ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

22.03.07р.

Справа № А23/86

За позовом  Комунального підприємства виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Павлоград, Дніпропетровської області

до  Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції, м. Павлоград, Дніпропетровської області

про визнання нарахування податків незаконними

Суддя  Добродняк І.Ю.

Представники сторін:

Від позивача: не з"явився

Від відповідача: Тітов Є.Г., дов. від 15.01.07, №567/10, держподатінспектор

Від відповідача: Шахова М.І., дов. від 26.02.07, №4277/10, зав. сектору

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом про визнання дій Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції з нарахування податку за спеціальне водокористування незаконними, а нарахованих сум такими, що не підлягають сплаті.

Позовні вимоги  обґрунтовані тим, що відповідачем незаконно нарахована плата позивачеві за спеціальне водокористування в сумі 566415,96 грн. станом на 14.07.06, оскільки позивач фактично не проводить роботи з забору води із застосуванням технічних засобів та не використовує систем первинних водокористувачів для скиду стічних вод, тому позивач не може бути платником збору за спеціальне водокористування.

Відповідач проти позову заперечує, посилається на те, що позивач є платником збору за спеціальне водокористування та має податковий борг перед Державним бюджетом внаслідок несплати самостійно обчислених сум податкових зобов'язань. Крім того, за порушення строків сплати означеного збору до позивача застосовані штрафні санкції в порядку пп.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

В дане судове засідання представник позивача не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений судом належним чином, повісткою (а.с.35).

Причини нез’явлення суду не відомі. До початку судового засідання заяви та клопотання від сторін не надходили.

Нез’явлення представника позивача за викладених обставин не перешкоджає вирішенню спору по суті за наявними в ній доказами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників відповідача, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В  :

Позивач - Комунальне підприємство виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Павлоград, знаходиться на обліку в Західно-Донбаській об'єднаній державній податковій інспекції, м. Павлоград, як платник податків та зборів.

Статтею 14 Закону України "Про систему оподаткування" до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів) віднесений збір за спеціальне використання природних ресурсів.

За даними облікових даних відповідача станом на 14.07.06 у позивача наявна заборгованість по платі збору за спеціальне використання водних ресурсів та збору за користування водами для потреб гідроенергетики в розмірі 566415,96 грн.

Як зазначено відповідачем, підтверджено наявними в матеріалах справи документами, заборгованість у позивача з даного збору виникла внаслідок несплати самостійно визначених податкових зобов'язань з цього збору згідно складених і поданих позивачем розрахунків збору за спеціальне використання водних ресурсів та збору за користування водами для потреб гідроенергетики за період 2004 - І квартал 2006 року, а також сум податкових зобов'язань, визначених податковим органом,:   застосованих в порядку пп.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" штрафних санкцій за порушення строків сплати узгоджених податкових зобов'язань, про що винесені відповідні податкові повідомлення-рішення.

Згідно п.17.3 ст.17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" сплата (стягнення) штрафних санкцій, передбачених цією статтею, прирівнюється до сплати (стягнення) податку та оскарження їх сум.

Відповідно до п.п.5.3 ст.5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону України для подання податкової декларації (під терміном "податкова  декларація"  Закон України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" розуміє   документ,  що  подається  платником  податків  до контролюючого  органу  у  строки  встановлені  законодавством,  на підставі  якого  здійснюється  нарахування  та/або сплата податку, збору  (обов'язкового  платежу)).

При цьому податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Зазначене податкове зобов'язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку. Якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок (п.5.1 ст.5 цього Закону).

Виходячи з викладеного, суд вважає, що твердження позивача щодо нарахування відповідачем збору за спеціальне водокористування є безпідставним.

У разі визначення податкового зобов'язання контролюючим органом платник податків зобов'язаний погасити нараховану суму податкового зобов'язання протягом 10 календарних днів від дня отримання податкового повідомлення, крім випадків  коли  протягом  такого  строку  такий  платник  податків розпочинає процедуру апеляційного узгодження.

Докази апеляційного узгодження або оскарження в судовому порядку визначених податковим органом зобов'язань відсутні, сторонами не подані.

Відповідно до п.п. 5.4.1 п.5.4 ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у встановлені строки, визнається сумою податкового боргу платника податків (відповідача).

У відповідності з Інструкцією про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 18.07.05 № 276,  з метою обліку нарахованих і сплачених сум платежів до бюджету органами державної податкової служби відкриваються особові рахунки за кожним платником податків та кожним видом платежу, які повинні сплачуватись таким платником.

У картках особових рахунків платників податків відображаються умови справляння платежу та дані про платника податків, стан розрахунків платника з бюджетом (суми нарахованого та сплаченого платежу, пені, штрафних (фінансових) санкцій, плати за кредит щодо розстрочених (відстрочених) податкових зобов’язань, суми податкового боргу, надміру та/або помилково сплачені, та суми, заявлені до відшкодування, й інше).

Виходячи з наведених норм, суд вважає, що відповідачем правомірно ведеться облік нарахованих сум збору за спеціальне використання водних ресурсів та відображена заборгованість позивача перед бюджетом по сплаті збору за спеціальне використання водних ресурсів.

Посилання позивача на той факт, що він не є платником зазначеного збору, суд не приймає як таке, що суперечить нормам чинного законодавства та фактичним обставинам  справи.

Відповідно до ст. 42 Водного кодексу України водокористувачами в Україні можуть бути підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства. Водокористувачі можуть бути первинними і вторинними. Первинні водокористувачі - це ті, що мають власні водозабірні споруди і відповідне обладнання для забору води. Вторинні водокористувачі (абоненти) - це ті, що не мають власних водозабірних споруд і отримують воду з водозабірних споруд первинних водокористувачів та скидають стічні води в їх системи на умовах, що встановлюються між ними.

Правила щодо спеціального водокористування визначені ст. 48 Водного кодексу України, а саме: спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Не належать до спеціального водокористування: пропуск води через гідровузли (крім гідроенергетичних); подача (перекачування) води водокористувачам у маловодні регіони; усунення шкідливої дії вод (підтоплення, засолення, заболочення); використання підземних вод для вилучення корисних компонентів; вилучення води з надр разом з видобуванням корисних копалин; виконання будівельних, днопоглиблювальних і вибухових робіт; видобування корисних копалин і водних рослин; прокладання трубопроводів і кабелів; проведення бурових, геологорозвідувальних робіт; інші роботи, які виконуються без забору води та скидання зворотних вод.

Згідно норм ст.49 Водного кодексу України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу, який видається в установленому цією статтею порядку.

У дозволі на спеціальне водокористування встановлюються ліміт забору води, ліміт використання води та ліміт скидання забруднюючих речовин. Спеціальне водокористування є платним.

Платниками збору за спеціальне використання водних ресурсів є підприємства, установи та організації незалежно від форми власності, їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також громадяни-підприємці, які використовують воду, отриману шляхом забору води (первинні водокористувачі) та/або з водозабірних споруд первинних водокористувачів (вторинні водокористувачі), та користуються водами для потреб гідроенергетики, водного транспорту і рибництва (ст.30 Водного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснює водопостачання питної води в місті Павлограді в обсягах, необхідних для потреб населення, бюджетних і юридичних організацій міста, а також скидання стічних вод, для чого має відповідні засоби.

Між позивачем та державним міжрайонним підприємством водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас" (виробник) укладений договір № 3 від 03.01.06 про постачання питної води, відповідно до умов якого виробник зобов'язується постачати позивачеві (споживач за договором) питну воду, яку позивач отримує для потреб населення та транспортування для потреб бюджетних та юридичних організацій абонентів виробника.

15.06.05 Державним управлінням екології і природних ресурсів у Дніпропетровській області в установленому порядку позивачеві виданий дозвіл на спеціальне водокористування № 01407 на строк з 01.07.05 по 01.07.08.

На підставі наведеного, виходячи з предмету діяльності позивача, суд вважає, що позивач є вторинним водокористувачем в розумінні положень Водного кодексу України і є платником збору за спеціальне використання водних ресурсів, внаслідок чого на нього розповсюджуються положення Порядку справляння збору за спеціальне використання водних ресурсів та збору за користування водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1494 від 16.08.99.

Наказом Міністерства фінансів України, Державної податкової адміністрації України, Міністерства економіки України, Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 01.10.99 № 231/539/118/219 затверджено Інструкцію про порядок обчислення і справляння збору за спеціальне використання водних ресурсів та збору за користування водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту.

У відповідності з п.4.1 Інструкції об'єктом обчислення збору за спеціальне використання водних ресурсів є фактичний обсяг води, який використовують водокористувачі, з урахуванням обсягу втрат води в їх системах водопостачання.

Обсяг використаної води визначається водокористувачами самостійно на підставі даних первинного обліку за показниками вимірювальних приладів.

Водокористувачі самостійно обчислюють збір за спеціальне використання водних ресурсів та збір за користування водами для потреб гідроенергетики щоквартально наростаючим підсумком з початку року, виходячи з обсягів фактично використаної води (підземної, поверхневої, отриманої води, в установленому законодавством порядку, від інших водокористувачів) з урахуванням обсягу втрат води в їх системах водопостачання, установлених лімітів, нормативів збору та коефіцієнтів.

У відповідності з зазначеною Інструкцією позивачем самостійно визначається розмір збору за спеціальне використання водних ресурсів, складаються відповідні розрахунки, які подаються відповідачеві.

З огляду на викладене, суд не вбачає в діях відповідача щодо обліку нарахованих і сплачених позивачем сум збору за спеціальне використання водних ресурсів, а також здійснення контролю за справлянням відповідних платежів до бюджету порушень діючого законодавства, внаслідок чого суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Керуючись ст.94, ст.ст. 160-163  Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Дана постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені  ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

І.Ю. Добродняк

17.05.07

Згiдно з оригіналом

Помічник судді
Н.Ф. Голов'яшкіна