ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2007 р.
Справа  № 15/151-07-3576А

10 год. 01 хв.                                                                                    м. Одеса

Господарський суд Одеської області у складі:

головуючого судді                        Петрова В.С.

При секретарі                                Стойковій М.Д.

За участю представників:

від позивача –                              Селютін А.В.,

від відповідача –                          Безсмертна О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Дочірнього підприємства „ГПК Україна” компанії „ГПК Гамбург Порт Консалтінг Гмбх” до Державної податкової адміністрації в Одеській області про скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство „ГПК Україна” компанії „ГПК Гамбург Порт Консалтінг Гмбх” звернулось до господарського суду Одеської області з адміністративним позовом до Державної податкової адміністрації в Одеській області про скасування наказу № 591 від 08.11.2006 р. „Про проведення виїзної документальної перевірки”, посилаючись на те, що вказаний наказ не відповідає чинному законодавству, оскільки, на думку позивача, підстави для призначення відповідачем позапланової перевірки позивача згідно п. 8 ч. 6 ст. 111 Закону України „Про державну податкову службу” відсутні.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28 квітня 2007 р. відкрито провадження в адміністративній справі № 15/151-07-3576А та призначено попереднє засідання.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16 травня 2007 р. у справі № 15/151-07-3576А закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду в засіданні суду.

Відповідач позовні вимоги вважає незаконними та необґрунтованими з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с. 58-61) та доповненнях до заперечень на позов (а.с. 89-90).

У зв’язку з набранням 01 вересня 2005 р. чинності Кодексом адміністративного судочинства України, господарський суд Одеської області зазначає, що згідно п. 6 розділу VII Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Вислухав пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд встановив наступне.

З 01.02.2006 р. по 28.02.2006 р. Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків в Одеській області було проведено виїзну документальну перевірку дотримання Дочірнім підприємством „ГПК Україна” компанії „Гамбург Порт Консалтінг Гмбх” вимог податкового, валютного та іншого законодавства по Договору про спільну діяльність між Дочірнім підприємством „ГПК Україна” компанії „Гамбург Порт Консалтінг Гмбх” та ДП „Одеський морський торговий порт” ДСД № КД-397  за період з 01.07.2003 р. по 01.10.2005 р. За результатами вказаної перевірки 23.03.2006 р. був складений акт № 140/13-32.2/395773515/3, на підставі якого 10.04.2006 р. СДПІ по роботі з великими платниками податків в Одеській області були прийняті податкові повідомлення-рішення про донарахування відповідачу податку на додану вартість в розмірі 1400 168 грн. та податку на прибуток в розмірі 68 978 грн.

Не погодившись з доводами, викладеними в акті та винесеними на його підставі повідомленнями-рішення, ДП „ГПК Україна” компанії „Гамбург Порт Консалтінг Гмбх” в порядку адміністративного оскарження згідно п.п. 5.2.2 п. 5.2 ст. 5 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” № 2181-ІІІ від 21.12.2000 р. подало до ДПА в Одеській області апеляційну скаргу (вх. № 845-10 від 12.07.2006 р.). Рішенням про результати розгляду скарги від 28.07.2006 р. № 18956/23-01 прийняті СДПІ по роботі з великими платниками податків в Одеській області податкові повідомлення-рішення від 10.04.2006 р. були скасовані.

Наказом Державної податкової адміністрації в Одеській області № 591 від 08 листопада 2006 р. „Про проведення позапланової виїзної документальної перевірки” визначено, що згідно наказу ДПА в Одеській області № 537 від 23.10.2006 р. „Про призначення службового розслідування” проводиться службове розслідування стосовно посадових осіб СДПІ по роботі з великими платниками податків в м. Одесі щодо неналежного виконання посадовими особами СДПІ по роботі з великими платниками податків в м. Одесі службових обов’язків відносно неякісного проведення планової документальної перевірки вимог податкового, валютного та іншого законодавства Договору про спільну діяльність між Дочірнім підприємством „ГПК Україна” компанії „Гамбург Порт Консалтінг Гмбх” та ДП „Одеський морський торговий порт” ДСД № КД-397 (ідентифікаційний код 395773515) за період з 01.07.2003 р. по 01.10.2005 р., що стало підставою для скасування податкових повідомлень-рішень від 10.04.2006 р. та від 19.06.2006 р. про донарахування відповідачу податку на додану вартість та податку на прибуток, що призвело до ненадходження до бюджету податку на додану вартість в розмірі 1400 168 грн. та податку на прибуток в розмірі 68 978 грн. та заподіяло значну матеріальну шкоду державі.

Так, відповідно до зазначеного наказу ДПА в Одеській області № 591 працівникам ДПА в Одеській області наказано провести позапланову виїзну документальну перевірку з питань нарахування та сплати по Договору про спільну діяльність між Дочірнім підприємством „ГПК Україна” компанії „Гамбург Порт Консалтінг Гмбх” та ДП „Одеський морський торговий порт” ДСД № КД-397 (ідентифікаційний код 395773515) податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.07.2003 р. по 01.10.2005 р.

Проте, на думку суду, зазначений вище наказ відповідача № 591 прийнято відповідачем в порушення вимог чинного законодавства, виходячи з наступного.

Повноваження податкового органу щодо проведення позапланових перевірок встановлені Законом України „Про державну податкову службу в Україні”, Законом України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, Указом Президента „Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності”.

Згідно ст. 11-1 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена в планах роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) за наслідками перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків законів України про оподаткування, валютного законодавства, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту; 2) платником податків не подано в установлений строк податкову декларацію або розрахунки, якщо їх подання передбачено законом; 3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податковій декларації, поданій платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту; 4) платник податків подав у встановленому порядку скаргу про порушення законодавства посадовими особами органу державної податкової служби під час проведення планової чи позапланової виїзної перевірки, в якій вимагає повного або часткового скасування результатів відповідної перевірки; 5) у разі виникнення потреби у перевірці відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту; 6) проводиться реорганізація (ліквідація) підприємства; 7) стосовно платника податків (посадової особи платника податків) у порядку, встановленому законом, податковою міліцією заведено оперативно-розшукову справу, у зв'язку з чим є потреба у проведенні позапланової виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності такого платника податків; 8) у разі, коли вищестоящий орган державної податкової служби в порядку контролю за достовірністю висновків нижчестоящого органу державної податкової служби здійснив перевірку документів обов'язкової звітності платника податків або висновків акта перевірки, складеного нижчестоящим контролюючим органом, та виявив їх невідповідність вимогам законів, що призвело до ненадходження до бюджетів сум податків та зборів (обов'язкових платежів). Позапланова виїзна перевірка в цьому випадку може ініціюватися вищестоящим органом державної податкової служби лише у тому разі, коли стосовно посадових або службових осіб нижчестоящого органу державної податкової служби, які проводили планову або позапланову виїзну перевірку зазначеного платника податків, розпочато службове розслідування або порушено кримінальну справу; 9) платником подано декларацію з від'ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн.

Крім того, згідно „Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства”, затвердженого наказом ДПА України від 10.08.2005 р. № 327, зареєстрованого Міністерством юстиції України 25.08.2005 р. за № 925/11205, позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена в планах роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї із обставин, визначених Законом України „Про державну податкову службу в Україні” та іншими законодавчими актами.

Як вбачається з наказу № 591 від 08.11.2006 року ДПА в Одеській області, підставою для проведення відповідачем позапланової перевірки позивача визначено п. 8 ч. 6 ст. 11-1 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”, згідно якого підставою для проведення позапланової документальної перевірки є сукупність наступних обставин:

-          вищестоящий орган здійснив перевірку висновків акту перевірки;

-          акт перевірки не відповідає вимогам законів;

-          невідповідність акту вимогам закону спричинило ненадходження до бюджету сум податків та зборів.

Так, обов'язковими передумовами застосування п. 8 ч. 6 ст.11-1 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” у випадку щодо позивача є факт виявлення вищестоящим органом таких порушень законодавства з боку нижчестоящого органу, які призвели до ненадходження до бюджетів сум податків. Тобто, вищестоящий орган має право призначити позапланову перевірку, якщо він дійшов висновку, що нижчестоящим органом не були донараховані суми податків, які мали б бути донараховані відповідно до законодавства.

Разом з тим, як з’ясовано судом, за наслідками проведеної СДПІ по роботі з великими платниками податків в м. Одесі планової перевірки позивача, як особи на яку покладено функції щодо ведення податкового обліку спільної діяльності, позивачу було донараховано суму податкових зобов’язань і штрафних санкцій в розмірі суму 1469146 грн. Проте, за наслідками адміністративного оскарження позивачем податкових повідомлень-рішень СДПІ  по роботі з великими платниками податків в м. Одесі, якими позивачу було  визначено суму податкових зобов’язань і штрафних санкцій в розмірі суму 1469146 грн., ДПА в Одеській області було прийнято рішення, яким ДПА в Одеській області був встановлений факт порушення законодавства нижчестоящим податковим органом –СДПІ по роботі з великими платниками податків в м. Одесі, що призвело до зайвого донарахування позивачу податкових зобов’язань. До того ж ДПА в Одеській області, розглядаючи апеляційну скаргу позивача, скасував рішення СДПІ по роботі з великими платниками податків в м. Одесі про донарахування позивачу податкових зобов’язань, при цьому рішення про будь-яке інше донарахування ДПА не було прийнято. Отже, тим самим відповідач визнав, що порушення  законодавства, які призвели до ненадходження до бюджету сум податків, СДПІ по роботі з великими платниками податків в м. Одесі не припустилась.

Таким чином, в даному випадку відсутня одна з підстав для призначення вищестоящим органом позапланової перевірки, а саме: відсутній факт наявності порушень законодавства з боку нижчестоящого податкового органу, що призвели до ненадходження до бюджету сум податків.

Виходячи з вищенаведеного, суд доходить висновку про безпідставність видачі відповідачем наказу № 591 від 08.11.2006 року „Про проведення позапланової виїзної документальної перевірки”, у зв'язку з чим вказаний наказ, на думку суду, є протиправним.

При цьому судом не приймаються до уваги доводи відповідача у своїх запереченнях на позов про те, що оскаржуваний позивачем наказ не носить суспільно-правовий характер, а є внутрішнім документом контролюючого органу, обов’язковий до виконання працівниками ДПА в Одеській області, та на підставі, якого може бути здійснена перевірка, у зв'язку з чим даний спір відноситься до компетенції судів загальної юрисдикції.

Разом з тим суд зазначає, що дана справа є справою адміністративної юрисдикції, виходячи з наступного. За визначенням термінів, що дається у ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України:

справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) –переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює власні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої);

суб'єкт владних повноважень –орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1).

Таким чином, у контексті зазначених положень ст. 3 цього Кодексу справою адміністративної юрисдикції, яку може бути передано на вирішення адміністративного суду, є спір, що виник між суб'єктами суспільних відносин стосовно їх прав і обов'язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень. У тому ж випадку, коли суб'єкт, у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, не здійснюють у спірних правовідносинах владних управлінських функцій щодо іншого суб'єкта, з яким виник спір, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції та не повинен вирішуватись адміністративним судом. У даному випадку спірні правовідносини сторін засновані саме на адміністративному та владному підпорядкуванні і здійсненні управлінських та контрольних функцій відповідачем стосовно позивача.

З урахуванням наведеного та враховуючи суб'єктний склад сторін, суд вважає, що дана справа підлягає розгляду господарським судом в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Так, на думку суду, відповідач, заперечуючи проти позову, не довів суду правомірність прийняття ним наказу щодо проведення позапланової перевірки позивача.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною  3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює  наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини,  що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх  представників, показань свідків, письмових  і речових  доказів,  висновків експертів.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює  докази,  які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому,  всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно ст. 105 КАС України позивач має право вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача –суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень, а також заявляти інші вимоги на захист прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб’єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

Враховуючи усе вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, господарський суд Одеської області вважає, що позовні вимоги Дочірнього підприємства „ГПК Україна” компанії „ГПК Гамбург Порт Консалтінг Гмбх” цілком обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства, у зв’язку з чим підлягають задоволенню.

Керуючись п. 6 Перехідних положень, ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов Дочірнього підприємства „ГПК Україна” компанії „ГПК Гамбург Порт Консалтінг Гмбх” до Державної податкової адміністрації в Одеській області про скасування наказу задовольнити.

2.          Наказ Державної податкової адміністрації в Одеській області № 591 від 08.11.2006 року „Про проведення позапланової виїзної документальної перевірки” скасувати.

Постанову суду може бути оскаржено в порядку передбаченому ст. 186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено 23.07.2007 р.

Суддя