ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 травня 2007 р.

№ 7-2155/2006

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді          Плюшка І.А.

суддів          Козир Т.П.,
Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу
ОСОБА_1;

на рішення
Апеляційного суду Миколаївської області від 24.11.2006
року;

у справі
№7-2155/2006 Центрального районного суду м.
Миколаєва

за позовом
ОСОБА_1;

до           Відкритого
акціонерного товариства «Варварівський елеватор», ДП «Миколаївський
елеватор»ВАТ «Варварівський елеватор»;

третя особа, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет

спору          Миколаївська
районна державна адміністрація Миколаївської області

про           визнання
недійсним рішення загальних зборів акціонерів;

за участю представників сторін

-          позивача
- ОСОБА_2;

-
відповідача -не з'явилися;

-          від
третьої особи -не з'явилися

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю доповідача та пояснення сторін у справі,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Центрального районного
суду м. Миколаєва від 12 липня 2006 року у справі №7-2155/2006 позовні вимоги
ОСОБА_1 до ВАТ «Варварівський елеватор», ДП «Миколаївський елеватор»ВАТ
«Варварівський елеватор»про визнання недійсним рішення загальних зборів
акціонерів ВАТ «Варварівський елеватор»від 19.07.1999 року про обрання головою
зборів ОСОБА_3, директора АППБ «Аваль»; про обрання секретарем зборів ОСОБА_4,
про обрання лічильної комісії у складі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8; про
затвердження статуту ДП «Миколаївський елеватор»ВАТ «Варварівський елеватор»; про
виділення для ДП «Миколаївський елеватор»ВАТ «Варварівський елеватор»майна ВАТ
«Варварівський  елеватор», про звільнення
ОСОБА_9 з посади голови правління ВАТ «Варварівський елеватор»і затвердження
ОСОБА_10 головою правління ВАТ «Варварівський елеватор», що оформлено
протоколом №2 від 19.07.1999 року недійсним з моменту їх прийняття; про
визнання недійсним статуту ДП «Миколаївський елеватор»ВАТ «Варварівський
елеватор», затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів від 19.07.1999
року оформленим протоколом №2 від 19.07.1999 року з моменту його затвердження;
про визнання недійсним статуту ДП «Миколаївський елеватор» ВАТ «Варварівський
елеватор», затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів від 21.12.2005
року оформленим протоколом №8 від 21.12.2005 року з моменту його затвердження;
про припинення юридичної особи ДП «Миколаївський елеватор»ВАТ «Варварівський
елеватор»та про скасування державної реєстрації ДП «Миколаївський елеватор»ВАТ
«Варварівський елеватор»-задоволено частково. Визнано недійсним з моменту
прийняття рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «Варварівський елеватор»від
19.07.1999 року про обрання головою зборів ОСОБА_3, директора АППБ «Аваль»; про
обрання секретарем зборів ОСОБА_4, про обрання лічильної комісії у складі
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_7; про затвердження статуту ДП «Миколаївський
елеватор»ВАТ «Варварівський елеватор»; про виділення для ДП «Миколаївський
елеватор»ВАТ «Варварівський елеватор»майна ВАТ «Варварівський  елеватор», про звільнення ОСОБА_9 з посади
голови правління ВАТ «Варварівський елеватор»і затвердження ОСОБА_10 головою
правління ВАТ «Варварівський елеватор», що оформлено протоколом №2 від
19.07.1999 року. Скасовано державну реєстрацію ДП Миколаївський елеватор»ВАТ
«Варварівський елеватор». В решті частині позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду
Миколаївської області від 24 листопада 2006 року апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства «Варварівський елеватор»на рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 12 липня 2006 року задоволено. Зазначене
рішення суду першої інстанції скасовано, у справі №7-2155/2006 ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ВАТ «Варварівський
елеватор», ДП «Миколаївський елеватор»ВАТ «Варварівський елеватор»про визнання
недійсним рішення загальних зборів акціонерів від 19.07.1999 року та поновлення
строку позовної давності відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими у
справі №7-2155/2006 судовим рішенням суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 (далі -
Скаржник) звернувся з касаційною скаргою на рішення суду апеляційної інстанції
в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення з мотивів неправильності
застосування норм матеріального і процесуального права та залишити в силі
рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.07.2006 року.

Згідно п. п. 2, 6 Прикінцевих
положень Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України
щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних
спорів” від 15.12.2006 року, справу №7-2155/2006 було передано на розгляд та
прийнято до провадження Вищого господарського суду України.

Розпорядженням Голови Вищого
господарського суду України від 21 травня 2007 року №02-12/162 для розгляду,
зокрема справи №7-2155/2006 було сформовано колегію у складі головуючого судді
Плюшка І.А., суддів Козир Т.П., Самусенко С.С.

Розглянувши доводи касаційної
скарги, перевіривши оскаржуване судове рішення на предмет дотримання судом
апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті
останнього, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1117
ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних

доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти

докази.

Встановлення фактичних обставин
справи, перевірка та оцінка доказів, надання переваги одним доказам над іншими
є виключною прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Відповідно до
матеріалів справи та встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
фактичних обставин, позивач звернувся до суду з вимогою про визнання недійсним
рішення загальних зборів акціонерів ВАТ “Варварівський елеватор” від 19.07.1999
року; визнати недійсним статут ДП “Миколаївський елеватор” ВАТ “Варварівський
елеватор” і скасувати його державну реєстрацію, посилаючись на порушення
відповідачем норм діючого законодавства, оскільки позивач не був повідомлений
про проведення загальних зборів від 19.07.1999 року у порядку передбаченому ст.
43 Закону України “Про господарські товариства” і статутом ВАТ “Варварівський
елеватор”.

Вирішуючи справу по суті,
Центральний районний суд м. Миколаєва виходив з того, що відповідно до ст. 43
Закону України “Про господарські товариства” про проведення загальний зборів
акціонерів держателі іменних акцій повідомляються персонально передбаченим
статутом способом. Крім того, загальне повідомлення друкується в місцевій пресі
за місцезнаходженням акціонерного товариства і в одному із офіційних друкованих
видань Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України чи Державної комісії
з цінних паперів та фондового ринку із зазначенням часу і місця проведення
зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 45
днів до скликання загальних зборів. Зважаючи на те, що позивач станом на
19.07.1999 року був власником 2000 простих іменних акцій ВАТ “Варварівський
елеватор”, та на те, що повідомлення про проведення загальних зборів акціонерів
товариства було надруковано 03.06.1999 року лише в газеті “Цінні папери
України” №21 (58) загальнодержавного рівня, при цьому відповідне повідомлення в
місцевій пресі відсутнє, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення
права позивача на повідомлення про час і місце проведення загальних зборів
товариства та попереднє ознайомлення з порядком денним зборів. У зв'язку з чим
суд першої інстанції виходив з того, що недотримання акціонерним товариством
вимог законодавства про господарські товариства щодо порядку проведення
загальних зборів акціонерів тягне за собою визнання недійсними актів, прийнятих
цими зборами. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав задоволення
позову в цій частині, і як наслідок, задоволення позову в частині скасування
державної реєстрації ДП “Миколаївський елеватор” ВАТ “Варварівський елеватор”,
як такого рішення про створення якого було прийнято на загальних зборах від
19.07.1999 року.

Однак, відповідно до змісту
положень ст. 1117 ГПК України, колегія суддів касаційної інстанції
повинна об'єктивно оцінювати правильність застосування норм матеріального і
процесуального права судами як першої так апеляційної інстанцій. Так,
переглядаючи оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції колегія
суддів Вищого господарського суду України встановила, що при перегляді рішення
суду першої інстанції в апеляційному порядку було з'ясовано, що загальні збори
акціонерів ВАТ “Варварівський елеватор”, рішення яких є предметом спору по
справі, були проведені 19.07.1999 року, однак позивач звернувся за захистом
своїх прав лише 21.03.2006 року, пропустивши строк позовної давності не навівши
причин поважності такого пропуску.

Переглянувши оскаржуване судове
рішення, колегія суддів касаційної інстанції зважаючи на встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини приходить до висновку про
відсутність підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції, з огляду
на наступне.

Судами першої та апеляційної
інстанцій було встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогою про визнання
недійсним рішення загальних зборів акціонерів ВАТ “Варварівський елеватор” від
19.07.1999 року, яким порушуються його права, як акціонера. Зважаючи на
положення ст. 71 ЦК УРСР (1963 року), який діяв на момент виникнення порушення
права, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено
(позовна давність), встановлюється в три роки, колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції, що позивач звернувся з пропущенням
строку позовної давності.

Колегія суддів касаційної інстанції
також зважає на доводи суду апеляційної інстанції, якими спростовуються
висновки суду першої інстанції, відносно того, що право на звернення до суду у
позивача виникло 10.03.2006 року, оскільки суду не було надано доказів
повідомлення позивача належним чином про час і місце проведення загальних
зборів та те, що позивач не мав змоги дізнатися про порушення свого права
раніше.

Так, зокрема, судом апеляційної
інстанції встановлено, що позивач достовірно знав про результати прийнятих
рішень загальними зборами товариства, оскільки в 1999 році перебував у трудових
відносинах з товариством, працюючи заступником директора та 17 серпня 1999 року
був переведений на роботу до новоствореного підприємства про що свідчать
підписи останнього про ознайомлення з наказами по підприємству. При цьому судом
апеляційної інстанції було встановлено, що позивач брав участь у загальних
зборах акціонерів, що відбулися 27 грудня 2000 року, де розглядалися питання
пов'язані зі створення дочірнього підприємства та достовірно знав керівний
склад товариства.

Отже, зважаючи на встановлені судом
апеляційної інстанції фактичні обставини, колегія суддів касаційної інстанції
приходить до висновку, що прийняте у справі рішення Апеляційного суду
Миколаївської області від 24.11.2006 року про відмову в задоволенні позовних
вимог є правомірним.

Однак, колегія суддів не
погоджується з мотивами суду апеляційної інстанції, що строк позовної давності
по справі встановлюється відповідно до правил гл. 31-А ЦПК України (1963 року)
який діяв на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до
встановлених судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин, позивач
звернувся до суду з вимогою про захист свого прав як акціонера товариства,
шляхом визнання недійсним спірного рішення загальних зборів. Однак правова
природа відповідних правовідносин не носить державно владного характеру, не
пов'язано з реалізацією управлінських функцій посадовими та службовими особами,
а спірне рішення загальних зборів ВАТ “Варварівський елеватор” є формою
прийняття рішень учасниками господарського товариства, у зв'язку з чим
підлягають застосування положення ст. 71 ЦК УРСР (1963 року) який діяв на момент
виникнення спору.

В цілому, за результатами перегляду
оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що приймаючи оскаржуване судове рішення, Апеляційний суд
Миколаївської області дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні
позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності без поважних причин. Так,
на думку колегії суддів касаційної інстанції, поважними причинами визнаються
лише ті обставини, які є об'єктивно існуючими та непереборними, не залежать від
волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для вчинення процесуальних дій. Отже, у кожному випадку суд повинен
з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені
на обґрунтування клопотання про його відновлення та зробити мотивований
висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку. Наявні у
справі докази та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
вказують, що право на позов у позивача з'явилося з моменту прийняття
відповідного рішення, оскільки відповідно до ст. 76 ЦК УРСР (1963 року) право
на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення свого права. Судом першої інстанції було встановлено, що повідомлення
про проведення загальних зборів акціонерів товариства було надруковано
03.06.1999 року в газеті “Цінні папери України” №21 (58) загальнодержавного
рівня, отже позивач повинен був знати про проведення відповідних зборів
акціонерів товариства та мав можливість взяти участь у проведенні останніх. При
цьому обставини початку перебігу строку позовної давності, на думку колегії
суддів касаційної інстанції спростовуються і встановленими судом апеляційної
інстанції та зазначеними вище фактичними обставини, щодо подальшого перебування
позивача в трудових відносинах з новоствореним підприємством та участю позивача
на загальних зборах акціонерів товариства, що відбулися 27 грудня 2000 року.

Згідно роз'яснень пленуму
Верховного Суду України викладених в п.1 постанови від 29.12.1976 року №11 “Про
судове рішення”, обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені
обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.
Законним рішення є тоді, коли суд, дотримавшись всіх вимог процесуального
законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності
з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

З огляду на викладене, переглянувши
прийняте у справі № 7-2155/2006 судове рішення суду апеляційної інстанції,
колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про відсутність порушень
норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового
рішення.

Відповідно до вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

2.
Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 24.11.2006

року у справі № 7-2155/2006
залишити без змін.

Головуючий суддя
І. Плюшко

Судді
Т. Козир

С.Самусенко