ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

11.06.07р.

Справа № А37/150-07

за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпролісзбут", м.Дніпропетровськ

до  Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № /0 та № /0 від 23.11.2006 р.; №/1 та №/1 від 21.12.2006 р.

.

Суддя         Кеся Н.Б

Представники:

Від позивача:    Сидорчук П.П. дов  від 04.01.2007 року

Від позивача:    Бура Н.С. дов від 04.01.2007 року

Від відповідача: Логойда Т.В. дов № 299/10/10 від 12.01.2007 року

Від відповідача: Цьова Н.О. дов № 11121/10/10 від 11.06.2007 року

Від відповідача: Пелешенко Л.Є. дов № 11122/10/10 від 11.06.2007 року

Від відповідача: Білан О.В. дов № 532/10/10-10 від 16.01.2007 року

На підставі ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства  України в судовому засіданні оголошена  вступна та резолютивна частина постанови.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю  "Дніпролісзбут" (далі –позивач) звернулося з позовом до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська (далі –відповідач) і просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №/0 та №/0 від 23.11.2006року,  №/1 та №/1 від 21.12.2006року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно не визнав право позивача на податковий кредит по векселях третіх осіб, отриманих ним у межах бартерних операцій. Позивач зазначає, що бартерна операція з обміну товару на вексель в якості товару відповідає вимогам п.1.17  ст.1 Закону України „Про податок на додану вартість”, п.п.1.6, 1.19 ст.1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”. Крім того, враховуючи норми п/п. 3.2.1 п.3.2 ст.3 Закону України  „Про податок на додану вартість”, спірні операції з векселями є об’єктом оподаткування. У випадку множинного трактування норм Закону України „Про податок на додану вартість” позивач просить застосувати норми п/п.4.4.1 п.4.4 ст.4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та держаними цільовими фондами” щодо конфлікту інтересів.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на ст.21 Закону України „Про цінні папери та фондову біржу”, Закон України „Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні”, ст.4 Закону України „Про обіг векселів в Україні”,  п.1.8 ст.1, п.4.8 ст.4, п/п.7.2.3, 7.2.6 п.7.2, п/п. 7.4.1, 7.4.5 п.7.4 ст.7  Закону України „Про податок на додану вартість”, ст.ст. 16,77 Уніфікованого закону про переказні та прості векселі, запровадженого Женевською конвенцією 1930року, роз’яснення Вищого господарського суду України, викладені у інформаційному листі від 13.02.2002року №01-8/155, Інструкцію про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталів, зобов’язань і господарських операцій підприємств та організацій, затвердженого наказом Мінфіну України від 30.11.1999року №291. На підставі наведених нормативно-правових актів відповідач вважає, що вексель не може бути товаром в спірних операціях, оскільки його погашення передбачено виключно грошовими коштами на рахунок продавця. Спірні операції не є бартерними, тому що векселі втрачають силу векселів за цивільно-правовими угодами і набувають статус боргового документу, тобто не є товаром. За бухгалтерським обліком векселі обліковуються як цінні папери. У зв’язку з цим, податкова накладна не оформляється  і право на податковий кредит не виникає. У зв’язку з викладеним позивач безпідставно відніс до складу податкового кредиту у серпні 2006року ПДВ за операціями з придбання векселів.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи,

ВСТАНОВИВ:

На підставі акту від 14.11.2006року №38/23-513/24443340 „Про результати позапланової виїзної документальної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю „Дніпролісзбут” з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість в рахунок зменшення податкових зобов’язань з ПДВ наступних податкових періодів за серпень 2006року”, а також результатів адміністративного оскарження  відповідачем видані податкові повідомлення-рішення №/0  від 23.11.2006року, №/1 від 21.12.2006року, якими донараховано податок на додану вартість на суму 237193,0грн. та застосованої штрафні санкції на суму 47438,6грн., а також видані податкові повідомлення-рішення від 23.11.2006року №/0, від 21.12.2006року №/1, якими зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 429584,0грн. за серпень 2006року.

Підставою для видання вказаних повідомлень-рішень слугували наступні обставини.

Позивачем укладений договір від 07.08.2006 року за № 07/08-06Б на проведення  товарообмінної (бартерної) операції з ПП „Територія”. Предметом   вищезазначеного договору є  зустрічна  поставка (міна)  рівних по договірній ціні товарів,  яка  здійснюється  без оплати  грошами  на компенсаційній  основі. Згідно умов  вищезазначеного договору  ТОВ „ Дніпролісзбут” було поставлено  ПП „Територія”  товари (тиристори), у зв’язку з чим видано податкову накладну  за № 230801 від 23.08.2006 року на тиристори на суму ПДВ 294960,00 грн. На виконання умов  вищезазначеного договору  ПП „Територія” було передано згідно з актом прийому-передачі векселя,  а ТОВ „Дніпролісзбут” прийнято  вексель простий  № 279, векселедавцем якого є ТОВ „ВД” Дніпровська хвиля”, номінальна вартість векселю –1769760,00 грн. На вищезазначений вексель  ПП „ Територія” було  виписано  податкову  накладну  № 23082 від 23.08.2006 року на суму  ПДВ –244960,00 грн.

Також позивачем укладено договір  від 21.08.2006 року  № 21/08-06Б  на проведення  товарообмінної (бартерної) операції з ТОВ „Треалнафтагазсервіс”. Предметом  вищезазначеного договору є зустрічна поставка  (міна) рівних по договірній ціні  товарів,  яка здійснюється без оплати  грошима  на компенсаційній основі. Згідно умов  вищезазначеного  договору  ТОВ „Дніпролісзбут” було поставлено  ТОВ „Треалнафтагазсервіс” товари ( гірничо-шахтне обладнання), у зв’язку з чим позивачем видано податкову накладну за № 230802 від 23.08.2006 року на суму ПДВ  396800,00 грн. На виконання умов вищезазначеного договору  ТОВ „Треалнафтагазсервіс” було передано згідно з актом  прийому –передачі векселя,  а  ТОВ „Дніпролісбут” прийнято на виконання  умов договору  бартеру  вексель простий № 9280, векселедавцем якого є ТОВ „ВД Дніпровська хвиля”, номінальна вартість векселю - 2380800,00 грн. На вищезазначений  вексель  ТОВ „Треалнафтагазсервіс” було виписано  податкову накладну  № 23/08-1 від 23.08.2006 року на суму  ПДВ 396800,00 грн.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи у вигляді копій договорів, додатків до них,  видаткових накладних, податкових накладних, актів прийому-передачі векселів  та векселів простих тощо.

Перевіркою ТОВ „Дніпролісзбут” з питань достовірності  нарахування бюджетного  відшкодування податку  на додану вартість  в рахунок зменшення  податкових зобов’язань  з ПДВ наступних податкових періодів  за серпень 2006 року  відповідачем встановлено, що за фактами отримання вищевказаних векселів позивач включив суми ПДВ до податкового кредиту, що за висновком відповідача є порушенням  п/п. 7.2.6 п. 7.2, п/п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”. У зв’язку з цим відповідачем:

-          зменшено суму що підлягає бюджетному  відшкодуванню на 429584,00 грн;

-           зменшено залишок від’ємного значення, який після бюджетного відшкодування  включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на сум 1951892,00 грн.

-          зменшується зарахування  від’ємного значення різниці поточного звітного  (податкового) періоду   до складу податкового  кредиту  наступного звітного  (податкового) періоду  на 454567,00 грн.

-          донараховано  ПДВ до сплати  в бюджет  за підсумками  поточного звітного  податкового періоду у сумі  237193,00 грн.

Суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з натупних підстав.

За обставинами справи по операціях з отримання векселів позивач збільшив податковий кредит.

Відповідно до п/п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” податковий   кредит  звітного  періоду  визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але  не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від  того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

На підставі п.1.17 ст.1 Закону України „Про податок на додану вартість” поняття товару та бартеру  визначається Законом України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

Суд вважає, що отримані позивачем у серпні 2006року векселі №№ 279, 928 за спірними операціями, відповідають критеріям п.1.6 ст.1  Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, оскільки використовуються в операціях, які не пов’язуються з їх випуску (емісії) та погашення.

У зв’язку з цим обмін товару позивача  на  вказані векселі в якості товару є бартерним  згідно з п.1.19 ст.1 зазначеного Закону, оскільки такі угоди передбачають проведення розрахунків за товари (роботи, послуги) у будь-якій формі, іншій, ніж грошова, включаючи будь-які види заліку та погашення взаємної заборгованості, в результаті яких не передбачається зарахування коштів на рахунки продавця для компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг). При цьому продавець векселю також не отримує компенсацію за проданий ним вексель у вигляді грошових коштів на його рахунок.

Таким чином, оформлення податкових накладних на вказані векселі прості та включення по них суми ПДВ до складу податкового кредиту з боку позивача є правомірним.

Аргументи відповідача про порушення товариством норм, визначених  п.1.8 ст.1, п.4.8 ст.4 Закону України „Про податок на додану вартість” суд вважає таким, що не підтверджується фактичними обставинами справи. Зокрема, пунктом 3.3 акту спірної перевірки підтверджуються податкові показники платника податку щодо фактичної сплати податку у попередньому податковому кредиту, що має значення для відшкодування суми податку з бюджету (зворотній бік стор.29 справи). Посилання відповідача на п.4.8 ст.4 Закону України „Про податок на додану вартість” суд також визнає необґрунтованим, оскільки вказана норма визначає базу оподаткування за господарськими операціями за участю векселів, вказуючи на те, що векселі саме не змінюють суму податкового кредиту або податкового зобов’язання, що, таким чином, не обмежує використання векселів в якості товару.

Аргументи відповідача щодо ліцензування операцій з торгівлі цінними паперами, а також правил ведення бухгалтерського обліку векселів суд визнає неправомірним, тому що оподаткування операцій з векселями регулюється виключно податковим законодавством.

Клопотання відповідача в ході судового розгляду щодо витребування від позивача доказів подальшого використання векселів в оподатковуваних операціях, посилаючись на п/п.7.4.2 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” суд відхилив, у зв’язку з тим, що:

Закон дозволяє включати до податкового кредиту суму ПДВ за придбаними товарами (роботами, послугами) незалежно від  того, чи такі товари (послуги) почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду. Якщо в наступних податкових періодах товар не використаний в операціях, що є об’єктом оподаткування, в податковому обліку,  це відображається як продаж товару по звичайній ціні  (п/п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону;

п/п.7.4.2 п.7.4 ст.7 Закону підлягає застосуванню, якщо платник податку не мав наміру використати придбаний товар в оподатковуваних операціях;

віднесення позивачем витрат з придбання векселів до податкового кредиту свідчить про намір платника податку використати векселі в оподатковуваних операціях;

відповідач не з’ясовував в ході спірної перевірки намір позивача щодо використання векселів і не застосовував п/п.7.4.2.п.7.4 ст.7 Закону ані в акті перевірки, ані в спірних повідомлення-рішеннях, що позбавляє податковий орган можливості висувати додаткові підстави для донарахування податку, які не встановлювалися актом перевірки.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що спірні рішення відповідача не відповідають нормам податкового законодавства, що є підставою для задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст. 94, 160 -  163,  п.6 Розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу Адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ :

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати  податкові повідомлення –рішення Державної податкової інспекції  в Амур –Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 23.11.2006 року за № /0, № /0, від 21.12.2006 року за № /1 та № /1.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена у строки та порядку, передбачені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                     Н.Б.Кеся

Постанову оформлено у повному обсязі 18.06.2007року