СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

27 серпня 2007 року
Справа № 2-15/5388.1-2006

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Гоголя Ю.М.,

суддів                                                                      Горошко Н.П.,

Дугаренко О.В.,

за участю представників сторін:

представник позивача - не з'явився,

представник відповідача - не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Резон" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Іщенко І.А.) від 16.05.2007 року у справі №2-15/5388.1-2006

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Полігон ЛТД" (вул. Геологична, 27,Феодосія,98107)

до           Товариства з обмеженою відповідальністю "Резон" (вул. В. Коробкова, 3,Феодосія,98100)

про визнання недійсним договору.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Полігон ЛТД" звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Резон" про визнання недійсним договору № 05/О4/Ч-ТП від 05.12.2004 року про дольову участь у будівництві, укладеного між сторонами.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 16.03.2006 року по справі № 2-14/5388-2006 позовна заява була задоволена. Договір № 05/04/Ч-ТП від 05.05.2004 року про дольову участь у будівництві визнаний недійсним, з відповідача на користь позивача стягнуто 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення процесу.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю “Резон” звернулося до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Автономної Республіки Крим по справі № 2-14/5388-2006 від 16.03.2006 року.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.05.2006 року апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Резон” залишена без задоволення, рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 16.03.2006 року по справі № 2-14/5388-2006 залишено без змін, а справа направлена до господарського суду Автономної Республіки Крим.

14 червня 2006 року господарським судом Автономної Республіки Крим був виданий наказ.

Не погодившись з Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.05.2006 року, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю “Резон” звернулося з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.09.2006 року по справі № 2-14/5388-2006 скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Резон” була задоволена. Постанову від 18.05.2006 року Севастопольського апеляційного господарського суду та рішення від 16.03.2006 року господарського суду Автономної Республіки Крим було скасовано, а справа направлена до господарського суду Автономної Республіки Крим на новий розгляд.

Розгляд даної справи доручено судді Іщенко І.А., справі привласнений          № 2-15/5388.1-2006.

Не погодившись з постановою Вищого господарського суду України від 28.09.2006 року по справі № 2-14/5388-2006, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю “Фірма “Полігон ЛТД” звернулося з касаційною скаргою до Верховного суду України в якій просить постанову Вищого господарського суду України від 28.09.2006 року по справі № 2-14/5388-2006 скасувати, постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.05.2006 року та рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 16.03.2006 року по дійсній справі залишити без змін.

Ухвалою Верховного суду України від 28.12.2006 року у справі №2-14/5388-2006 було відмовлено в порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 28.09.2006 року по справі № 2-14/5388-2006. Справа була повернута до господарського суду Автономної Республіки Крим для розгляду по суті.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 16.05.2007 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Фірма “Полігон ЛТД” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Резон” про визнання недійсним договору задоволено.

На зазначений судовий акт Товариством з обмеженою відповідальністю “Резон” подана апеляційна скарга, в якій сторона просить суд апеляційної інстанції рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 16.05.2007 року скасувати, в задоволенні позову відмінити повністю.

Заявник апеляційної скарги не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки вважає, що у рішенні відсутні підстави, посилання на нормативно-правовий документ визнання угоди недійсною, не вказані факти, які надали змогу суду прийняти дане рішення. Розглядання справи не було всебічним, без достатніх доказів позивача.

Розпорядженням голови Севастопольського апеляційного господарського суду Коваля В.М. від 18.07.2007 року, у зв’язку з відпусткою, у складі колегії було замінено суддів Горошко Н.П., Плута В.М. на суддів Сотула В.В., Ткаченко М.І.

Розпорядженням В.о. голови Севастопольського апеляційного господарського суду Видашенко Т.С. від 25.07.2007 року у зв’язку з зайнятістю в іншому судовому процесі,  у складі колегії було замінено суддів Сотула В.В., Ткаченко М.І. на суддів Голіка В.С., Котлярову О.Л.

Розпорядженням В.о. голови Севастопольського апеляційного господарського суду Видашенко Т.С. від 01.08.2007 року у зв’язку з відпусткою, у складі колегії було замінено суддю Голіка В.С. на суддю Ткаченко М.І.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду Латиніна О.А. від 15.08.2007 року у зв’язку з зайнятістю в іншому судовому процесі,  у складі колегії було замінено суддів Котлярову О.Л., Ткаченко М.І. на суддів Горошко Н.П., Дугаренко О.В.

У судовому засіданні 15.08.2007 року оголошувалась перерва.

У судове засідання , яке відбулося 27.08.2007 року, сторони не з’явились, про час і місце розгляду справи сторонам повідомлялось належним чином.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України, зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін –це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Судова колегія вважає, що неявка сторін не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

При повторному розгляді справи в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України судова колегія встановила наступне.

05.05.2004 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма Полігон ЛТД" (Замовник) (позивач) і Товариство з обмеженою відповідальністю "Резон" (Пайовик) (відповідач) уклали договір № 05/О4/Ч- ТП про дольову участь у будівництві, (а.с. 7-10 т.1).

Відповідно до пункту 1.1 вказаного Договору Пайовик перераховує Замовнику грошові кошти для участі у дольовому будівництві вбудовано - прибудованих приміщень за адресою: м. Феодосія, вул. Чкалова (напроти магазина "Парус"), а Замовник по закінченні будівництва передає Пайовику частину спорудженої будівлі на умовах та в обсягах, встановлених дійсним Договором.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. Договору об'єктом договору є будівництво вбудовано-прибудованих приміщень у жилому будинку по вул. Чкалова, строк закінчення будівництва і передачі Пайовику встановлений 30.07.2004 року (пункт 2.2. Договору).

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що Пайовик надає Замовнику грошові кошти в сумі 57700,00 грн., відповідної вартості загальної площі частини будівлі, яка належить передачі Пайовику.

Загальна площа частини будови, яка підлягає передачі Пайовику складає 63,8 кв. м. (пункт 3.2. договору).

Платіжним дорученням від 03.06.2004 року (а.с. 32, т.1) відповідач перерахував позивачеві вартість частини будови у сумі 57700,00 грн.

Після закінчення будівельних робіт позивач передає відповідачу вказані приміщення та документацію на них, а також надає допомогу в оформлені права власності на них.

Як встановлено судом, відповідно до рішень Феодосійської міської ради № 1532 від 18.06.2004 року (а.с. 12 т.1), № 1638 від 01.10.2004 року (а.с. ІЗ т.1), висновку Державної землевпорядної експертизи № 1203 к - 24/131 від 21.05.2004 року (а.с. 40, т.2), а також пояснень представників сторін, об'єкт будівництва знаходиться у 5-ти поверховому жилому будинку, будівництво якого ще не завершено.

У постанові Вищого господарського суду України від 28.09.2006 року у вказаній справі було зазначено, що при попередньому розгляді справи не була з'ясована правова природа відносин, які виникли між сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Так, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку, що без встановлення правової природи договору, укладеного між сторонами, у суду першої інстанції були відсутні підстави визнавати його недійсним з посиланням на статті 215, 203 Цивільного кодексу України.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку Договір № 05/04/Ч –ТП про дольову участь у будівництві від 05.05.2004 року містить елементи як договору будівельного підряду так і договору про суспільну діяльність.

Відповідно до статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов’язується збудувати і здати у встановлений строк об’єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов’язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов’язок не покладається на підрядника, прийняти об’єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Згідно з пунктом 1 статті 1130 Цивільного кодексу України за договором про суспільну діяльність сторони ( учасники) зобов’язуються  спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Відповідно до пункту 2 статті 1131 Цивільного кодексу України умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результаті спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до пункту 2 статті 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Як свідчать матеріли справи, при укладенні вказаного Договору сторони прийшли згоди з усіх його істотних умов.

Відповідно до пункту 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного вид, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Всі ці вимоги законодавства були виконані сторонами при укладенні Договору № 05/04/Ч –ТП про дольову участь у будівництві від 05.05. 2004 року.

Визнаючи спірний Договір недійсним на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України, судом першої інстанції в рішенні вказано, що при укладенні вказаного правочину сторонами були порушені норми діючого законодавства, а саме  пункту 23 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09. 2004 року № 1243.

Вказаним пунктом Порядку передбачено, що вбудовано-прибудовані приміщення у житловому будинку можуть прийматися в експлуатацію за окремим актом, якщо вони згідно з проектною документацією виділені в окремий пусковий комплекс і передбачена їх ізоляція від жилої частини будинку, при цьому житлова частина будинку повинна мати відокремлене від вбудовано-прибудованих приміщень інженерне забезпечення та належні умови щодо їх безпечної експлуатації.

При цьому судом першої інстанції вказано, що здача в експлуатацію окремо від жилої частини будинку вказаних вбудовано-прибудованих приміщень неможливо, оскільки це призведе до порушення законодавства.

Однак, судова колегія вважає, що в даному випадку не може вестись мова, що  у спірному Договорі передбачені умови про окрему здачу в експлуатацію вбудовано-прибудованих приміщень.

Так, про що також зазначено у рішенні суду першої інстанції, вказані вбудовано-прибудовані приміщення є частиною жилого будинку, який будується, на них не виготовлялася окремо проектно-кошторисна документація, не видавався дозвіл на початок будівництва, не відводилася земельна ділянка.

Відповідно до пункту 6.1 Договору передача вбудовано-прибудованих приміщень площею 63,8 кв. м. у жилому будинку повинна здійснюватися по акту приймання-передачі після закінчення циклу будівельних робіт жилого будинку.

Тобто, судова колегія робить висновок, що Договором не передбачено здачу окремо в експлуатацію вбудовано-прибудованих приміщень, а тільки в комплексі по завершенню будівництва жилого будинку.

Той факт, що пунктом 2.2 Договору встановлено строк здачі вказаних вбудовано-прибудованих приміщень 30.07. 2004 року, судовою колегією не береться до уваги, оскільки відповідно до пункту 10.3 Договору строк його дії передбачений до повного виконання сторонами зобов’язань по ньому.

Таким чином, судова колегія вважає, що при укладенні Договору сторонами не порушувались норми чинного законодавства, зокрема пункт 23 вищевказаного Порядку, а тому вказана угода не може бути визнана недійсною з цих підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним та обгрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню.

На підставі вищесказаного, керуючись статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю "Резон" задовольнити.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 16.05.2007 року по справі № 2-15/5388.1 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю "Фірма "Полігон ЛТД" про визнання недійсним договору - відмовити.

Головуючий суддя                                                  Ю.М. Гоголь

Судді                                                                                Н.П. Горошко

О.В. Дугаренко