ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 червня 2007 р.

№ 20-3/084-8/383-11/216

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів :

Перепічая В.С. (головуючий),

Вовка І.В.,
Гончарука  П.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві   касаційну
скаргу Відкритого акціонерного товариства “Севастопольське автотранспортне
підприємство 14369” на постанову Севастопольського апеляційного
господарського суду  від 03.04.2007р. у
справі за позовом Відкритого акціонерного товариства “Севастопольське
автотранспортне підприємство 14369” до Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення сум

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
суд

У С Т А Н О В
И В  :

У грудні 2002 р. ВАТ
“Севастопольське автотранспортне підприємство 14369” пред'явило у господарський
суд позов до Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 про
стягнення 16203,63 грн. заборгованості по орендній платі, посилаючись на
часткове невиконання відповідачем зобов'язань за договором оренди №33 від
02.07.2001р.

У подальшому позивач неодноразово
уточнював позовні вимоги, останнім з яких просив суд стягнути з відповідача
15316,99 грн. орендної плати.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Останнім рішенням господарського
суду м. Севастополя від 05.02.2007р. (суддя Дмитрієв В.Є.) позов було
задоволено.

Відповідач оскаржив дане рішення в
апеляційному порядку.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду  від
03.04.2007р. (судді Прокопанич Г.К. -головуючий, Латинін О.А., Фенько Т.П.)
апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1
було задоволено частково, рішення господарського суду м. Севастополя від
05.02.2007р. скасовано, постановлено нове рішення, яким позов задоволено
частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 103,54 грн. заборгованості
з орендної плати, в іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої
інстанції в іншому складі суду, посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 161 ЦК УРСР (діяв
на період спірних правовідносин) зобов'язання повинні виконуватися належним
чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акта планування,
договору, а при відсутності таких вказівок -відповідно до вимог, що звичайно
ставляться.

Предметом спору є стягнення
заборгованості з орендної плати.

Як встановлено апеляційним судом та
підтверджується матеріалами справи, між ВАТ “АТП-14369” (орендодавець) та
Суб'єктом підприємницької діяльності -фізичною особою ОСОБА_1 (орендар)
02.07.2001р. за НОМЕР_1 було укладено договір оренди  нежилих приміщень (далі -Договір).

За цим Договором відповідач зобов'язався
сплачувати щомісячно орендну плату в сумі 1000 грн. і комунальні послуги у
розмірі фактичних витрат.

(а.с. 6-10 т.1)

10.12.2001р.,  за протоколом № 2, відповідачу додатково було
передано під офіс приміщення площею 12 кв. м., з встановленням орендної плати
120 грн. щомісяця.

(а.с. 12)

15.04.2002р., відповідно до
спільної угоди,  вказаний договір оренди
сторони розірвали, зазначивши дату розірвання договору з 02.04.2002р.

(а.с.11)

Предметом спору є стягнення 9483
грн. заборгованості з орендної плати за час дії договору та суми 5833,30 грн.
за період з часу розірвання договору та до фактичної передачі приміщення
позивачу.

Як посилався позивач і не
заперечував відповідач, останній мав заборгованість з орендної плати.

Проте апеляційним судом, враховуючи
фіскальні чеки (а.с. 50 т.1) про сплату орендної плати у загальній сумі 9370
грн., було підставно встановлено, що заборгованість відповідача по орендній
платі за час дії Договору, за вирахуванням заборгованості за комунальні
платежі, становить не 9483 грн., як посилався позивач, а 103,54 грн.

Стягнення ж сум заборгованості за
комунальні платежі предметом спору не було, а тому підстави для задоволення
позову у цій частині відсутні.

Крім того, оскільки відповідач
висловив готовність до складання акту прийому-передачі орендованих приміщень
листом, який було отримано позивачем 15.04.2002р. (а.с. 78 т.1), а позивач
будь-яких зворотних дій не вчинив, тому і вимоги про стягнення 5833,30 грн.
заборгованості за період з часу розірвання договору та до моменту фактичної
передачі приміщення позивачу -25.10.2002р., були обґрунтовано відхилені судом
другої інстанції.

Суд другої інстанції обґрунтовано
звернув увагу на зазначені обставини, доказам по  справі в їх сукупності суд, у порядку
виконання припису ст. 43 ГПК України, дав належне юридичне обґрунтування і
прийшов до правильного висновку  про
часткове задоволення заявленого позову, стягнувши з відповідача 103,54 грн.
заборгованості по орендній платі за час дії Договору та скасувавши помилково
прийняте рішення господарського суду.

Доводи касаційної скарги не
спростовують обґрунтованості прийнятої апеляційним судом постанови і направлені
на переоцінку доказів, які слугували встановленню дійсних обставин справи.

Керуючись  ст.ст.1115, 1117, 1119,
11111 - 11112 Господарського  процесуального  кодексу
України,  Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства “Севастопольське автотранспортне підприємство 14369”
залишити без задоволення, а постанову Севастопольського апеляційного
господарського суду  від 03.04.2007р. без
змін.

Головуючий
В.Перепічай

С у д д і

І.Вовк

П.Гончарук