ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

14.02.07                                                                                           Справа  № 18/188

Львівський апеляційний господарський суд,  в складі колегії:

головуючого-судді:                  Бойко С.М.,

суддів:                                         Бонк Т.Б.,

Марко Р.І.,

при секретарі   Чаплик І.,

з участю представників:

від позивача     не з»явився,

відповідача       з»явився,

розглянув апеляційну скаргу державного підприємства «Зірненський спиртовий завод», с.Зірне Березнівського району

на постанову господарського суду Рівненської області від 02.10.2006 року, суддя Гудак А.В., в справі №18/188,

за позовом державного підприємства «Зірненський спиртовий завод», с.Зірне Березнівського району

до відповідача державної податкової інспекції у Березнівському районі, м.Березне

про: скасування податкових повідомлень-рішень №/3 та №/3 від 24.07.2006 року,

в с т а н о в и в :

постановою господарського суду Рівненської області від 02.10.2006 року відмовлено в позові  державного підприємства «Зірненський спиртовий завод» до державної податкової інспекції у Березнівському районі про скасування податкових повідомлень-рішень від 24.07.2006 року за №/3, яким визначено податкове зобов’язання по податку на додану вартість в сумі 114584,00 грн., в т.ч. штрафних (фінансових) санкцій в сумі 32863,00 грн.,  та за №/3, яким визначено податкове зобов’язання по податку на прибуток в сумі 3008 грн., в т.ч. штрафних санкцій в сумі 658 грн.

Постанова суду мотивована тим, що позивачем не доведено та наявними доказами не спростовано зафіксовані актом перевірки факти порушень Закону України «Про податок на додану вартість»та Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

В апеляційній скарзі  скаржник (позивач) просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити, з підстав неповного з”ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права, апелюючи тим, що згідно договору зберігання оплата за послуги здійснюється по акту виконаних робіт, складеного після закінчення дії договорів 31.12.2005 року. Оскільки на момент здійснення перевірки вказаний строк не настав, такі акти не були складені, а тому висновок податкового органу про невключення позивачем до валового доходу  та податкових зобов»язань з ПДВ  послуг по зберіганню майна є безпідставним, оскільки саме факт підписання акту виконаних робіт є тією першою подією, передбаченою п.п.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»та п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», яка зобов»язує платника податку збільшити валовий дохід та податкові зобов»язання з ПДВ.

Скаржник вважає, що ним правомірно включено  у вересні 2005 року податкову накладну в сумі 485610 грн., в т.ч. ПДВ –80935 в реєстр отриманих податкових накладних (номер запису 117), а суму податкового кредиту –в податкову декларацію за вересень 2005 року, оскільки  в спірному випадку позивачем проводилось коригування та подавався уточнюючий розрахунок  від 21.09.2004 року внаслідок виявлених даних при реєстрації податкових накладних щодо невключення податкової накладної №311 повністю до податкових декларацій за попередні періоди. Правомірність  такого коригування  ПДВ у вересні 2004 року підтверджується проведеною податковим органом комплексною перевіркою за 2004 рік (акт перевірки №21/23/00375036 від 06.04.2005 року), якою не виявлено порушень при формуванні підприємством податкового кредиту в цей період.

Скаржник також вважає правомірним віднесення до складу валових витрат за ІІ квартал 2005 року транспортно-заготівельних затрат (нарахованих залізницею послуг по перевезенню зерна), оскільки зерно використовується  у виробничому процесі, що відповідає вимогам п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про  оподаткування прибутку підприємств». З аналогічних підстав скаржник вважає правомірним віднесення до валових витрат  суми 3837,52 грн., сплаченої за видачу свідоцтва про присвоєння  товару ідентифікаційного номера в міжнародній системі.

В судове засідання представник скаржника  не з"явився, письмовим клопотанням просить розгляд справи провести без його участі, суд вважає за можливе задоволити клопотання, оскільки його явка не визнана обов»язковою і розгляд справи провести за наявними в справі доказами.

Суд, заслухавши пояснення представника податкового органу, який підтримав свою позицію, пояснення дав аналогічні, викладені в письмових поясненнях та дослідивши наявні докази по справі,  вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Підставою прийняття податкового повідомлення- рішення №/3 від 24.07.06, яким визначено податкове зобов’язання по податку на прибуток в сумі 3008 грн., в т.ч. штрафних санкцій в сумі 658 грн., є зафіксований в акті перевірки від 16.12.05 № 378/03/00375036  факт порушення позивачем п.п.4.1 п.4.1 ст.4, п.п.11.3.1 п.11.3 ст.3 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” від 22.05.97 № 283/97-ВР із змінами та доповненнями.

Цим актом перевірки податкового органу  встановлено, що відповідно до договору №26 “Про  відповідальне збереження“ від 11.04.05 ПП “Альвіус” (м.Київ)  передає на збереження ДП “Зірненський спиртовий завод” зерно кукурудзи в кількості 998,5 тонн згідно накладної №АЛ-060501 від 06.05.05. Акт приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей від матеріально-відповідальної особи ПП “Альвіус” в підзвіт  матеріально-відповідальній особі ДП “Зірненський спиртовий завод” відсутній.

Відповідно до ст.957 Цивільного кодексу України договір зберігання  вважається укладеним при  видачі складського документа зберігачем. Згідно пункту 28 Положення “Про облік матеріалів на підприємствах” № 103 від 30.04.74 передача товарно-матеріальних цінностей, доставлених уповноваженою особою на склад, здійснюється під розписку завідуючого складом на квитанції транспортного документу постачальника. Такого документа  суду не пред’явлено.В накладній № АЛ-060501 від 06.05.05 вказано, що вищеназвані товари отримувала  матеріально-відповідальна особа Галайчук В.В. (довіреності не вказано).

Згідно накладних № РН-036 від 10.05.05, №РН-049 від 22.06.05, № РН-055 від 02.08.05 ДП “Зірненський спиртовий завод” відпустив зерно кукурудзи в кількості відповідно 350 тон, 200 тон, 200 тон з відповідального зберігання ПП “Альвіус” (довіреності не вказані) (а.с.100, а.с.102, а.с.104).

Одночасно, згідно накладних № АЛ-100501 від 10.05.05, № АЛ-220601 від 22.06.05, № АЛ-020801 від 02.08.05 ПП “Альвіус” реалізував ДП “Зірненський спиртовий завод” через Галайчук В.В. зерно кукурудзи в кількості відповідно 350 тон на суму 143499,97 грн (в т.ч. ПДВ),  200 тон на суму 79999,99 грн., 200 тон на суму 79999,00 грн. копії довіреностей в матеріалах справи відсутні  (а.с. 99, а.с.101,а.с.103)

Згідно картки складського обліку ДП “Зірненським спиртовим заводом” використано отримане зерно кукурудзи в кількості відповідно 350 тон, 200 тон, 200 тон на власне виробництво продукції ( а.с.88-а.с.91) .

Наведене свідчить про те, що вищевказані товарно-матеріальні цінності були відпущені зі складу ДП “Зірненський спиртовий завод” без пред’явленої довіреності на отримання таких товарно-матеріальних цінностей, чим порушено  наказ Мінфіну України № 99 від 16.05.96 “Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації та видачі довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей і відпуску їх за довіреністю”, згідно п.2 якого сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також грошові документи і цінні папери передаються покупцям, у т.ч. і на відповідальне зберігання, тільки за довіреністю  одержувачів. ДП “Зірненський спиртовий завод” на склад товари були отримані на збереження без видачі на них довіреностей, а також здійснювалась передача товарів із зберігання  без отриманих довіреностей від ПП “Альвіус”.

Пунктом 3.1 “Обов’язки замовника” договору №26 “Про відповідальне  зберігання” від 11.04.05 передбачено, що ПП “Альвіус” повинен своєчасно розрахуватись за надані послуги з ДП “Зірненський спиртовий завод” (виконавцю)  за  розцінками зберігання  зерна –0,5% в місяць від кількості зданого зерна або грошима по біржових цінах на момент розрахунків ( а.с.144 - а.с.145).

Наведене спростовує покликання скаржника на те, що першою подією, передбаченою п.п.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»та п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», яка зобов»язує платника податку збільшити валовий дохід та податкові зобов»язання з ПДВ, в спірному випадку є акт виконаних робіт, при якому настає розрахунок, оскільки вищевказаним п.3.1 договору передбачено інший порядок розрахунків.

Отже, враховуючи ціну придбання  зерна кукурудзи (410,00 грн. за 1 тон, в т.ч. ПДВ) та ціну продажу, яка склалася на момент зберігання (410,00 грн. за 1 тон, в т.ч. ПДВ), вартість послуг по збереженню зерна кукурудзи за період, що перевірявся, становить 4460,86 грн., в т.ч. ПДВ –743,48 грн., а саме: за П квартал 2005 року –2447,52 грн. (в т.ч. ПДВ –407,92 грн.), за Ш квартал 2005 року –2013,34 грн. (в т.ч. ПДВ –335,56 грн.) (а.с.109).

Враховуючи ціну придбання зерна жита та ціну продажу, яка склалась на момент  зберігання (320,02 грн за 1 тн, в т.ч. ПДВ), вартість послуг по зберіганню зерна жита за Ш квартал 2005 року становить 256,64 грн. (в т.ч. ПДВ –42,77 грн.) (а.с. 110).

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” від 16.07.99 № 996-ХІУ підставою  для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо –безпосередньо після закінчення.

Пунктом 5 статті 9 вищевказаного Закону України передбачено, що господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони  були здійснені.

Згідно із п.8 ст.9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” від 16.07.99 № 996-ХІУ відповідальність за несвоєчасне  складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи, а відповідно до п.6 ст.8 вищевказаного Закону  керівник підприємства зобов’язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами,  службами та  працівниками, причетними  до бухгалтерського обліку, правомірних  вимог  бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів.

Крім того,   згідно п.3 ст.8 Закону України  “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” від 16.07.99 № 996-ХІУ відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), яка здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Згідно п.п.4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” від 22.05.97 № 283/97-ВР (із змінами та доповненнями) валовий доход включає загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у т.ч. допоміжних та обслуговуючих виробництв.

Відповідно до п.п.11.3.1 п.11.3 ст.11 вищевказаного Закону датою  збільшення валового доходу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: - або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок  платника податку в оплату готівку –дата її оприбуткування в касі платника податку; - або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) –дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку.

З наведеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем в порушення вищевказаних норм не включено до валового доходу суму реалізації послуг по  зберіганню зерна, наданих позивачем ПП “Альвіус”, як передбачено умовами договору № 26 від 11.04.05, в сумі 3900грн., а тому  відсутні підстави для визнання нечинним податкового повідомлення-рішення №/3 від 24.07.06.

Актом перевірки від 16.12.05 №378/03/00375036 також зафіксовано порушення п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” від 22.05.97 № 283/97-ВР (із змінами та доповненнями), а саме безпідставне віднесення до складу валових витрат суми 1,6 тис.грн. (відображено в ряд.04.1 Декларації про прибуток підприємства за І півріччя 2005 року).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору поставки №30/03-КР від 03.05.05 ДП “Зірненським спиртовим заводом”  отримано від товариства з обмеженою відповідальністю “Універсальна торгово-зернова фірма” зерно кукурудзи в кількості 1000,92 тн по ціні 410,00 грн. за 1 тон на загальну суму 410377,20 грн., в т.ч. ПДВ –68396,20 грн. Повернуто заводом 1,650 тон на суму 676,50 грн. Отже, фактично отримано підприємством 999,27 тон зерна кукурудзи на суму 409700,70 грн. (з ПДВ) ( а.с.143).

За зерно кукурудзи, яке перевозилось залізничним транспортом, “Зірненським спиртовим заводом” понесено витрати по залізничному тарифу Львівської залізниці у сумі 1,6 тис.грн., які віднесено по бухгалтерському обліку на рахунок 931 “Витрати по збуту”.

У бухгалтерському обліку покупця відповідно до п.9 П(С)БО 9 первинною вартістю запасів, придбаних за оплату, є собівартість запасів, яка включає такі фактичні витрати: транспортно-заготівельні витрати на заготівлю запасів, оплата тарифів (фрахту) за вантажні роботи та транспортування запасів усіма видами транспорту до місця їх використання, а також інші витрати. Таким чином, залізничний тариф в бухгалтерському обліку покупця є собівартістю придбаних товарів.

Судом не встановлено доказів в спростування вказаних в акті перевірки податкового органу, фактів порушення позивачем вимог п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”,  а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в позові в цій частині вимог.

Підставою прийняття податкового повідомлення рішення № /3 від 24.07.06, яким визначено податкове зобов’язання по податку на додану вартість в сумі 114584,00 грн., в т.ч. штрафних (фінансових) санкцій в сумі 32863,00 грн., є зафіксований в акті перевірки від 16.12.05 № 378/03/00375036  факт порушення позивачем вимог п.п.7.3.1 п.7.3, п.п.7.4.1 п.7.4, п.п.7.4.5 п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” від 03.04.97 № 168/97-ВР із змінами та доповненнями.

Зокрема, актом перевірки встановлено, що в книзі обліку придбання товарів (робіт, послуг) податкова накладна №311 від 15.12.03 на одержання зерна кукурудзи у кількості 911,140 т вартістю 577055,34 грн. (податок на додану вартість –115411,06 грн.) від ВАТ ”Татіївська агропромислова компанія” зареєстрована у червні 2004 року, а податок на додану вартість в сумі 115411,00 грн. повністю  віднесено до складу податкового кредиту, що відображено в Декларації з податку на додану вартість за червень 2004 року ( а.с.22, а.с.8-а.с.9, а.с. 12-а.с.13 ).

Разом з тим, ДП “Зірненський спиртовий завод” в реєстр отриманих податкових накладних за вересень 2005 року включено повторно податок на додану вартість в сумі 80935 грн. по вказаній податковій накладній, що є порушенням п.п.7.4.1 п.7.4 та п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” від 03.04.97 № 168/97-ВР (із змінами і доповненнями) та призвело до завищення суми податкового кредиту за вересень 2005 року ( а.с. 16 - а.с.21).

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” від 03.04.97 №168/97-ВР (із змінами і доповненнями), податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку  протягом такого звітного періоду у зв’язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання  в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Згідно із п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: - або дата списання  коштів  з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) –в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;  - або дата  отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Покликання скаржника на те, що  сума 80935 грн. не була внесена повністю в попередню декларацію і в спірному випадку проводилось коригування є безпідставним, оскільки попередньою документальною перевіркою ДП “Зірненський спиртовий завод” за 2004 рік порушень щодо правильності включення сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість до складу податкового кредиту не встановлено, про що стверджує і сам скаржник в апеляційній скарзі.

Крім того, розрахунок коригування кількісних та вартісних показників визначені як такі, що надають покупцю право вносити зміни до раніше включених до складу податкового кредиту з податку на додану вартість  складаються виключно продавцем (п.27 наведеного Порядку). Згідно документів про підтвердження взаєморозрахунків ДП “Зірненський спиртовий завод” та ЗАТ  “Татіївська агропромислова компанія”, одержаних на запит від 25.11.05 №17461/35-30, постачальником не проводилось коригування кількісних та вартісних показників, визначених у накладній № 272 від 15.12.03 та податковій накладній № 311 від 15.12.03 на відвантаження  зерна кукурудзи. Також, податкова накладна одержана покупцем (ДП “Зірненський спиртовий завод”) при операції передачі у власність товару –15 грудня 2003 року.

Наведене свідчить про правомірність включення податку на додану вартість по наведеній податковій накладній до складу податкового кредиту у червні 2004 року в сумі 115411,06 грн. ( а.с 128 - а.с.140) та безпідставність повторного включення позивачем суми 80935 грн. по цій накладній до податкового кредиту у вересні 2005 року.

З наведеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про порушення  позивачем встановленого порядку ведення податкового обліку, а саме: п.п. 7.4.1 п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” від 03.04.97 № 168/97-ВР (із змінами і доповненнями) та  завищення суми податкового кредиту у вересні 2005 року на суму 80935 грн.

Актом перевірки від 16.12.05 №378/03/00375036  зафіксовано порушення позивачем п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” від 03.04.97 № 168/97-ВР (із змінами і доповненнями), в результаті  чого  занижено суму податкових зобов’язань по податку на додану вартість за надані послуги по зберіганню зерна в сумі 786 грн, в т.ч. –за травень 2005 року –212 грн., за червень 2005 року –155 грн., за липень 2005 року –200 грн., за серпень 2005 року –30 грн.). Дане питання досліджувалось судом вище при оцінці правомірності  віднесення позивачем вартості наданих послуг по зберіганню майна до валового доходу, а тому з аналогічних підстав висновок податкового органу і  щодо нарахування позивачу ПДВ в цій частині є також правильним.

Щодо віднесення позивачем у травні 2005 року на валові витрати суми 3837,52 грн., перерахованих Асоціації товарної нумерації України “САН-Україна” (діє згідно постанови Кабінету Міністрів України № 821 від 12.12.94) за видачу свідоцтва про присвоєння товару ідентифікаційного номера в міжнародній системі EAN UCC (назва товару –засіб миючий “Блискучий”), то актом перевірки встановлено, що за період, який  перевірявся,  підприємством засіб миючий не виготовлявся ( а.с.141- а.с.142, а.с.147). Інших доказів в спростування наведеного  судом не встановлено, а тому в цій частині також відсутні підстави для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

З вищенаведеного доводи скаржника про скасування постанови місцевого суду є безпідставними.

Постанова місцевого суду прийнята у відповідності з вимогами  діючого законодавства, а тому підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,

ухвалив:

постанову господарського суду Рівненської області від 02.10.2006 року в справі за номером 18/188 залишити без змін, а апеляційну скаргу  державного підприємства «Зірненський спиртовий завод»–без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя:                                              С.М.Бойко

Судді:                                                                      Т.Б.Бонк

Р.І.Марко