ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.07.2007                                                                                           Справа  № 4/147

Господарський суд Закарпатської області у складі головуючого судді  Ушак І.Г.  у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

позивача –Потолап  В.Г., директор,  Геленич В.В., представник за довіреністю

відповідача –не з’явився

розглянув справу за позовом  закритого  акціонерного товариства „Хустський м’ясокомбінат”, м. Хуст до Хустської міської ради, м. Хуст  про визнання недійсним рішення ІХ сесії ІІ скликання Хустської міської ради № 148 від 31.01.2003р. (далі –оспорюване рішення) в частині включення до переліку об’єктів приватизації шляхом аукціону приміщення магазину „М’ясо”, розташованого за адресою: м. Хуст, вул. Духновича, 9 (далі –спірний об’єкт),   і заміну способу приватизації з аукціону на викуп

Позивач звернувся до суду з наведеними вимогами до відповідача, а представники його наполягають на їх задоволенні, оскільки вважають оспорюване рішення незаконним та таким, що порушує його право як орендаря  спірного об'єкту на приватизацію останнього  шляхом викупу, як способу визначеного п. 51 Державної програми приватизації на 2000-2002роки, затвердженої Законом України „Про державну програму приватизації" (далі –Державна програма приватизації).  Позивач вважає, що його право порушено, оскільки відповідач не повідомив  його про включення спірного приміщення до переліку об’єктів, що підлягають приватизації,  не надав відповіді на звернення  його звернення від 4.01.03р. щодо приватизації спірного об’єкту та не  врахував вартість покращень орендованого майна,  здійснених позивачем.

Відповідач письмовим відзивом та доповненням до нього заперечує проти позовних вимог в частині щодо визнання недійсним оспорюваного рішення (часткового), вважаючи його законним, в частині позовних вимог щодо заміни способу приватизації  наполягає на припиненні провадження у справі, оскільки такі вимоги не підлягають розгляду судом.

Відповідач вважає, що оспорюване рішення щодо приватизації магазину „М’ясо” прийнято у відповідності до ст.12 Закону України „Про приватизацію державного майна", оскільки від позивача заяви про приватизацію не надходило, за ініціативою Хустської міської ради. Питання способу приватизації об’єкту вирішено також відповідачем як власником цього майна, при цьому приписи п. 51 Державної програми приватизації не поширюється на дані відносини, оскільки програма стосується державного, а не комунального майна, яким є спірний об’єкт. Заперечує проти доводів позивача про правомірність приватизації спірного об’єкта шляхом викупу його позивачем як  орендарем, посилаючись на те, що договором оренди  спірного об’єкту  від 05.01.1999р. не передбачена можливість його викупу; відсутні умови відшкодування вартості поліпшень орендованого майна відповідно до Порядку компенсації вартості поліпшень орендованого майна під час його приватизації (затвердж. наказом  ФДМУ №1241 від 12.07.2001р.); договором оренди передбачено (п.6.11) перехід у власність орендодавця  невід'ємних покращень, здійснених орендарем. Звертає увагу, що поліпшення орендованого майна здійснено позивачем без згоди відповідача як власника та орендодавця майна, надані позивачем документи щодо здійснення поліпшення орендованого майна (накладні, товарні чеки) вважає такими, що не мають юридичної сили та доказовості, оскільки вони не  містять всіх передбачених законодавством реквізитів.

У результаті попереднього розгляду даної справи судовими інстанціями (місцевим та апеляційним господарськими судами) позов задоволено частково - оспорюване рішення визнано частково недійсним у зв'язку з його невідповідністю вимогам п.51 Закону України "Про Державну програму приватизації на 2000-2002 p.p." та порушенням права позивача на викуп орендованих приміщень, яке набуто шляхом здійснення орендарем за згодою орендодавця та за рахунок власних коштів невідокремлюваних поліпшень орендованих приміщень магазину "М'ясо" на суму більше 25% залишкової вартості    приміщень, а в іншій  частині позову провадження у справі припинено  з огляду на непідвідомчість господарському суду вимог про зміну способу приватизації комунального майна.

Вищим господарським судом України при касаційному перегляді справи рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів скасовано, а справу направлено на новий розгляд. У постанові  касаційної судової інстанції по даній справі від  25.01.05р. зазначено про необхідність врахування судом при новому розгляді приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 7, 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств", рішення Конституційного Суду України від 13.12.2000 № 14- рп/2000 у справі № 1-16/2000, що поширюються  на  спірні приватизаційні відносини, пов'язані зі здійсненням позивачем невідокремлюваних поліпшень орендованих нежитлових приміщень та встановленням органом місцевого самоврядування за оспорюваним рішенням конкурентного способу приватизації комунального майна (аукціон). Касаційною інстанцією доручено суду першої інстанції  врахувати, що виконання  підрядних робіт з поліпшення орендованого майна в сумі 14439,60 грн. здійснено позивачем (акт № 1-1) в лютому-квітні 2003р., тобто вже після прийняття оспорюваного рішення про визначення способу приватизації об'єкта оренди шляхом його продажу на аукціоні.

Відповідач у новому розгляді справи участі уповноваженого представника (судові засідання відбулися 7.05.07, 31.05.07, 15.06.07, 22.06.07, 5.07.07 про час та місце проведення яких відповідач був належним чином повідомлений) не забезпечив, крім засідання 22.06.07,   у якому представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості подати додаткові заперечення проти позову.  Однак, і в дане засідання 5.07.07 жодних додаткових документів по суті спору відповідачем не подано, уповноважений представник відповідача не з’явився, натомість, на адресу cуду Хустською міською радою надіслано факсограму про відкладення розгляду справи з посиланням на проведення в цей день засідання сесії ради та перебуванні інших уповноважених представників на лікарняному та у відпустці.

Представники позивача у даному судовому засіданні наполягають на вирішенні справи у даному засіданні, приймаючи до уваги, що позиції сторін по суті спору викладені у матеріалах справи, а поведінка відповідача свідчить про його намір затягувати розгляд справи по суті.

За таких обставин суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами, відхиливши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи з огляду на те, що останньому було надано достатньо можливостей для подання суду додаткової аргументації позиції по суті спору.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши у ході судового розгляду пояснення представників  позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову - визнання недійсним оспорюваного рішення  в частині включення до переліку об’єктів приватизації шляхом аукціону приміщення магазину „М’ясо”, в іншій частині  позовних вимог –про припинення провадження у справі за непідвідомчістю спору господарським судам України.

При цьому суд виходив з наступного.

Матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами, що   позивач –ЗАТ „Хустський м’ясокомбінат” –є орендарем магазину „М’ясо” - нежитлового приміщення  площею 64 кв. м, розташованого  по вул.  Духновича, 9 у м. Хуст, експертна оцінка якого становить 16350 грн.,  на підставі  договору оренди від 5.01.1999р. строком до 31.12.2006р. Дане приміщення є комунальною власністю, повноваження щодо якого здійснюються Хустською міською радою  - відповідачем  у справі.

Позивач за попереднім погодженням з Представництвом ФДМУ в Хустському районі, Хустським міським головою та на підставі затвердженого ними локального кошторису (на загальну суму 21220 грн.) на протязі  травня 2002р. здійснював  капітальний  ремонт приміщення магазину, проведення якого рішенням виконкому Хустської міської ради від 29.05.02 № 282 було заборонено. На дане рішення  Хустський міжрайонний прокурор вніс протест, який був відхилений рішенням виконкому Хустської міської ради від 24.07.02 № 345. За змістом п.п.2, 3 останнього рішення визнано недійсним затвердження міським головою локального кошторису на капітальний ремонт магазину та заборонено ЗАТ „Хустський м’ясокомбінат” проведення зазначеного  капітального ремонту.   Постановою господарського суду Закарпатської області  у справі № 11/198  від 18.04.06, яка набрала законної сили 31.08.06,  визнано недійсним рішення виконкому Хустської міської ради від 24.07.02 № 345 у частині наведених п.п. 2, 3. Таким чином,  за змістом наведених  рішень виконкому Хустської ради, судових рішень, копії яких долучені до матеріалів даної справи,  визнана недійсною заборона проведення капітального ремонту магазину та доведено, що цей ремонт здійснювався позивачем за попередньою згодою з орендодавцем та на підставі затвердженого  ним  кошторису.  Наведеним  підтверджуються доводи позивача у ході даного судового розгляду, які не спростовані відповідачем, що капітальний ремонт магазину розпочатий у травні 2002р. та не завершений  станом на час розгляду даної справи, через втручання відповідача у господарську діяльність позивача та заборону проведення ремонту,  фактично ж здійснені у травні 2002р. частково роботи на суму 14439,60 грн. оформлені актом приймання виконаних підрядних робіт № 1-1 за лютий-квітень  2003р.

Матеріалами справи встановлено та не спростовано відповідачем, що позивач листом від 04.01.2003р. за № 1 адресованим Хустському міському голові, начальнику управління з питань комунальної власності, а також голові постійної депутатської приватизаційної комісії, просив врахувати зроблені ним поліпшення орендованого майна і переглянути в 2003р. питання приватизації магазину, вирішеного рішенням   Хустської міської ради від 18.10.2002р. №91 або ж змінити спосіб приватизації з аукціону на викуп із збереженням профілю магазину.

31.01.2003р. Хустською міською радою прийняте оспорюване рішення, за яким   вказане приміщення включено до переліку об'єктів комунальної власності міста, що підлягають приватизації в 2003 році шляхом аукціону.

Дане рішення  прийнято позивачем всупереч чинного законодавства,  яке регулює питання приватизації невеликих державних підприємств, з огляду на наступне.

За змістом ст. 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств" місцеві Ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об'єктів, які перебувають у комунальній власності і підлягають продажу на аукціоні, за конкурсом або шляхом викупу. Включення об'єктів малої приватизації до зазначених переліків здійснюється відповідно до Державної та місцевих програм приватизації  з ініціативи відповідних органів  приватизації або покупців. Положенням частини п'ятої цієї статті передбачено,  що органи приватизації розглядають подані покупцями заяви та, у разі відсутності встановлених цим Законом підстав для відмови у приватизації, включають конкретне підприємство до переліку об'єктів, що підлягають приватизації у встановлений спосіб, або приймають рішення про відмову в приватизації.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2000 № 14- рп/2000 у справі № 1-16/2000 встановлено, що орган приватизації зобов’язаний розглянути заяву покупця і не пізніш як через місяць повідомити його про результати її розгляду. Відмова у приватизації можлива лише за наявності підстав, вичерпний перелік яких передбачений у цій статті. Якщо підстав для відмови немає, орган приватизації  включає конкретні підприємства до переліку об’єктів приватизації і направляє цей перелік до органу, який його затверджує. Доцільність застосування  того чи іншого способу приватизації визначається цим органом самостійно, окрім випадків, визначених законами. Зокрема, викуп застосовується у випадках, передбачених ст. 11 Закону  України "Про приватизацію невеликих державних підприємств"  та іншими законами, і є в такому разі обов’язковим для органів приватизації та органів, які затверджують переліки об’єктів малої приватизації.

Виходячи з того, що спосіб приватизації визначає орган, який затверджує переляки об’єктів малої приватизації, положення ч. 5 ст. 7 вищенаведеного Закону слід розуміти таким чином, що орган приватизації, який отримав заяву від покупця, зобов’язаний розглянути її та в разі відсутності підстав для відмови включити конкретне підприємство до переліку об’єктів, що підлягають приватизації у встановлений спосіб, або відмовити у приватизації.

Таким чином, положення ст. 7 цього Закону зобов’язують органи приватизації  та органи, що за їх поданням затверджують переліки об’єктів малої приватизації, розглянути заяву покупця, проте не зобов’язують задовольнити її щодо конкретного способу приватизації об’єкта, якщо інше не передбачено законом.

За приписами Державної програми приватизації, затвердженої Законом України від 18 травня 2000року „Про Державну програму приватизації" (в редакції чинній станом на час прийняття оспорюваного рішення), яка згідно її п. 1 поширюється  і на приватизацію об'єктів комунальної власності,  орендар одержує право на викуп державного майна (будівлі, споруди, приміщення) у разі прийняття рішення про його приватизацію, якщо ним за згодою орендодавця здійснено за рахунок власних коштів поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди, вартістю не менше як 25 відсотків залишкової вартості майна. Таке ж право одержує орендар  у разі прийняття рішення про приватизацію  відповідно до законодавства України.

За змістом ст. 26 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, якщо договір оренди не припинив свого існування державний орган приватизації не вправі приймати рішення про приватизацію цього майна іншим  крім викупу способом. Винятком з цього правила є відсутність заяви працівників орендного підприємства на його приватизацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач прийняв оспорюване рішення, не розглянувши заяву позивача про приватизацію спірного об’єкта, чим порушив   приписи ч. 2 ст. 19 Конституції України та вищенаведеного чинного законодавства, що регулює питання приватизації невеликих державних підприємств, та права позивача як орендаря на приватизацію спірного об’єкта  на підставі його заяви шляхом викупу.

За таких обставин оспорюване рішення  в частині включення до переліку об’єктів приватизації шляхом аукціону приміщення магазину „М’ясо” належить визнати недійсним відповідно до п. 10 ст. 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні".

Суд, визнаючи недійсним акт відповідного органу приватизації, не вправі своїм рішенням змінювати чи скасовувати визначений спосіб приватизації конкретного об’єкта, тому позовні вимоги в частині  зміни способу приватизації з аукціону на викуп не підлягають розгляду судом, відтак провадження у справі у цій частині належить припинити за непідвідомчістю спору господарським судам України відповідно до п.1 ст.80 ГПК України.

За змістом ст.ст. 44-49 Господарського процесуального кодексу України  судові витрати сплачені позивачем при поданні позову належить відшкодувати  за рахунок відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 7, 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств", Законом України від 18 травня 2000року „Про Державну програму приватизації", ст. 26 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, ст. 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", ст.49, п.4 ст.69, п.1 ст.80, ст.ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1.  Позов задоволити частково.

Визнати недійсним рішення IX сесії II скликання Хустської міської ради  № 148 від 31.01.2003 р. в частині включення до переліку об'єктів, призначених до продажу з аукціону, магазину „М'ясо", розташованого в м. Хуст по вул. Духновича, 9

2.  Стягнути з Хустської міської ради на користь закритого акціонерного товариства „Хустський м’ясокомбінат”  у відшкодування судових витрат суму 203 грн. (двісті три грн.)

3.   В іншій частині позовних вимог  - припинити провадження у справі.

Дане рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 13.07.07.

Суддя                                                                                  Ушак  І. Г.