несвоєчасне перерахування боргу у сумі 4 002 028 грн. 97 коп. Із позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що вказаний борг утворився при розрахунках за договором № 40 від 01.02.04.

Тобто до Товариства з обмеженою відповідальністю "Церадон-М" не перейшло право вимоги щодо наслідків за прострочення виконання грошового зобов’язання, у даному випадку це 3% річних та інфляційних нарахувань, оскільки ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов’язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Щодо періоду, з якого обчислені позовні вимоги, то вони безпосередньо пов’язані з умовами договору на переробку давальницької сировини від 01.02.04 № 40 та полягають у наступному.

Так, 01.02.2004. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луганськвуглепереробка" –«Виконавець»/позивач у справі / та Державним підприємством "Луганськвугілля" –«Замовник»(відповідач у справі) був укладений договір на переробку давальницької сировини № 40 із відповідними додатками та додатковими угодами до нього.

За умовами даного договору відповідач  прийняв на себе зобов’язання поставляти для збагачення рядове вугілля позивачу, а позивач прийняв зобов’язання збагачувати вугілля.

Пунктом 3.4. договору сторони узгодили, що умови поставки вугілля –«Перевезення оплачене до …»(СРТ) ст. Стаханов «ЗАТ «Криворожська»), ст. Технікум (ГЗФ «Луганська») ст. Зборна (ГЗФ «Білоріченська»), ст. Булавин (ЗФ «Вуглегорська»), ст. Штеровська (ЗФ «Яновська»), ст. Карахаш (ЗФ «Нагольчанська»). Замовник сплачує залізничний тариф до станції вантажоодержувача.

За узгодженням сторін припускається оплата залізничного тарифу на доставку вугілля до станції призначення «Виконавцем»з наступним пред’явленням вказаних витрат «Замовнику»у розмірі вартості вантажоперевозок та інших наданих транспортних послуг.

У пункті 5.1. договору визначено, що оплата «Замовника»за послуги «Виконавця»по збагаченню вугілля здійснюється у грошовій формі.

Пунктом 5.2. договору визначено, що вартість послуг із збагачення наведена у додатку 2 до договору та є невід’ємною його частиною.

Відповідно до додаткової угоди №3 від 09.02.2004. сторони узгодили, що у разі відсутності у «Замовника»- відповідача грошових коштів на оплату послуг по доставці «Виконавцю»- позивачу вугілля на переробку у відповідності до п.п. 3.1, 3.4. договору, «Виконавець» за рахунок власних коштів сплачує залізничний тариф, послуги ПТУ, послуги експедитора, а також додаткові збори та інші витрати, при цьому відповідач сплачує позивачу витрати на надання вказаних послуг, про що сторони підписують акт виконаних робіт, при цьому оплату їх здійснюється у 7-денний строк після підписання такового. Аналогічні строки оплати застосовуються і к послугам по переробці давальницької сировини.

Як вбачається із розрахунку позивача та не оспорюється відповідачем, за період березень –грудень 2004 р. позивачем було надано послуг відповідачу на загальну суму 5 893 841 гр. 41 коп., які були оплачено відповідачем частково на суму 4 230 811 грн. 88 коп., що підтверджується банківськими виписками позивача № 45 від 02.06.04., № 47 від 07.06.04., № 245 від 01.10.04., а також додатковою угодою від 31.01.2005. про припинення зобов’язань заліком зустрічних однорідних вимог, у зв’язку з чим за розрахунком позивача, за відповідачем залишилась заборгованість у сумі 1 163 029 грн. 69 коп.

В той же час, вказані данні відповідачем не спростовані.

Зазначена вище заборгованість утворилась за відповідачем за актами здачі - приймання  робіт № 292 від 31.08.04., № 323 від 30.09.04., № 336 від 30.09.04., 357 від 30.10.04., № 371 від 30.10.04., № 402 від 30.11.04., № 432 від 30.11.04., № 435 від 30.11.04., № 452 від 31.12.04., № 4780 від 31.12.04., № 483 від 31.12.04., № 487 від 31.12.04. та іншими, що підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Тобто матеріалами справи підтверджено утворення заборгованості за відповідачем на суму 1 163 029 грн. 69 коп.

Окрім цього, настання строків виконання зобов’язань по сплаті боргу за зазначені  та інші послуги, а  також  відшкодування тарифу з боку відповідача, суд вважає доведеним з врахуванням  додаткової угоди №3 від 09.02.2004., положення якої були наведені вище. Тому за розрахунком ціни позову позивачем вірно визначені дати /місяці/ початку прострочення у виконанні зобов’язання.

У відповідності зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання не допускається, зобов’язання має виконуватись належним чином, зокрема, відповідно до умов договору.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

Тобто нарахування з боку позивача інфляційних у сумі 148944 грн. 64 коп. та 3%річних у сумі 40 346 грн. 05 коп. є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.

З огляду на викладене позов підлягає задоволенню за новою ціною, у сумі 189 290 грн. 69 коп. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 02.02.2007.) в тому числі  3% річних у сумі 40 346 грн. 05 коп. та інфляційних нарахувань у сумі 148 944 грн. 64 коп.

Судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно  ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 625, 656 ЦК України, керуючись ст. ст. 49, 77, 82, 84, 85 ГПК України,  суд

в и р і ш и в :

1.          Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства  "Луганськвугілля", м. Луганськ, вул. Лєрмонтова, 1в, р/р 767 у філії ЛЦО ПІБ, МФО 304308 на користь:

-  Товариства з обмеженою відповідальністю “Луганськвуглепереробка",                             м. Луганськ,  вул. Советська, 18,  , р/р 0420 ЛФ АБ «Брокбізнесбанк», МФО 304632, інфляційні нарахування у сумі 148 944 грн. 64 коп. , 3% річних у сумі 40 346 грн. 05 коп., витрати по державному миту у сумі 1 892 грн. 90 коп. , витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 35 грн. 57 коп., видати на виконання наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його

підписання, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Дата підписання рішення –07.02.2007.

Суддя                                                                      Т.А.Василенко

Спеціаліст 1 категорії          Т.В.Шкуть