ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2007р.                                                                                   Справа № 13/329(5/17)-06

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого і доповідача судді  Чохи Л.В.,

суддів: Головка В.Г, Бахмат Р.М.

при секретарі судового засідання: Ревкової Г.О.

за участю представників сторін:

від позивача:  Годованець Є.О. представник, довіреність №63  від 05.06.06;

від відповідача:  Некрасов О.О. представник, довіреність №58  від 21.03.07;

від відповідача:  Ревединський О.Г. представник, довіреність №170  від 05.12.06;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства “Божедарівський елеватор”  на рішення господарського суду Дніпропетровської  області від 06.03.07р у справі №  13/329(5/17)-06

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю “Правда”, с. Кудашівка

до:  сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства “Божедарівський елеватор”

про  стягнення 81287,36грн,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2006 року товариство з обмеженою відповідальністю “Правда” звернулося в господарський суд Дніпропетровської області до сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства “Божедарівський елеватор” з позовом про стягнення збитків у сумі 59151,36грн. та безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 22136грн. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 21.10.2004 року між сторонами було укладено договір зберігання №14-К/3Б/2004, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу на зберігання за складськими квитанціями  зерно кукурудзи загальною кількістю 354,048тон. Однак, станом на день подання позову загальна вага невідвантаженого зерна кукурудзи становить 184,848 тон вартістю 59151,36грн. Оскільки, відповідач не бажає повертати позивачу зерно кукурудзи добровільно, посилаючись на те, що воно реалізовано третім особам, позивач просить стягнути завдані йому збитки у сумі 59151,36грн. Крім того, позивач безпідставно сплатив відповідачу за послуги згідно рахунків 22136грн. (а.с. 2-4 т.1)

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області 4.04.2006 року з відповідача на користь позивача стягнуто майнову шкоду у сумі 59151,36грн і судові витрати, в решті позову відмовлено. (а.с. 37 т.1)

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.06.2006 року вищевказане рішення суду залишене без зміни. (а.с. 104-105)

Постановою Вищого господарського суду України від 10.10.2006 року, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2006 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.06.2006 року скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області. (а.с. 129-134)

Ухвалою Верховного суду України від 21.12.2006 року в порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 10.10.2006 року відмовлено. (а.с. 26 т. 2)

6.03.2007 господарський суд Дніпропетровської області (суддя Рудь І.А) прийняв рішення, яким стягнув з сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства  з обмеженою відповідальністю “Божедарівський елеватор” на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Правда” 59151,36грн і судові витрати, в решті позовних вимог відмовив. Зазначене рішення мотивовано тим, що згідно зі ст. 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди, яка в зв’язку з неповерненням кукурудзи в об’ємі 184,846т. становить 59151,36грн.

13.04.2007 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом порушено провадження за апеляційною скаргою сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства з обмеженою відповідальністю “Божедарівський елеватор”, де ставиться питання про скасування рішення і прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. При цьому посилання зроблені на слідуючі доводи:

-         згідно вимоги постанови Вищого господарського суду України від

10.10.2006 року суд повинен був з’ясувати на підставі якого договору

передавалось зерно на зберігання;

-                    згідно  ч.3 ст. 31 Закону України “Про зерно і ринок зерна в

Україні” якщо поклажедавець у запропонований зерновим складом

термін не забрав зерно, зерновий склад має право продати його на

конкурсних засадах;

-                    відповідачем реалізовано зерно по ціні 250грн. за 1 тону;

-                    рішенням господарського суду Дніпропетровської області від

3.08.2006 року по справі №9/287-06 з товариства з обмеженою

відповідальністю “Правда” було стягнуто 87471,41грн з

врахуванням оплати в сумі 2000грн.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Протягом листопада-грудня 2004 року позивач - ВАТ "Божедарівський елеватор" прийняв від відповідача - ТОВ "Правда" для зберігання, сушіння та очищення насіння кукурудзи загальною фізичною вагою 547,558 т (загальною заліковою вагою 354,040 т), середньою вологістю 38,03% та середньою сміттєвою домішкою - 11,97%, що підтверджується відповідними наявними в матеріалах справи складськими квитанціями: №1140 від 06.11.04р., №1123 від 07.11.04р., №1154 від 08.11.04р., №1175 від 09.11.04р., №1199 від 11.11.04р., №1238 від 12.11.04р., №1225 від 13.11.04р., №1246 від 15.11.04р., №1276 від 24.11.04р., №1281 від 26.11.04р., №1393 від 29.11.04р., №1401 від 30.11.04р., №1422 від 10.12.04р., №1425 від 13.12.04р., №1448 від 21.12.04р., №1484 від 22.12.04р.

Відповідно до ч.3 ст.957 Цивільного кодексу України письмова форма договору складського зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття товару на товарний склад посвідчено складським документом.

Таким чином, внаслідок прийняття позивачем від відповідача на зберігання зазначеного товару - насіння кукурудзи, що було посвідчено виданими складськими квитанціями, слід вважати, що між сторонами був укладений договір складського зберігання.

Відповідно до статті 957 Цивільного кодексу України за договором складського зберігання товарний склад зобов”язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності. Договір складського зберігання, укладений складом загального користування, є публічним договором. Договір складського зберігання укладається у письмовій формі. Письмова форма договору складського зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття товару на товарний склад посвідчене складським документом.

Як вбачається з ухвали від 29.06.2006 року про роз’яснення постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.12.2005 року у справі № 39/254, договір складського зберігання № 14К/3Б/2004 від 21.10.2004 року є укладеним, однак, зерно кукурудзи було прийнято сільськогосподарським відкритим акціонерним товариством “Божедарівський елеватор” від товариства з обмеженою відповідальністю “Правда” не на виконання зазначеного договору, за договором № 14К/3Б/2004 від 21.10.2004 року кукурудза на складське зберігання не передавалась взагалі.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду   від 29.12.2005 у справі №39/254 між тими ж сторонами встановлено факт прийняття позивачем зерна кукурудзи на зберігання  не за умовами договору №14-К/3Б/2004, а з інших підстав. Зазначений факт в силу вимог ч.2 ст.35 ГПК України не  підлягає доведенню при вирішенні даного спору.

Отже, місцевим господарським  судом встановлено, що між сторонами виникли відносини зобов'язального характеру, що вбачається з встановлених судом обставин прийняття відповідачем зерна на зберігання, про що видано відповідні квитанції (ч.3 ст.957 ЦК України). Вказані обставини господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення не спростовані.

Про наявність зобов’язальних правовідносин між сторонами свідчать складські квитанції про прийом зерна кукурудзи на зберігання.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином в установлений строк відповідно до вказівок, зокрема, договору; одностороння відмова від виконання зобов'язання за загальним правилом не допускається.

Отже, суд дійшов помилкового висновку про відсутність зобов’язальних правовідносин між сторонами по зберіганню зерна.

А оскільки позов заявлений не за статтями 11,526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України та ст.28 Закону України “Про зерно і ринок зерна в Україні”, а з підстав, передбачених п.3 ст.386 Цивільного кодексу України, позов задоволенню не підлягає.

Зважаючи на вищевикладене, судова колегія вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Божедарівський елеватор” задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 6.03.2007 року у справі №13/329(5/17)-06 скасувати.

В позові відмовити. Витрати по сплаті позивачем держмита за подання позову покласти на позивача.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю “Правда” на користь сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства “Божедарівський елеватор” держмито за розгляд апеляційної скарги у сумі 295,76грн.

Видачу наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку в місячний строк.

Головуючий суддя                                                                     Л.В. Чоха

Суддя                                                                                           В.Г. Головко

Суддя                                                                                           Р.М. Бахмат