ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

19.07.07                                                                                           Справа  № 4/715-18/124

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді                                                                                  Кордюк Г.Т.

суддів:                                                                                                         Давид Л.Л.

Мурська Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Української державної інноваційної компанії в особі Львівського регіонального відділення, м.Львів.

на рішення господарського суду Львівської області від 22.05.2007р.

у справі № 4/715-18/124

за позовом Української державної інноваційної компанії в особі Львівського регіонального відділення, м.Львів.

до відповідача: ТзОВ «Ваттюс»,с.Дуліби Стрийського району.

про стягнення 279 985,50 грн.

Представники:

Від позивача: Руккас Д.М.- головний спеціаліст.

Гуцій В.І.-провідний спеціаліст.

Від відповідача: не з»явився.

Представникам позивача роз”яснено їх права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України.Заяв про відвід суддів не поступало.Клопотань по суті розгляду апеляційної скарги не заявлено.В судовому засіданні заявлено клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Рішенням господарського суду Львівської області  від 22 травня 2007р. (суддя Мартинюк В.Я.) позов  Української  державної інноваційної  компанії в особі Львівського регіонального відділення задоволено частково, стягнено  з ТзОВ

«Ваттюс»231750 основного боргу ,17025,96 грн. пені, 18841,50 грн. інфляційних, 4367,16 грн.- 3% річних, відшкодовано судові витрати.В іншій частині позову відмовлено.

Суд мотивував  рішення тим, що відповідач зобов»язання  по оплаті згідно договору оренди від 27.01.2005р. своєчасно не виконав, сума боргу  підлягає стягнено в примусовому порядку.

Крім того, за несвоєчасне виконання грошового зобов»язання, на підставі ст.625 ЦК України, стягнено річні та інфляційні.

Задовольняючи вимоги частково в частині стягнення пені, місцевий господарський суд виходив з положень ч.6 ст.232 ГК України, враховуючи, що нарахування  санкцій припиняється через шість місяців, коли зобов»язання  має бути виконано.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського  суду в частині відмови в  позові, в стягненні решти суми пені, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в цій частині скасувати, позов задоволити повністю.

В обґрунтування   вимог апеляційної скарги, позивач покликається, що Державна інноваційна компанія правомірно подала позов про стягнення пені з 1.04.2006р. з врахуванням строків позовної давності, які передбачені  п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, а тому рішення в цій  частині прийнято з порушенням норм матеріального  права.

Відповідач в судове засідання не з»явився, відзиву не подав, про час і місце судового засідання був повідомлений за адресою, яка зазначена  в свідоцтві про державну  реєстрацію юридичної особи та довідці Львівського  обласного управління статистики про включення до ЄДРПОУ, доказів зміни місцезнаходження не подав, а тому в силу ст.87  ГПК України, відповідач вважається, що повідомлений судом про час і місце  розгляду справи.

Ухвалою суду  від 12.07.2007р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 19.07.2007р. і зобов»язано   позивача подати обґрунтований  розрахунок пені, оскільки розрахунок пені,  який зроблено до позовної заяви завищено.

Заслухавши  пояснення представників позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, Львівський  апеляційний  господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного:

27.01.2005 року між Українською державною інноваційною компанією (орендодавець) та ТзОВ „ВАТТЮС" було укладено договір оренди обладнання за №15-46/27/01/05, згідно якого орендодавець зобов'язується передати орендареві, а орендар зобов'язується прийняти в тимчасове володіння та користування обладнання по виробництву морозива та зобов'язується сплачувати орендареві орендну плату.

Перелік та вартість обладнання, яке передано в оренду, було визначено в „Переліку обладнання, що передається в оренду" від 27.01.2005 року, що є додатком №1 до договору.

Розмір та строки сплати відповідачем орендної плати позивачу були визначені відповідно до „Розрахунку орендної плати" - Додаток №2 до договору.

Позивач зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, підтвердженням чого є наявні в матеріалах справи Акт приймання-передачі обладнання в оренду від 27.01,2005 року та Акт приймання-передачі технічної документації на обладнання від 27.01.2005 року.

В свою чергу, відповідачем не подано жодного доказу в підтвердження факту сплати орендних платежів за користування обладнанням.

У відповідності до вимог ст.526 ЦК України та аналогічних положень ч. 1 ст. ч.1 ст.193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, з врахуванням викладених обставин, місцевий господарський суд  прийшов до правильного висновку  в частині стягнення основного боргу, за період з 1.04.2006р. по 21.02.2007р.  в сумі  231750 грн., інфляційних та річних за цей же період, на підставі ст.625 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.9 ЦК України, законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Штрафні санкції, частиною 1 статті 230 ГК України, визначені як господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Задовольняючи вимоги в частині стягнення пені за шість  місяців з 1.04.2006р. по 31.08.2007р. (а.с.4), місцевий господарський суд виходив з того, що нарахування пені в силу ч.6 ст.232 ГК України, підлягає припиненню через шість місяців, коли зобов»язання має бути виконане.

З таким висновком місцевого господарського суду, колегія суддів не погоджується виходячи з наступного:

Ч.6 ст.232 ГК України встановлює правило, згідно якого, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов»язання  припиняється через шість місяців від дня, коли зобов»язання  мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором .

Договором  (п.8.2) сторони визначили, що за  прострочку сплати орендарем  орендних платежів, він  сплачує орендодавцю пеню в розмірі  подвійної облікової ставки НБУ, що діятиме в період прострочення платежу, від належної до сплати суми, за кожен день  прострочення.

Тобто, сторони в договорі обумовили стягнення пені  за кожен день прострочки до повного виконання зобв»язання, а не  обмежили нарахування пені шестимісячним строком.

Позивач, (з урахуванням поданого розрахунку на вимогу  ухвали Львівського апеляційного господарського  суду) подав розрахунок пені за період  з 1.04.2006р. по 21.02.2007р., тобто за кожен день прострочки, позов про стягнення цієї пені заявив 30.03.2007р. (згідно штемпелю органу зв»язку на рекомендованій кореспонденції (а.с.25), тобто   в межах  строку, встановленого ч.2 ст.258 ЦК України.

Місцевий господарський суд не повністю дослідив обставини справи, а саме пункт 8.2 договору, який передбачає стягнення пені за кожен день прострочки.

Відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв»язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Враховуючи, що в позовній заяві позивач просить стягнути 25026,84 грн. пені, яка згідно поданого розрахунку до позову є завищена.

На вимогу ухвали Львівського апеляційного господарського  суду позивач подав обґрунтований розрахунок пені, яка становить 22040,38 грн., рішенням суду стягнено 17025,96 грн., тому стягненню підлягає  різниця, а саме (22040,38-17025,96)=5014,42 грн.

Згідно вимог ст.104 ГПК України неповне з’ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування  рішення суду.

Керуючись ст.ст.99,101,103-105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Української державної інноваційної компанії в особі Львівського регіонального відділення, м.Львів задоволити частково.

2.  Рішення господарського суду Львівської області від 22.05.2007р.

у справі № 4/715-18/124 в частині відмови в позові  скасувати.

3.  В цій частині прийняти нове рішення.

Стягнути з ТзОВ «Ваттюс»,с.Дуліби Стрийського району на користь Української державної інноваційної компанії в особі Львівського регіонального відділення, м.Львів   5014,42 грн. пені. В іншій частині стягнення пені відмовити.

Стягнути з ТзОВ «Ваттюс»,с.Дуліби Стрийського району на користь Української державної інноваційної компанії в особі Львівського регіонального відділення, м.Львів   38 грн. за розгляд апеляційної скарги.

4.          Доручити місцевому господарському суду видати відповідний наказ.

5.          Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя                                                                        Кордюк Г.Т.

Суддя                                                                                              Давид Л.Л.

Суддя                                                                                            Мурська Х.В.