ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2007 р.
№ 30/103

Колегія  суддів  Вищого господарського суду України  у складі:

Головуючого  судді                                              Кузьменка М.В.,

суддів                                                                       Васищака І.М.

Палій В.М.,

розглянувши            касаційну скаргу Київської міської клінічної лікарні №1 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2006р. та рішення господарського суду м. Києва від 22.03.2006р.

у  справі                    №30/103 господарського суду м. Києва

за позовом                 Київської міської клінічної лікарні №1

до відповідача          Акціонерного товариства закритого типу "Медичний інститут Української асоціації народної медицини"

про                              стягнення 1 178 374,45грн., розірвання договору

за участю представників:

Київської міської клінічної лікарні №1 –Салюта М.Ю., Гук О.М, Литвинов Б.Б,, Ремінець С.В,;

АТЗТ "Медичний інститут Української асоціації народної медицини" –Кудряшов О.Ю.

в с т а н о в и л а :

Київська міська клінічна лікарня №1 звернулася до господарського суду м. Києва з позовом та просила суд:

-          розірвати договір оренди нерухомого майна від 31.01.2002р. №795/8, укладений між ним та відповідачем у справі –Акціонерним товариством закритого типу "Медичний інститут Української Асоціації народної медицини";

-          стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати  за період з вересня 2003р. по вересень 2005р. у розмірі 1021828,58грн. та пеню за період з вересня 2003р. по вересень 2005р. у розмірі 156 545,87грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов’язань за договором в частині оплати у встановлений договором строк орендної плати, утримання орендованих приміщень у належному стані, здійснення ремонту (т.1 а.с.10-13).

Відповідач у справі – АТЗТ "Медичний інститут Української асоціації народної медицини" у відзиві на позов заявлені вимоги спростовує, посилаючись на виконання ним взятих на себе зобов’язань за умовами договору. Відповідач стверджує, що зміни до договору у встановленому порядку щодо розміру орендної плати не вносились. Однак, відповідач, в порушення рішення, прийнятого на засіданні міської комісії по розгляду питань щодо використання нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Києва, зафіксованого протоколом №22 від 30.10.2001р., в частині не здійснення нарахування збільшеної орендної плати до моменту погодження змін сторонами, нараховує йому орендну плату згідно з рішенням Київської міської ради від 05.07.2001р. №366/1342 (т.1 а.с.66-67).

Рішенням господарського суду м. Києва від 22.03.2006р. у задоволенні позову відмовлено (т.1 а.с.79-82).

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що:

- умови договору оренди є чинними на весь строк дії договору, зміни у встановленому порядку до договору щодо розмірі орендної плати сторонами не вносились;

-  відповідач виконує взяті на себе зобов’язання щодо оплати орендної плати, відповідно до встановленого умовами договору її розміру;

- позивачем не доведено неналежне утримання відповідачем орендованого ним майна, при цьому, відповідачем надані доказі звернень щодо проведення ремонтних робіт орендованих приміщень, здійснення ремонту.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2006р. рішення господарського суду м. Києва від 22.03.2006р. залишено без змін (т.2 а.с.38-41).

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, Київська міська клінічна лікарня №1 звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та просить їх скасувати, прийнявши нове рішення про задоволення заявлених вимог.

Вимоги касаційної скарги мотивовані порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

Між сторонами у справі –Київською міською клінічною лікарнею №1 та АТЗТ "Медичним інститутом Української асоціації народної медицини" укладено договір оренди нерухомого майна, за умовами якого відповідачу в строкове платне користування передано комунальне майно - нежилий будинок, який розташовано у м. Києві по вул. Харківське шосе, 121,  для розміщення закладу освіти.

Договір укладено на підставі рішення Київської міської ради від 30.01.2001р. №175/1152.

Термін дії договору оренди встановлений п.10 договору –до 30.01.2006р.

Згідно з умовами договору, відповідач зобов’язався, зокрема: утримувати орендоване майно у належному стані; своєчасно своїми силами та за свій рахунок здійснювати поточний та капітальний ремонти; зберігати і запобігати пошкодженню, псуванню майна; сплачувати орендну плату у встановлений договором строк.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем взятих на себе зобов’язань за цим договором. Так, у даному позові, позивач, вказуючи на порушення відповідачем зобов’язань з оплати орендної плати та утримання орендованого майна у належному стані, просить укладений договір розірвати та стягнути з заборгованість з орендної плати і пеню..

Вирішуючи спір у даній справі по суті заявлених вимог, суди дійшли висновку про належне виконання відповідачем взятих на себе зобов’язань за договором. Разом з тим, такого висновку суди дійшли неповно з’ясувавши обставини справи, які підлягали встановленню для вирішення спору у даній справі.

Згідно ст. 4 ЦК УРСР (в редакції, чинній на момент укладення договору), цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.151 ЦК УРСР, договір (багатостороння угода) є однією з підстав виникнення зобов’язань.

Отже, укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін певних прав та обов’язків, визначених ним.

Вищевказаний договір підписано  до набрання чинності ЦК України та ГК України, однак, враховуючи, що права і обов’язки, що виникли в силу укладення вищезазначеного договору, продовжують існувати після набрання чинності ГК України та ЦК України, їх норми, в силу п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, п.4 Прикінцевих положень ГК України, підлягають застосуванню до спірних відносин.

Так, відповідно до п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

В силу ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог, суди виходили з того, що відповідач виконує взяті на себе зобов’язання в частині сплати орендної плати у розмірі, передбаченому умовами договору. При цьому, посилання скаржника на те, що відповідач повинен сплачувати орендну плату за ставкою, що визначена рішенням Київської міської ради від 05.07.2001р. №366/1342 "Про методику розрахунку і порядок використання орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва" суди відхилили, оскільки відповідні зміни не внесені до договору в установленому порядку.

Разом з тим, судами не взято до уваги те, що згідно п.1 ст.530 ЦК України,  якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Договором передбачено, що орендна плата сплачується щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця.

Судами не з’ясовано чи сплачувалась орендна плата позивачем з урахуванням встановленого договором строку. З метою дослідження зазначеного питання суди не були позбавлені права витребувати та дослідити відповідні письмові докази, зокрема, платіжні доручення з відміткою банку про дату їх виконання, виписку щодо руху коштів на банківському рахунку тощо.

За таких обставин, висновку щодо виконання відповідачем зобов’язань за договором належним чином, суди дійшли передчасно.

Крім того, не перевірені з достатньою повнотою доводи позивача щодо неналежного утримання орендованих приміщень.

Зокрема, в матеріалах справи наявні акти, складені позивачем щодо технічного стану інженерних комунікацій, ліфтів, встановлених у будинку, який орендується відповідачем; стану покрівлі тощо.

Разом з тим, суди не надали оцінки вказаним доказам та не перевірили обставини, викладені у вказаних актах. Для визначення технічного стану будівлі, що орендується, інженерного обладнання, у т.ч.: придатності до експлуатації; необхідності ремонту; встановлення чи проводились ремонтні роботи, часу їх проведення; наявності дефектів, причини, які їх викликали тощо, суди не були позбавлені можливості призначити, у випадку необхідності, будівельно-технічну експертизу.

Неповне встановлення обставин, що мають значення для справи судами, є порушенням вимог: ст.47 ГПК України, яка визначає, що судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи; ст.38 ГПК України, яка зобов’язує суд у разі, якщо подані сторонами докази є недостатніми, витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Вказані порушення норм процесуального права призвели до неповного з’ясування обставин справи, в зв’язку з чим відсутні підстави вважати, що судом дана правильна юридична оцінка спірним правовідносинам та зроблений відповідаючий чинним нормам матеріального права висновок щодо прав і обов’язків сторін.

Допущені порушення норм процесуального права, що призвели до неповного з’ясування обставин справи, не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції.

Так, відповідно до ст.111 7 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи наведене, прийняті у справі судові акти підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

1.          Касаційну скаргу Київської міської клінічної лікарні №1 задовольнити частково.

2.          Постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2006р. та рішення господарського суду  м. Києва від 22.03.2006р. у справі №30/103 скасувати.

3.          Справу передати на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Головуючий  суддя                                                       Кузьменко М.В.

Судді                                                                                Васищак І.М.

Палій В.М.