ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
РІШЕННЯ

Від  "29" січня 2007 р.                                             по справі  № 7/131-38

За позовом Військового прокурора Черкаського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до відповідача: Ковельської заготівельно-збутової бази сільгосппродуктів, м. Ковель

про стягнення 4 863,38 грн.

Суддя       Шум М.С.

За участю представників сторін:

від позивача: Ковальчук І.В., старший офіцер відділу правового забезпечення логістики правового департаменту (доручення №220/450/д від 25.12.2006р.)

від відповідача: Діхтяренко Ю.І., нач.юрвідділу облспоживспілки (доручення від 29.01.2007р.)

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України представникам сторін було роз’яснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. В судовому засіданні учасникам судового процесу на підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України були роз’яснені їх процесуальні права та обов’язки. Заяв та клопотань від останніх на розгляд господарського суду не поступило.

Суть спору: військовий прокурор в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся в господарський суд із позовом про стягнення із Ковельської заготівельно-збутової бази сільгосппродуктів 4 863,38 грн. штрафних санкцій.

Відповідач відзиві на позов не подав, позову не оспорив. Представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, однак доказів в підтвердження заперечень суду не навів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення, доводи та заперечення представників сторін, господарський суд, - ВСТАНОВИВ: 20 липня 2005 року між Міністерством оборони України та Ковельською заготівельно-збутовою базою сільгосппродуктів було укладено договір №246/1/1/05/146-Д про поставку продовольства для державних потреб (за кошти державного бюджету України).

Укладена угода предметом судового розгляду не виступала, недійсною судом не визнавалася, сторонами розірвана не була, у зв’язку з чим в господарського суду відсутні підстави вважати зазначену угоду недійсною або неукладеною.

Відповідно до умов даного договору Ковельська заготівельно-збутова база сільгосппродуктів взяла на себе зобов’язання поставити продовольство для потреб Міністерства оборони України – продукцію (м’ясо яловичини 1 кат. заморожене в кількості 20 тонн на загальну суму 297 000 грн.), а останнє в свою чергу зобов’язувалось забезпечити приймання та оплату продукції.

П. 1.1. договору № 246/1/1/05/146-Д від 20.07.2005р. встановлено строк поставки продукції, а саме до 30.08.2005р.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, майнові права та майнові обов’язки суб’єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

У відповідності до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Пунктами 6.2., 6.3. та 6.6. договору встановлено, що за порушення строків поставки продукції постачальник (в даному випадку - Ковельська заготівельно-збутова база сільгосппродуктів) сплачує замовнику (в даному випадку – Міністерство оборони України) пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості. За відмову від поставки або не поставку (недопоставку) продукції з постачальника стягується штраф у розмірі 7 відсотків вартості непоставленої (недопоставленої) продукції. У разі порушення постачальником термінів і строків поставки продукції замовник має право в односторонньому порядку відмовитися від прийняття подальшого виконання зобов’язань постачальником за цим договором.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов’язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону, інших правових актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання договору відповідач поставив позивачу м’ясо яловичини 1 кат. заморожене в кількості 18,690 т. на загальну суму 277 546 грн., що стверджується актом звірки виконання зобов’язань щодо постачання продуктів харчування, яким також передбачено, що з моменту підписання даного акту відповідач втрачає право на поставку продукції.

Таким чином, в порушення умов договору відповідач недопоставив позивачу у вказаний в договорі та рознарядці строк – до 30.08.2005р. продукцію на суму 19 454 грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (штрафу, пені). Згідно п. 6.2 договору за порушення строків поставки продукції відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з відповідача додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості.

Нарахована позивачем відповідно до розрахунку пеня в сумі 3 501,63. та штраф в сумі                     1 361,75 грн. підставні і підлягають до стягнення з відповідача в силу ст. ст. 230, 232 Господарського кодексу України, а також ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, оскільки зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а одностороння відмова від виконання зобов’язань не допускається. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем не надано жодних доказів в підтвердження своїх вимог.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати пов’язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи господарським судом (сплата державного мита та оплата інформаційно-технічного забезпечення судового процесу), підлягають відшкодуванню у відповідності із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України за рахунок відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 144, 173, 193, 230, 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 611 Цивільного кодексу України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Ковельської заготівельно-збутової бази сільгосппродуктів (м. Ковель,                    вул. Будівельна, 1, ) на користь Міністерства оборони України (м. Київ, Повітрофлотський проспект,6, ) 4 863,38 грн. штрафних санкцій.

3. Стягнути з Ковельської заготівельно-збутової бази сільгосппродуктів (м. Ковель,                вул. Будівельна, 1, ) в доход Державного бюджету України 102 грн. державного мита та 118 грн. за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу на користь Державного підприємства "Судовий інформаційний центр" (р/р 0001 у Львівській філії ВАТ "Банк Універсальний" м. Львів, МФО 325707, Код 30045370).

Суддя                                                            М.С. Шум