ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2007 р.
Справа № 30-22/235-03-6439

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого :                Михайлова М.В.

Суддів:                             Мацюри П.Ф.

Журавльова О.О.

(на підставі Розпорядження голови суду від 13.08.2007 року № 81 розгляд заяви здійснюється даною судовою колегією)

При секретарі:               Бритавській Ю.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Цимбал Ю.І., за довіреністю ;

від відповідача 1 :  не з'явився, повідомлений належним чином;

від відповідача 2 :  не з'явився, повідомлений належним чином;

від 3-ї особи: Федченко А.В., за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю фірма „Афілія”, м. Харків

про перегляд постанови Одеського апеляційного господарського суду від 6 вересня 2005 року за нововиявленими обставинами

у справі № 30-22/235-03-6439

за позовом Спільного Українсько-Болгарського підприємства „Серкон –Сервіс –Лімітед” у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, м. Одеса

до 1) Спільного Українсько-Американського підприємства „Мірмекс”, м. Одеса;

2)  Південного регіонального концерну „Южрекон”, м. Одеса;

3-тя особа на стороні відповідача, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю „Афілія”, м. Харків

про визнання права власності

та за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма „Афілія”, м. Харків

до  1) Спільного Українсько-Американського підприємства „Мірмекс”, м. Одеса

2)  Південного регіонального концерну „Южрекон”, м. Одеса

3-тя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Спільне Українсько-Болгарське підприємство „Серкон –Сервіс –Лімітед” у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, м. Одеса

про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні  2003 року  позивач - Спільне українсько - болгарське  підприємство  „Серкон-Сервіс-Лімітед” у вигляді  товариства  з  обмеженою  відповідальністю (надалі  ТОВ) звернулося  до  господарського  суду  Одеської  області  з  позовом  до Спільного українсько-американського  товариства  „Мірмекс” (надалі  Підприємство), Південного  регіонального  концерну  „Южрекон”(надалі  Концерн),  третьої  особи: Товариства  з обмеженою відповідальністю  „Афілія” (надалі „Афілія”) про  визнання  права  власності.

У липні 2004 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Афілія” пред'явило зустрічний позов до Спільного українсько-американського підприємства „Мірмекс”, Південного регіонального концерну „Южрекон” (третя особа: Спільне українсько-болгарське підприємство „Серкон-Сервіс-Лімітед” у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про визнання права власності на майданчик для тенісу та бадмінтону, трансформаторну підстанцію, каналізаційну насосну станцію, огорожу по периметру земельної ділянки та асфальтобетонне замощення вільних від забудови частин земельної ділянки, що є складовою частиною спортивно-оздоровчого комплексу, розташованого на орендованій ним земельній ділянці площею 1,2209 га під № 27/1 по вул. Французький бульвар у м. Одесі.   Саме  на  це   майно  намагається  визнати  право  власності  Спільне українсько-болгарське  підприємство „Серкон-Сервіс-Лімітед”.

Ухвалою господарського  суду  Одеської області  від  29.10.2004 року  позови  об’єднано у  одне провадження.  Спір  був  предметом  неодноразових  судових  розглядів.

Постановою  Вищого господарського  суду  України  від  15  березня  2007  року  по  справі касаційна скарга Спільного українсько-болгарського підприємства „Серкон-Сервіс-Лімітед” у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю задоволена частково. Постанова Одеського апеляційного господарського суду від 21.12.2006 по справі № 30-22/235-03-6439  за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю „Афілія” про  перегляд постанови  Одеського  апеляційного  господарського  суду  від  06  вересня  2005  року  за нововиявленими  обставинами  скасована, справа направлена на новий розгляд до Одеського апеляційного господарського суду.

В  постанові  Вищого  господарського  суду України   від  15  березня  2007  року,  якою  скасована  вказана  вище постанова  Одеського  апеляційного  господарського  суду,  йдеться  про те ,  що  апеляційним  судом  не спростовано  те,  „... що  право  власності на  спірні  об’єкти,  а  саме,  приміщення  трансформаторної підстанції,  каналізаційної  насосної  станції,  майданчики для  тенісу та  бадмінтону,  трибуни, огорожі,  згідно  рішення  господарського  суду  Одеської  області  від  19.12.2005  року  по  справі №11/382-05-11184,  належать  ТОВ  „Отрада”.  Апеляційний  господарський  суд  не  дослідив,  чи було таке право  зареєстровано в  установленому порядку,  не  дав правової оцінки  тому,  чи  можуть  ці  об’єкти  виступати  окремими  предметами договорів купівлі-продажу,  та  чи  можуть  функціонувати  окремо  від  основної  будівлі. Суд не  дав правової  оцінки доказам,  наданим  ТОВ  „Афілія”,  зокрема,  договору  від 07.10.1991 року,  акту  від  11.10.2001  року, акту  від 19.04.1994 року, акту  державної приймальної  комісії від 07.01.1991  року,  договору  від  19.04.1994  року,  реєстраційному  посвідченню  Одеського  МБТІ від 25.04.1994  року,  в  частині  порушення  прав  ТОВ  „Афілія”.

З  таких  обставин  постанову Одеського  апеляційного  господарського  суду  не можна  визнати  обґрунтованою. При  новому  розгляді  справи  необхідно  встановити,  чи  є самостійним  майном  об’єкти,  щодо  яких  виник  спір.  Правова  оцінка  наведених  обставин  має  значення  для  розгляду  заявлених  по  суті  вимог, мотивованих  тим, що  оспорюване  майно  повинно  слідувати  за  головною  річчю.  Окрім того,  не  досліджено  основне питання  про приналежність  та  взаємозв’язок  всього  майнового  комплексу.” (т.3,а.с.199).

Сторони, згідно приписів ст.98 ГПК України були належним  чином  повідомлені  про  день, час  і місце  розгляду  апеляційної  скарги. Представник  Спільного  українсько-американського  товариства  „Мірмекс” до  суду  не  з’явився, колегія  суддів  вважає можливим  розглянути  апеляційну  скаргу  за його  відсутністю.

Що  стосується  неявки представника  Південного  регіонального  концерну  „Южрекон”, то  відповідно  до  листа Головного управління статистики в  Одеській  області  від  06.02.2006  року за №01-02-11-208 в  Єдиному  державному реєстрі  підприємств  і організацій  України (ЄДРПОУ) по м.Одесі  та Одеській  області  не  значиться  концерн  „Южрекон” (т.2 а.с.308).

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 14.08.2007 року припинено апеляційне провадження по розгляду заяви про перегляд постанови Одеського апеляційного господарського суду від 6 вересня 2005 року по справі № 30-22/235-03-6439 за нововиявленими обставинами відносно Південного  регіонального  концерну  „Южрекон” .

У судовому засіданні відповідно до ст.77 ГПК України оголошувалась перерва.

Колегія  суддів, обговоривши  доводи,  викладені  в  заяві   Товариства з обмеженою відповідальністю „Афілія” про  перегляд постанови  Одеського  апеляційного  господарського  суду  від  06  вересня  2005  року  за нововиявленими  обставинами,  перевіривши  правильність  застосування  господарським  судом  при  прийнятті  рішення  норм матеріального  та  процесуального  права,  дійшла  до  висновку,  що  заява  підлягає  задоволенню  з наступних підстав.

Постановою від 06 вересня 2005 р. Одеський апеляційний господарський суд скасував рішення господарського суду Одеської області  від 20 липня 2005 р., задовольнив частково позовні вимоги СУБП „Серкон-Сервіс-Лімітед”, визнавши  за  ним  право  власності  на  спірне  майно, в  задоволенні  зустрічного  позову  на  теж  саме майно  ТОВ „Афілія” відмовлено.

Вищий господарський суд України за касаційною скаргою ТОВ „Афілія” постановою від 08 лютого 2006 р.(т.2 а.с.254-259) скасував рішення господарського суду Одеської області від 20 липня 2005 р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06 вересня 2005 р.

Верховний Суд України за касаційною скаргою СУПБ „Серкон-Сервіс-Лімітед” ухвалою від 30 травня 2006 р. скасував постанову Вищого господарського суду України від 08 лютого 2006 р.,  а  постанову  Одеського  апеляційного  господарського суду  від  06  вересня  2005  року залишив  в  силі (т.2 а.с.331-333) .

Під час розгляду справи та прийняття постанови від 06 вересня 2006 р. Одеський апеляційний господарський суд виходив із наявності рішення Приморського районного суду м.Одеси від 29 жовтня 2004 р. по справі № 2460-04 та рішення Центрального районного суду м.Одеси від 26 червня 2002 г. у справі № 2-1710/02. На думку суду, наявність цих рішень надає право СУПБ „Серкон-Сервіс-Лімітед” бути власником спірного майна, та є підставою відхилення зустрічних позовних вимог ТОВ „Афілія” про визнання права власності на спірне майно.

Верховним судом України ухвалою від 29 грудня 2005 р. (т.2 а.с.244-249)  скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі 2/460-04, на якому ґрунтується постанова Одеського апеляційного суду від 06 вересня 2005 р. Справу направлено на новий розгляд, під час якого Приморський районний суд м. Одеси відмовив СУПБ „Серкон-Сервіс-Лімітед” у задоволенні позовних вимог ( т.3  а.с.106-113).

Ухвалою  апеляційного  суду  Одеської  області  від  29  листопада  2006  року  вказане рішення  Приморського районного суду  м. Одеси  залишено  без  змін.(т.3 а.с.135-143).

Верховним судом України ухвалою від 20 вересня 2005 р. скасовано рішення Центрального районного суду м. Одеси від 26 червня 2002 р. у справі № 2-1710/02. Справу направлено на новий розгляд. При новому розгляді справи ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 20 березня 2006 р. по справі № 2-271806 позовна заява Фарбер І.Ю. залишена без розгляду. Ухвала набула чинності 27 березня 2006 р. Апеляційна скарга Фарбер І.Ю. на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси залишена без задоволення ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 серпня 2006 р. Без  задоволення  ухвалою  апеляційного  суду  Харківській  області  залишена  і  касаційна  скарга на  ухвалу  Приморського  районного  суду  м.Одеси  від  20  березня 2006  року та  ухвалу  апеляційного  суду  Одеської  області  від  09  серпня  2006  р.

Керуючись ст.ст.112,114 ГПК України, ТОВ фірма „Афілія” звернулось до Одеського апеляційного господарського суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного господарського суду від 06 вересня 2005р. по справі № 30-22/235-03-6439, в якій просило суд скасувати зазначену постанову в частині задоволення позовних вимог СУБП „Серкон-Сервіс-Лімітед” у формі ТОВ і відмовлення в задоволенні позовних вимог ТОВ фірмі „Афілія”. В якості підстави для перегляду постанови Одеського апеляційного господарського суду від 06 вересня 2005р. ТОВ фірма „Афілія” послалося на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2006 р. по справі № 2-4987/06 та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 9 серпня 2006 р. по справі № 22-4029/2006, які, відповідно до ст. 112 ГПК України є нововиявленими обставинами по справі, мають істотне значення для справи і не могли бути відомі заявнику.

Постановою від 21 грудня 2006р. по справі № 30-22/235-03-6439 Одеський апеляційний господарський суд заяву ТОВ фірми „Афілія” про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного господарського суду від 06 вересня 2005р. по справі № 30-22/235-03-6439 задовольнив. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06 вересня 2005р. по справі № 30-22/235-03-6439 скасував. Позов ТОВ фірми „Афілія” задовольнив та визнав за ним право власності на об'єкти, що входять до складу спортивно-оздоровчого комплексу, розташованого у м. Одесі, Французький бульвар, 27/1, а саме: майданчик для гри в теніс, майданчик для гри в бадмінтон, каналізаційну насосну станцію, трибуни, огорожу по периметру земельної ділянки та асфальтобетонне замощення вільних від забудови частин земельної ділянки, а в іншій частині позову - відмовив. Позовні вимоги Спільного Українсько-Болгарського підприємства „Серкон-Сервіс-Лімітед” у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про визнання права власності на майно, що розташоване в м. Одеса, Французький бульвар, 27/1, та складається з майданчику для гри в теніс, майданчику для гри в бадмінтон, каналізаційної насосної станції, трибуни, огорожі по периметру земельної ділянки та асфальтобетонного замощення вільних від забудови частин земельної ділянки - залишив без задоволення.

За результатом розгляду касаційної скарги Спільного Українсько-Болгарського підприємства „Серкон-Сервіс-Лімітед” Вищий господарський суд України постановою від 15 березня 2007р. по справі № 30-22/235-03-6439 касаційну скаргу задовольнив частково. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 21 грудня 2006р. по справі № 30-22/235-03-6439 скасував, а справу направив на новий розгляд до Одеського апеляційного господарського суду.

ТОВ фірма „Афілія” з постановою Вищого господарського суду

України від 15.03.2007р. не згодне, вважає, що постанова  Одеського  апеляційного  господарського суду   від  06  вересня 2005 р. повинна  бути  переглянута та скасована з  наступних  підстав.

Відповідно до вимог ст. 112 ГПК України, господарський суд може переглянути ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами, що мають істотне значення для справи і не могли бути відомі заявникові.

Відповідно п. 1.2 Роз'яснень Президії Вищого господарського суду України від 21.05.2002 р. N 04-5/563 „Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами” „підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами може бути скасування рішення чи вироку суду, які у відповідності з частинами третьою і четвертою статті 35 ГПК були обов'язкові для господарського суду щодо фактів або певних подій і покладені ним в основу судового рішення”.

Як вбачається з тексту постанови Одеського апеляційного господарського суду від 06  вересня 2005р. в його основу були покладені рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29  жовтня 2004р. по справі № 2/460-04 та рішення Центрального районного суду м. Одеси від 26  червня 2002р. у справі № 2-1710/02, що на той час набрали законної сили і були обов'язковими для господарського суду відповідно до ч. 4 ст. 25 ГЦК України.

Ухвалами Верховного суду України від 29 грудня 2005р. та 20 вересня 2005р., відповідно, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2004р. по справі № 2/460-04 та рішення Центрального районного суду м. Одеси від 26 червня 2002р. у справі № 2-1710/02 - скасовані, а справи направлені на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді зазначених справ рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2006р. у справі № 2-4987/06 у задоволенні позову СУБП „Серкон-Сервіс-Лімітед” у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю до Ященко О.В., Янченко С.В., Редеуце О.Г., Товариства з обмеженою відповідальністю фірми „Афілія”, Акціонерного комерційного інноваційного банку „УкрСиббанк” про визнання недійсними угод від 27 листопада 2000р. та від 11липня 2002р. - відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2006р., що набрала законної сили з моменту її проголошення, апеляційна скарга ТОВ залишена без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2006р. - без змін.

Також, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 березня 2006 р. у справі № 2-2718/06 позовна зава Фарбер І.Ю. до Дарієнка В.Д., Демченка В.М., МП „Серкон”, Калоферова Х.П., Колєва З.Г., Іллічівської райадміністрації, Одеської міської ради про визнання незаконними зборів засновників, установчих документів і рішень районної адміністрації, а також скасування рішень про виключення зі складу засновників і зміни назви підприємства - залишена без розгляду. Зазначена ухвала районного суду набрала законної сили відповідно до ухвали апеляційного суду Одеської області від 09 серпня 2006р.

Вищевказані обставини є нововиявленими обставинами у справі та є підставою для скасування постанови Одеського апеляційного господарського суду  від 06.09.2005р., в основу якої були покладені рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2004р. по справі № 2/460-04 та Центрального районного суду м. Одеси від 26 червня  2002р. у справі № 2-1710/02, що скасовані Верховним судом України.

У зв'язку із зверненням ТОВ фірми „Афілія” до суду з заявою про перегляд постанови Одеського апеляційного господарського суду від 06.09.2005р. по справі № 30-22/235-03-6439 за нововиявленими обставинами, колегією суддів за результатом всебічного, повного розгляду у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, було встановлено наступне.

Предметом спору є об'єкти, що входять до складу спортивно-оздоровчого комплексу, розташованого в м. Одесі, по Французькому бульвару, 27/1, а саме: майданчик для гри в теніс, майданчик для гри в бадмінтон, каналізаційна насосна станція, трибуни, огорожа по периметру земельної ділянки та асфальтобетонне замощення вільних від забудови частин земельної ділянки (далі - спірне майно).

На підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2002р., укладеного в нотаріальній формі між громадянами Ященко О.В., Янченко С.В., Редеуце О.Г. та ТОВ фірмою „Афілія”,- фірмі „Афілія” на праві власності належить будівля спортивно-оздоровчого комплексу загальною площею 1627,7 кв. м за адресою м. Одеса, Французький бульвар, 27/1. Цей договір зареєстрований в КП Одеське МБТІ. Оскільки спірне майно є допоміжними об'єктами до основної речі, а саме: приміщення будівлі площею 1627,7 кв. м, то відповідно до вимог ст. 186 ЦК України (ст. 132 ЦК УРСР), воно (спірне майно) повинно слідувати за головною річчю.

19 квітня 1994 р. між ТОВ та Концерном був укладений договір, за умовами якого ТОВ перерахувало на розрахунковий рахунок Підприємства заборгованість Концерну в сумі 8 200 000 000 крб і 400 000 000 крб. на рахунок держбюджету України, а останній передав у власність ТОВ спортивно-оздоровчий комплекс, що розташований в м.Одеса по Французькому бульвару, 27/1, про що сторонами договору складено акт прийому-передачі майна комплексу. В договорі зазначено, що комплекс є власністю Концерну та набутий ним за договором купівлі-продажу від 07 жовтня 1991р. Відповідно до акту Державної приймальної комісії про прийом в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту від 07 січня 1991р. та характеристики об'єкту комплексу до складу останнього входять: двоповерхова будівля з підвалом, спортивні майданчики для гри в теніс та бадмінтон, тенісні корти, трансформаторна підстанція, каналізаційна насосна станція(т.1 а.с.12-13).

Колегія суддів встановила, що згідно ст. 128 ЦК УРСР, що діяв на час укладення вищевказаного договору, право власності у  СП  „Серкон-Сервіс”  на цілісний спортивно-оздоровчий комплекс виникло з моменту передачі речі, тобто з 19 квітня 1994р., (т.1 а.с.15) у зв'язку з чим останньому, Одеським МБТІ було видане реєстраційне свідоцтво на цей комплекс за № 14м/с арк. 79-3060 від 25 квітня 1994р.(т.1 а.с.26).

27 листопада 2000р. між ТОВ та громадянами Ященко О.В., Янченко С.В., Редеуце О.Г. був укладений договір купівлі-продажу будівлі загальною площею 1627,7 кв.м. спортивно-оздоровчого комплексу, розташованого в м. Одесі, Французький бульвар, 27/1.

11.07.2002р. громадяни Ященко О.В., Янченко С.В., Редеуце О.Г. за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, що зареєстрований в КП Одеське МБТІ продали ТОВ фірмі „Афілія” будівлю спортивно-оздоровчого комплексу загальною прощею 1627,7 кв.м., що розташована в м. Одесі, Французький бульвар, 27/1.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня  2006р. у справі №  2-4987/06,  що  набрало  законної  сили  відповідно  до  ухвали апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2006р., у задоволенні позову СУБП „Серкон-Сервіс-Лімітед” у вигляді ТОВ до Ященко О.В., Янченко С.В.,   Редеуце   О.Г.,   ТОВ   фірми   „Афілія”,   АКІБ   „УкрСиббанк”   про визнання   недійсними   угод,   а   саме   -   договорів   купівлі-продажу   від 27.11.2000р.  та від    11.07.2002р. - відмовлено.  Тому  власником  будівлі спортивно-оздоровчого комплексу, розташованого в м. Одесі, Французький бульвар, 27/1, -  є ТОВ фірма „Афілія”, а не ТОВ „Серкон-Сервіс-Лімітед”.

Під час розгляду даної справи Одеський апеляційний господарський суд встановив, що на час перегляду справи за нововиявленими обставинами ТОВ не є власником будівлі спортивно-оздоровчого комплексу, а тому підстави для визнання за ним права власності на спірне майно - відсутні, у зв’язку з чим позовні вимоги ТОВ не можуть бути задоволені .

Навпаки, ТОВ фірма „Афілія” на підставі договору купівлі-продажу від 11 липня 2002 р. є власником будівлі спортивно-оздоровчого комплексу.

Відповідно  до  ст.111-12  ГПК  України  вказівки,  що  містяться у  постанові касаційної  інстанції,  є обов’язковими  для  суду  першої  інстанції  під  час  судового  розгляду  справи.

В  постанові  Вищого  господарського  суду    від  15  березня  2007  р.,  якою  скасована постанова  Одеського  апеляційного  господарського  суду   від  21 грудня 2006  р. по  справі №30-22/235-03-6439,   йдеться  про те,  що  апеляційним  судом  не спростовано  те,  „... що  право  власності на  спірні  об’єкти,  а  саме,  приміщення  трансформаторної підстанції,  каналізаційної  насосної  станції,  майданчики для  тенісу та  бадмінтону,  трибуни, огорожі,  згідно  рішення  господарського  суду  Одеської  області  від  19.12.2005  року  по  справі №11/382-05-11184,  належать  ТОВ  „Отрада”.  Апеляційний  господарський  суд  не  дослідив,  чи було таке право  зареєстровано в  установленому порядку,  не  дав правової оцінки  тому,  чи  можуть  ці  об’єкти  виступати  окремими  предметами договорів купівлі-продажу,  та  чи  можуть  функціонувати  окремо  від  основної  будівлі. Суд не  дав правової  оцінки доказам,  наданим  ТОВ  „Афілія”,  зокрема,  договору  від 07.10.1991 року,  акту  від  11.10.2001  року, акту  від 19.04.1994 року, акту  державної приймальної  комісії від 07.01.1991  року,  договору  від  19.04.1994  року,  реєстраційному  посвідченню  Одеського  МБТІ від 25.04.1994  року,  в  частині  порушення  прав  ТОВ  „Афілія”.

З  таких  обставин  постанову Одеського  апеляційного  господарського  суду  не можна  визнати  обґрунтованою. При  новому  розгляді  справи  необхідно  встановити,  чи  є самостійним  майном  об’єкти,  щодо  яких  виник  спір.  Правова  оцінка  наведених  обставин  має  значення  для  розгляду  заявлених  по  суті  вимог, мотивованих  тим, що  оспорюване  майно  повинно  слідувати  за  головною  річчю.  Окрім того,  не  досліджено  основне питання  про приналежність  та  взаємозв’язок  всього  майнового  комплексу.”(т.3,а.с.199).

Колегія  суддів  встановила, що  перелічене  вище  майно ( спірне  по  справі)  належить  ТОВ  „Отрада” відповідно  до  рішення  господарського  суду  Одеської області  від 19 грудня  2005  року  у  справі №11/382-05-11184 (т.3, а.с.14-16).  Але  19 березня  2007  року  був  укладений  договір  купівлі -продажу  між ТОВ  фірма  „Афілія” (Покупець)  та  ТОВ  „Отрада” (Продавець),  відповідно  до  якого  ТОВ  „Отрада”  зобов’язується   передати у  власність  ТОВ  фірмі  „Афілія”  майно,  що  складається  з: обладнання  каналізаційної  насосної станції; обладнання  майданчиків  для  тенісу  і  бадмінтону;  обладнання  трибун; огорожі  по  периметру  земельної  ділянки,  розташованих  за  адресою: м.Одеса, Французький  бульвар,27/1 на  земельній  ділянці,  що  належить  Покупцю  на  праві  власності (державний  акт  про  право  власності  на  земельну  ділянку  ОД № 018465, в книзі  записів  зроблено  запис №41).

Право  власності ТОВ „Отрада” не  було  зареєстровано  в  установленому  порядку,  тому,  що  КП  „Одеське  бюро  технічної  інвентаризації та  реєстрації  об’єктів  нерухомості”  на  запит  адвоката  Покась  О.С.,  зареєстрованого   в КП  „МБТІ та РОН” 13.06.2006  року, ( т.3  а.с.186)  надало  відповідь  4585-11/505  від  22.06.2006  року  (т.3 а.с.185)  відповідно  до   якої  інвентаризації  підлягають  будинки і  споруди   громадського  призначення –відкриті  фізкультурно-спортивні споруди, будинки та  криті  споруди;  господарські  будівлі –трансформаторні  підстанції,  каналізаційні насосні  станції  тощо;  господарські  споруди –замощення  тощо.  „Об’єкти  перелічені  у  Вашому листі ( майданчик  для гри в теніс  та  бадмінтон,  трибуни, трансформаторна  підстанція, каналізаційна насосна  станція, замощення ), не є самостійними  об’єктами,  а  є  частиною  майнового  комплексу”. Тимчасові  будівлі,  зведення  яких  не  потребує  виконання  робіт  з улаштування  фундаментів,  обміряються та  включаються  до  матеріалів інвентаризаційної справи з  поміткою,  що вони  є тимчасові.

Таким  чином,  через  4  дні після  прийняття постанови  Вищого  господарського  суду України по  справі №30-22/235-03-6439 (т.3 а.с.195)  право  власності  на  спірне  майно  перейшло  до  ТОВ  фірма „Афілія”. Але в  зв’язку  з  тим , що  право  власності ТОВ  фірма „Афілія” оспорюється,  товариство   намагається  захистити  його  у  судовому  порядку.

Колегія  суддів вважає  обов’язковим  надати  правову  оцінку доказам,  а  саме: договору  від 07.10.1991 року,  акту  від  11.10.2001  року, акту  від 19.04.1994 року, акту  державної приймальної  комісії від 07.01.1991  року,  договору  від  19.04.1994  року,  реєстраційному  посвідченню  Одеського  МБТІ від 25.04.1994  року,  в  частині  порушення  прав  ТОВ  „Афілія”.

Відповідно  до  договору  від 07 жовтня  1991  року  ПО „Епсілон” та концерн „Южрекон” домовились  про  передачу  спортивно-оздоровчого  комплексу,  що  знаходиться  за  адресою:  Прибережна зона  парку „Ювілейний”,  район пляжу  „Отрада”  у  складі: адміністративно-господарчої  будівлі загальною  площею 1411  кв.м; спортивних  майданчиків для  гри  у  теніс  та  бадмінтон загальною  площею 8 686 кв.м  на  баланс  концерну. У  вказаному  договорі  не  йдеться  про  передачу  інженерних  споруд.(т.1 а.с.12-13).

Але  у  акті  від 11  жовтня  1991  року  про  передачу  спортивно-оздоровчого  комплексу (т.1, а.с.14)  вказано,  що  ПО  „Епсілон” передає  у  власність  концерну „Южрекон”  відповідно  до  договору  від  07  жовтня 1991 року  інженерні  споруди  у  повному  обсязі.

Відповідно  до  договору  від  19 квітня  1994  року (т.1, а.с.15),  концерн „Южрекон”  передає СП „Серкон-Сервіс” у власність спортивно-оздоровчий  комплекс,  що  знаходиться  за  адресою: м.Одеса, Французський  бульвар,27/1 відповідно додатку №1.

З  додатку №1  (т.1 а.с.16)  вбачається, що спортивно-оздоровчий  комплекс  складається, з  2 поверхової  будівлі з підвалом. Загальна  площа 1411  кв.м. Площа  спортивних  майданчиків  для  гри  в  теніс  та  бадмінтон складає 8686 кв.м. Площа  тенісних  кортів –4125  кв.м.  Загальна  площа  земельної  ділянки 1,24  га.

Відповідно  до  акту  від  19 квітня  1994  року  СП „Серкон-Сервіс” прийняло у  власність спортивно-оздоровчий  комплекс,  в  тому  числі і будівлю, що знаходиться в  зоні  парку  „Ювілейний”, в  районі  пляжу  „Отрада”, м.Одеса, Французський  бульвар,27/1.  Колегія суддів  вважає, що всім  іншим  майном, крім  будівлі,  є  майно  спортивно-оздоровчого  комплексу,  а  саме -  спірне  майно.

У  справі  є  акт  державної  приймальної  комісії (т.1 а.с.5-8) відповідно  до  якого   пред’явлено  до прийомки  в  експлуатацію  спортивно-оздоровчий  комплекс, що знаходиться  у  м.Одеса, Приморський  район , Прибережний схил  парку  „Ювілейний” „Отрада”. На  а.7 акту  зазначено,  що  у  складі спортивно-оздоровчого  комплексу проектом  передбачено будівництво  наступних  будівель  та  споруд: Майданчик  для  тенісу-8шт.; майданчик  для  бадмінтону-7 шт.; трансформаторна  підстанція; каналізаційна насосна станція; павільон-роздягальня 1411 м2.

Що  стосується  реєстраційного  посвідчення  Одеського  МБТІ від 25 квітня 1994  року,  в  частині  порушення  прав  ТОВ  „Афілія”,  то  воно в  черговий  раз  підтверджує,  що  УБСП  „Серкон-Сервіс” ЛТД  станом на  25 квітня 1994  року  дійсно  було  власником  спортивно-оздоровчого  комплексу  на  підставі   акту від  19 квітня 1994  року, який  вже  досліджений  судом,  у  той  час  права  ТОВ  „Афілія”  ніяким  чином  не порушувало.  В  подальшому  УБСП  „Серкон-Сервіс” ЛТД  свого  права  власності на спортивно-оздоровчий  комплекс  позбавилось  добровільно,  що  підтверджують  чисельні  судові  рішення.

Колегією  суддів  залучені  до  справи  пояснення  представника  ТОВ  фірма „Афілія”  Федченко  А.В. з  додатками  до  нього: копією  Робочого  проекту комплексу: Спортивно-оздоровчий  комплекс у  парку „Ювілейний” у м.Одеса від  1987  року  та паспортом  Спортивно-оздоровчий  комплексу  концерну „Южрекон”  на  12  аркушах.

На  а.2 додатку-Робочого  проекту  вказано , що у  складі комплексу передбачені  наступні будівлі  та  споруди: з/б  трибуни; майданчики  для  тенісу -8 шт.;  майданчики  для  бадмінтону -7 шт.; павільон-роздягальня-1 шт.; трансформаторна  підстанція – 1 шт.; каналізаційна насосна  станція.

Електропостачання  проектованого  комплексу  передбачено  здійснювати  кабельною  лінією 6 кВ від  ТП-2157. Для  постачання споживачів  запроектована трансформаторна  підстанція (а.5 додатку-Робочого  проекту). До  речі,  у судовому  засіданні  представник  „Афілії”  пояснив,  що  трансформаторна  підстанція належить  до  комунального  майна,  тому  підстави  для  визнання  права  власності  на підстанцію  у „Афілії”  відсутні,  з  чим  погоджується  і  колегія  суддів.

Водовідведення  спортивно-оздоровчого  комплексу  складає: господарчо-побутові  стоки  24,0 м3/на добу,  3.55 м3/годину.  Скидання  стоків від  павільйону –роздягальні  передбачений самотечною   мережею в  приймальний  резервуар каналізаційно-насосної  станції  і  далі  напірним колектором в  існуючу  систему господарсько-побутової  системі  міста (а.6 Робочого  проекту).

Характеристика об’єкту,  що міститься   у  завданні на  розробку  робочого  проекту  спортивно-оздоровчого  комплексу  парку „Ювілейний” у м.Одеса,  майже  повністю  співпадає  з  переліченими  характеристиками  об’єкту  у  інших  документах. (Додаток  до пояснення).

На  підставі  перелічених  та досліджених  доказів, колегія  суддів  дійшла  до  глибокого  переконання,  що  спірні  об’єкти не  можуть  функціонувати  окремо  від основної  будівлі. Без  будинку неможлива  належна експлуатація  спортивних  майданчиків  та  трибун,  спортивного  комплексу,  оскільки  будинок  призначений  для  розміщення навчальних  приміщень для  спортсменів, тренерських,  душових,  збереження  спортивного  інвентарю та  інвентарю  для утримання майданчиків  і  трибун у  належному  технічному і  санітарному  стані, з  будинку  здійснюється  керування  освітленням для  забезпечення  роботи спортивних  майданчиків  у вечорі. Встановлений  телефонний  зв’язок,  обладнана  їдальня  для спортсменів  та  персоналу,  приміщення  для  адміністративних  працівників,  медична  кімната,  туалети,   кімната  відпочинку  та  інше.

Каналізаційна насосна  станція  призначена  для  відводу  води з  будинку  спортивно-оздоровчого  комплексу.

Колегія  суддів  вважає  за  необхідне  зазначити, що  головна  річ і  приналежність є  відособленими один  від  іншого  предметами. Різниця  між  ними  полягає  в  тому,  що  головна  річ  визначає господарське,  функціональне  призначення  об’єкту в  цілому,  має пріоритет у  можливості  використання за  іншим  призначенням,  а  приналежність по  загальному для  неї  призначенню не може  самостійно в  повному  обсязі  виконувати  функцію  всього  об’єкту.

У даному випадку окремо взяті спортивні майданчики не можуть повноцінно використовуватися для заняття спортом через відсутність роздягалень, душових, освітлення, тобто не мають такої визначальної ознаки як „комплекс” і можуть бути прирівняні до будь-якої мінімально обладнаної ділянки землі, на якій можна проводити спортивні ігри. У свою чергу будинок може самостійно функціонувати як „спортивно-оздоровчий комплекс” для заняття видами спорту, не потребуючий відкритих, значних по площі приміщень.

Тому  колегія  суддів  вважає, що  спірні  об’єкти  не  можуть  виступати окремими предметами  договорів  купівлі-продажу.  Хоча  спірне  рухоме  майно  стало власністю  ТОВ  „Отрада”,  його не змогли  зареєструвати  в  установленому  законом порядку тому, що воно „ ... не   є самостійними  об’єктами,  а  є  частиною  майнового  комплексу” (т.3 а.с.185). А  оскільки  спірне майно  не  було  самостійними  об’єктами,  ТОВ  „Отрада”  було  вимушено  продати  його  ТОВ  фірма  „Афілія”  в  зв’язку з неможливістю  користуватися набутим  майном .

На підставі  викладеного  вище, колегія  суддів  дійшла  до  висновку,  що  спірне  майно: майданчик для гри в теніс, майданчик для гри в бадмінтон, каналізаційна насосна станція, трибуни, огорожа по периметру земельної ділянки та асфальтобетонне замощення вільних від забудови частин земельної ділянки є приналежністю, тобто  речами, які  призначені  служити  головній  речі ,  двохповерхової  будівлі,  та зв’язані   з  нею спільним господарським  призначенням. Приналежність  наслідує долю  головної речи,  якщо  інше  не  встановлено  договором. Згідно  договору  купівлі-продажу  ТОВ  фірма „Афілія” набуло  право власності на  головну  річ  та  її приналежність.

Підстави для розгляду заяви про перегляд постанови  Одеського  апеляційного  господарського  суду  від  06  вересня  2005  року  за нововиявленими  обставинами  у  справі №30-22/235-03-6439 знайшли  своє  підтвердження під  час  розгляду  заяви. Заява про перегляд постанови за  нововиявленими  обставинами  підлягає задоволенню,  постанова  Одеського  апеляційного  господарського  суду  від  06  вересня 2005  року  у  справі №30-22/235-03-6439  скасуванню.

Позов  ТОВ фірма  „Афілія”  слід  задовольнити,  СУБП „Серкон-Сервіс-Лімітед” в  позові  про  визнання  права  власності  слід  відмовити.

Керуючись ст. ст.  99, 101, 103-105,112,114 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю фірми „Афілія”, м. Харків про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного господарського суду від 6 вересня 2005 року у справі № 30-22/235-03-6439 –задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 6 вересня 2005 року у справі № 30-22/235-03-6439 –скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Афілія”, м. Харків задовольнити та визнати за останнім право власності на об’єкти, що входять до складу спортивно-оздоровчого комплексу, розташованого у м. Одесі, Французький бульвар, 27/1, а саме: майданчик для гри в теніс, майданчик для гри в бадмінтон, каналізаційну насосну станцію, трибуни, огорожу по периметру земельної ділянки та асфальтобетонне замощення вільних від забудови частин земельної ділянки, а в решті частині позову –відмовити.

Стягнути з Спільного Українсько-Американського підприємства „Мірмекс”, м. Одеса, та Південного регіонального концерну „Южрекон” з кожного, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Афілія”, м. Харків по 42 грн. 50 коп. понесених витрат на сплату держмита і по 59 грн. понесених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя:                                                                        М.В. Михайлов

Суддя:                                                                                       П.Ф.Мацюра

Суддя:                                                                                          О.О. Журавльов