ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"17" липня 2007 р.
Справа №  3/249

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Н. В. Болгар розглянув у судовому засіданні 17.07.07 о 17:10  адміністративну справу № 3/249

за позовом:  Відкритого   акціонерного  товариства "Укртелеком", від імені якого діє Кіровоградська філія відкритого акціонерного товариства  "Укртелеком";

до відповідача:    Державної інспекції з контролю за цінами в Кіровоградській області;

про визнання нечинним  рішення № 30 від 16.06.07,

за участю:

секретаря судового засідання Кузьмичової О.О.;

представників

позивача - начальника відділу правового забезпечення Кіровоградської філії ВАТ "Укртелеком" Кіріченка С.В., довіреність № 4535 від 08.07.05;

позивача - провідного юрисконсульта Кіровоградської філії ВАТ "Укртелеком" Майнард Н.О., довіреність № 25 від 01.01.06;

відповідача - головного державного інспектора відділу контролю цін на ринках монопольних утворень Покотило О.О., довіреність № 12-02 від 09.01.07;

відповідача - завідувача сектором організаційно-аналітичної та правової роботи Бондаренко Г.М., довіреність № 10-02 від 09.01.07.

Відкрите акціонерне товариство "Укртелеком", від імені якого діє Кіровоградська філія, (далі по тексту - ВАТ "Укртелеком") звернулося до господарського суду в порядку адміністративного судочинства з позовною заявою, у якій просить визнати нечинним рішення Державної інспекції з контрою за цінами в Кіровоградській області (далі по тексту - Держцінінспекція) № 30 від 16.06.07 про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін.

Відповідач позов заявника не визнає, посилаючись на

здійснення контролю та прийняття рішення в межах встановлених законодавством повноважень;

додержання порядку проведення перевірок та відсутність норми, що встановлює строк надсилання акту перевірки;

невірне визначення ВАТ "Укртелеком" дати, з якої тарифи, затверджені рішенням НКРЗ № 258 від 05.05.06, оприлюднене 19.07.06,  підлягають застосуванню тільки з 19.07.06 - дати доведення інформації до споживачів (у тому числі населення), оскільки, виходячи із ст. 8, ст. 57 Конституції України, ч. 1 ст. 39 Господарського кодексу України, норм ст. ст. 12, 22 Закону України "Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування, ст. 1 Закону України "Про засади регуляторної політики у сфері господарської діяльності", ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів", ст. 6 Указу Президента України "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади", п. 15 "Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що  зачіпають права, свободи та інтереси громадян або мають міжвідомчий характер", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 731 від 29.12.1992 р., ст. 1 Указу Президента України "Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правих актів та набрання ними чинності", ст. 32 Закону України "Про телекомунікації", п.п. 28, 31 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.05 № 720, міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, органи господарського управління і контролю направляють до виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування, у протилежному випадку нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали законної чинності і не можуть застосовуватись;

стосовно питання платності здійснення послуги з надання розшифровок за зверненням споживача за той розрахунковий період, до якого споживач має претензії, то така послуга має надаватися безоплатно, і це передбачено п. 28 Правил.

Представники позивача просять визнати позов поданим обґрунтовано і задовольнити його; представники відповідача вважають відсутніми підстави для задоволення позову і просять відмовити заявнику у його вимогах.

При розгляді матеріалів справи, заслуховуванні пояснень представників сторін господарський суд встановив наступне.

19.06.07 до Кіровоградської філії ВАТ "Укртелеком", а 20.06.07 до  ВАТ "Укртелеком" та Новоукраїнського центру зв'язку № 6 Кіровоградської філії ВАТ "Укртелеком" разом із претензією № 897-04 від 18.06.07 надійшли примірники рішення Держцінінспекції № 30 від 16.06.07, яким у ВАТ "Укртелеком" вилучаються в доход державного бюджету 1 892 грн. 28 коп. (необґрунтовано одержана виручка) і, штраф у сумі 3 784 грн. 56 коп. в результаті встановлення після розгляду акту перевірки Новоукраїнського вузла центру зв'язку № 6 Кіровоградської філії ВАТ "Укртелеком" порушення державної дисципліни цін при застосування Граничних тарифів на загальнодоступні телекомунікаційні послуги до їх офіційного оприлюднення, та при отриманні коштів від споживачів за надання розшифровок, нарахованих до оплати сум за надані послуги електрозв'язку за особистим зверненням споживачів, вимог ст. 57 Конституції України, Закону України "Про ціни і ціноутворення". п. 16 ч. 1, ст. 32 Закону України "Про телекомунікації", п. 15 "Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 р. № 731, рішення НКРЗ України від 05.05.06 № 258 "Про затвердження Граничних тарифів на загальнодоступні телекомунікаційні послуги", наказ Держкомзв'язку України від 07.06.06 № 120 "Про затвердження граничних тарифів на основні послуги електрозв'язку", ст. 14 Закону України "Про ціни і ціноутворення".

Акт перевірки, на який містить посилання оспорюване рішення, був одержаний позивачем у той день, коли він звернувся до господарського суду - 22.06.07, тобто вже після одержання рішення № 30 від 16.06.07.

Господарський суд погоджується із викладеними відповідачем у запереченнях на позов твердженням, що законодавство не встановлює терміну, у якій акт перевірки вручається або надсилається суб'єкту перевірки.

Однак, як вірно зазначив позивач, названими діями відповідач позбавив його права на участь у прийнятті рішення та порушив принцип рівності перед законом, про які йдеться у п. п. 7, 9 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дії Держцінінспекції, що передують прийняттю рішення, регламентуються Інструкцією про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних)  санкцій органами державного контролю за цінами", затвердженої наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України від 03.12.01 № 298/519, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.01 за № 1047/6238.

Відповідно до п. п. 3. 1, 3.3 названої Інструкції, Держцінінспекція приймає рішення про вилучення сум економічних та фінансових (штрафних) санкцій у порядку, передбаченому законодавством; підставою для прийняття таких рішень є акти перевірок, які підписуються посадовими особами органів державного контролю за цінами, що здійснюють перевірки, і керівниками, головними (старшими) бухгалтерами суб'єктів господарювання, що перевіряються; у разі незгоди з фактами, викладеними в акті, керівник, головний (старший) бухгалтер підписують акт і можуть зробити запис про свої заперечення, одночасно додати письмові пояснення і мотивувальні документи; один примірник акта передається керівникові перевіреного суб'єкта; у разі відмови посадових осіб суб'єктів господарювання, що перевіряються, підписати акт, посадові особи органів державного контролю за цінами роблять про це відмітку в акті перевірки; у цьому випадку один примірник акта передається до канцелярії перевіреного суб'єкта господарювання за вхідним номером або надсилається поштою з повідомленням про вручення.

Докази того, що керівник, головний (старший) бухгалтер суб'єкта господарювання, що перевірявся, відмовились підписати акт перевірки № 6 від 15.06.07, в результаті чого Держцінінспекція вимушена була надіслати його поштою з повідомленням про вручення, відсутні.

Як вбачається із акту перевірки № 6 від 15.06.07, всі суми вибірок проводилися з рахунків в електронному вигляді за допомогою програми "Telnet-10.90.1.9", де зазначено нарахування за кожний місяць, проплата абонентом послуг електрозв'язку і борг на кінець кожного місяця, за участю працівника центру.

Відповідно до п. 3.2 названої вище Інструкції, акти перевірок має зазначатися сума необґрунтовано одержаної виручки з доданням розрахунків, на яких ґрунтується обчислення зазначеної суми, з посиланням на документи первинного бухгалтерського обліку, згідно з якими вони здійснюються.

Дані результатів перевірки, оформлені актом № 6 від 15.06.07, не містять посилання на документи первинного бухгалтерського обліку.

Підстави для встановлення даних про суми на підставі програми, яка за твердженням ВАТ "Укртелеком" є  синтетичним електронним документом, розробленим підприємством самостійно і складеним на підставі первинних документів, Держцінінспекція не виклала. Дані про відмову службових осіб центру зв'язку № 6 надати документи первинного бухгалтерського обліку, у акті перевірки відсутні.

Вказуючи у письмових доповненнях до заперечень на позов про необхідність витребування у позивача для всебічного та повного розгляду справи копії первинних бухгалтерських документів про сплату сум, які було виставлено споживача та сплачено за телекомунікаційні послуги за період з 15.07.06 по 19.07.06 Новоукраїнським центром № 6, відповідач не врахував того, що здійснення перевірки за такими документами є його обов'язком як і доведеність правомірності свого рішення за ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Між сторонами не існує спору щодо того, чи співпадають дані первинних бухгалтерських документів із даними програми "Telnet-10.90.1.9", та щодо конкретної суми правопорушень, тому відсутня необхідність доведення таких даних. Позивач оспорює правомірність визначення суми необґрунтовано одержаної ним сум за даними, які не є документами бухгалтерського обліку. Обов'язком Держцінінспекції є доведеність правомірності дій при визначенні сум, які вона вважає необґрунтовано одержаною виручкою у спосіб, зазначений в акті перевірки. Таке господарському суду відповідачем не доведено.

ВАТ "Укртелеком" не погодилося із рішенням  № 30 від 16.06.07 з тих підстав, що ним не порушувалося законодавство при одержанні сум від споживачів за надані послуги і такі суми не є необгрунтовано (додатково) одержаною виручкою.

Згідно з п. п. 2, 7, 12, 21, 23 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про телекомунікації" Національна комісія  з питань регулювання зв'язку (НКРЗ) видає нормативні акти з питань, що належать до її компетенції, здійснює відповідно до закону тарифне регулювання у сфері телекомунікацій, приймає у межах своєї компетенції рішення, які є обов'язковими для виконання суб'єктами ринку телекомунікацій, розробляє та затверджує у межах своєї компетенції Регламент НКРЗ, а також інші нормативно-правові акти, видає офіційний друкований орган і публікує в ньому нормативно-правові акти, відомості, передбачені цим Законом, та іншу інформацію.

У пунктах 1.1, 4.19 (підп. "д"), 14.2, 14.3 Регламенту НКРЗ, затвердженого наказом НКРЗ № 1 від 17.05.05, визначено, що НКРЗ є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який підконтрольний Президенту України; рішення тарифного регулювання у сфері телекомунікацій, прийняті в межах повноважень НКРЗ є обов'язкові для виконання всіма суб'єктами ринку телекомунікацій; рішення НКРЗ після прийняття їх у встановленому порядку в тижневий термін з моменту підписання розміщують на офіційному веб-сайті НКРЗ і публікуються у черговому номері Інформаційного бюлетеня НКРЗ.

Рішенням № 258 від 05.05.06 НКРЗ затверджені граничні тарифи на загальнодоступні телекомунікаційні послуги за період з 15.07.06 по 31.10.06 включно.

Граничні тарифи були оприлюднені на сайті НКРЗ, про що зазначено у листі Міністерства юстиції України  від 24.01.07 № 24-50-3861.

Назване рішення прийняте відповідно до ст. 18 Закону України "Про телекомунікації", підп. 12. п. 4 Положення про НКРЗ, затвердженого Указом Президента України від 21.08.04 № 943.

У п. 2 рішення НКРЗ № 258 від 05.05.06 вказано про подання його на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України у установленому порядку.

За ст. 117 Конституції України нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.

Державна реєстрації названого рішення здійснена Міністерством юстиції України 29.06.06 за № 766/12640.

Відповідно до ст. ст. 2, 3 Указу Президента України від 03.10.1992 № 493/92 "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю здійснює Міністерство юстиції України, і такі нормативно-правові акти набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку для надання їм чинності.

Пунктами 4.4., 5.8 наказу Мін'юсту України від 12.04.05 № 345/5 "Про вдосконалення порядку державної реєстрації нормативно-правових актів у Міністерстві юстиції України та скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.05 за № 381/10661, нормативно-правові акти, які занесені до державного реєстру, набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку набрання ними чинності; після включення нормативно-правового акта до Єдиного державного реєстру і присвоєння йому реєстраційного коду  Департамент систематизації (Міністерства юстиції України) передає нормативно-правовий акт для опублікування в бюлетені "Офіційний вісник України".

Згідно із частиною третьою ст. 12 Закону України "Про  засади державної регуляторної політики у сфері господарських відносин" регуляторні акти, прийняті центральними органами виконавчої влади, офіційно оприлюднюються в "Офіційному віснику" та у газеті "Урядовий кур'єр" не пізніш як у десятиденний строк після їх державної реєстрації або прийняття та підписання, у випадку, якщо ці регуляторні акти не підлягають державній реєстрації.

Тобто, виходячи із викладеного, набрання чинності нормативно-правовим актом пов'язане із датою реєстрації, а не із публікацією його в бюлетені "Офіційний вісник України".

Суб'єктами ринку телекомунікацій, як то визначено у ст. 1 Закону України "Про телекомунікації" є оператори, провайдери телекомунікацій, споживачі телекомунікаційних послуг, виробники та/або постачальники технічних засобів телекомунікацій.

Той факт, що Міністерство юстиції України оприлюднило рішення НКРЗ № 258 від 05.05.06, у віснику "Офіційний вісник України" № 27 19.07.06, не є підставою вважати, що таке рішення не набрало законної сили після закінчення 10 днів після його реєстрації і є необов'язковим для виконання всіма суб'єктами ринку телекомунікацій.

"Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер", затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 р.  № 731, на п. 15 якого  посилається відповідач у відзиві на позов, застосовується щодо державної реєстрації нормативно-правових актів будь-якого виду (постанови, накази, тощо), якщо в них є одна або більше норм, що зачіпають соціально-економічні, політичні, особисті та інші права, свободи й законні інтереси громадян, проголошені й гарантовані Конституцією та законами України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколами до неї, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надано Верховною радою України, та acquis communautaire, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації; мають міжвідомчий характер, тобто є обов'язковими для інших міністерств, органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, а також підприємств, установ і організацій, що не входять до сфери управління органу, який видав виконавчий документи.

Указ Президента України "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади"  від 03.10.1992 № 493/92 має вищу юридичну силу ніж постанова Кабінету Міністрів України  від 28.12.1992 р.  № 731. Державна реєстрація нормативно-правових актів, про які йдеться у п. 1 "Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади", здійснюється відповідно до названого Указу Президента України, тому Положення, затверджене названою постановою Кабінету Міністрів України не може протирічить Указу Президента України.

Посилання Держінспекції з контролю за цінами на Указ Президента України від 10.06.1997 № 503/97 "Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів на набрання ними чинності" у запереченнях на позов є безпідставним, так як у такому Указі Президента України йдеться про нормативно-правові акти , що їх приймають Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України.

Вказуючи на те, що за п. 15 "Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 р.  № 731, порушення вимог про направлення для виконання нормативно-правових актів лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування є підставою вважати, що нормативно-правові акти не набрали чинності і не можуть застосовуватись, Держінспекція з контролю за цінами не виклала обґрунтування того, чому вона вважає, що нормативно-правовий акт все ж таки набрав законної сили, на її думку,  з 19.07.06, тобто дати його публікації у віснику "Офіційний вісник України" і саме з цієї дати, а не з 15.07.06, мають діяти граничні тарифи на загальнодоступні телекомунікаційні послуги.

Не доведено відповідачем і те, що рішення НКРЗ № 258 від 05.05.06 зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян, передбачені у Конституції України.

Закону України "Про телекомунікації" не містить таких термінів як "людина", "громадянин",  "населення".

Одним із суб'єктів ринку телекомунікацій, як вбачається із ст. 1 названого Закону, є споживач телекомунікаційних послуг - юридична або фізична особа, яка потребує, замовляє та/або отримує телекомунікаційні послуги для власних потреб; споживач телекомунікаційних послуг є абонентом, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває у його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі; абонентною платою є не граничний тариф, а фіксований платіж, який може встановлювати оператор телекомунікацій для абонента за доступ на постійні основі до своєї телекомунікаційної мережі незалежно від факту отримання послуг.

Те, що відповідно до ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право на інформацію про продукцію (послуги), зокрема про ціну (тариф) продукції (послуги), як про те зазначає відповідач у письмових запереченнях на позов, є беззаперечним фактом.

Повноваженнями Держцінінспекції є перевірка додержання суб'єктом господарювання державної дисципліни цін.

У разі, коли право споживача на отримання названої інформації буде порушено, він має право на захист такого права у способи, встановлені законодавством.

Підстави, за яких Держцінінспекція, вважає порушеним право споживачів на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про послугу, зокрема даних про ціну (тариф), а себе особою, яка повинна доводити порушення такого права зі сторони позивача, першою господарському суду не доводилися.

Розрахунки за телекомунікаційні послуги здійснюються на умовах договору про надання телекомунікаційний послуг між оператором, провайдером телекомунікацій та споживачем або без договору за готівкову оплату за допомогою карток тощо в разі одержання споживачем замовлення за передоплатою (авансованої) послуги за тарифами, затвердженими згідно із законодавством.

Одержання абонентами (споживачами) телекомунікаційних послуг за плату від операторів, провайдерів телекомунікацій, якими такі послуги надаються у сфері їх господарської діяльності, не відносяться до прав, свобод, та обов'язків людини і громадянина, про які йдеться у розділі ІІ Конституції України. Відносини споживачів із операторами, провайдерами телекомунікацій щодо надання, отримання послуг, розрахунків за них є правочинами, що регулюються нормами Закону України "Про телекомунікації", Цивільного кодексу України, Господарським кодексом України.

Таким чином, рішення НКРЗ № 258 від 05.05.06 набрало чинності через 10 днів після його реєстрації Міністерством юстиції України 29.06.06 за № 766/12640 і є обов'язковим після набрання чинності для виконання всіма суб'єктами ринку телекомунікацій.

Підстави, за яких позивач мав застосовувати граничні тарифи не з 15.07.06, а з 19.07.06, тобто з дати публікації  рішення (а не наказу, як зазначено у актах перевірок) НКРЗ № 258 від 05.05.06,  Держінспекцією з контролю за цінами не доведені, як не доведена правомірність визначення суми "необґрунтованої" виручки - 24 196 грн. 46 коп.

Крім того, господарський суд враховує те, що вважаючи рішення НКРЗ № 258 від 05.05.06 таким, що доведено до відома населення при опублікуванні його 19.07.06 у віснику "Офіційний вісник України", відповідач фактично не доводить дати набрання чинності таким рішенням для інших, крім населення, осіб.

У листі Міністерства юстиції України від 24.01.07 № 24-50-3861, на який посилається Держцінінспекція у своїх запереченнях, йдеться про набрання Граничними тарифами чинності з 15.07.06.

З вищевикладеного випливає, що порушення законодавства ВАТ "Укртелеком" при визначенні дати, з якого ним застосовані тарифи. про які йдеться у рішенні НКРЗ від 05.05.06 № 258, відсутні.

Порядок надання та отримання телекомунікаційних послуг, порядок розрахунків за такі послуги регулюються ст. ст. 63, 68 Закону України "Про телекомунікації".

Правом споживача телекомунікаційних послуг є безоплатне отримання від оператора, провайдера телекомунікацій рахунків за надані телекомунікаційні послуги, що встановлено у п. 16 ст. 32 Закону України "Про телекомунікації".

Докази того, що такі послуги надавалися позивачем за плату, відсутні.

Пункт 16 ч. 1 ст. 32 Названого Закону встановлює, що за особистим зверненням споживача з урахуванням технічної можливості обладнання телекомунікаційної мережі нарахована до оплати сума за надані послуги повинна бути розшифрована тільки за той розрахунковий період, до якого споживач має претензії, із зазначенням номеру абонента, якого викликав споживач, виду послуги, часу початку і закінчення кожного сеансу зв'язку,  обсягу наданих послуг, суми коштів до сплати за кожен сеанс зв'язку.

Фактично йдеться про послугу щодо розшифровки суми, зазначеної у рахунках за надані телекомунікаційні послуги не взагалі, а за розрахунковий період, до якого споживач має претензії.

Надання безоплатно рахунків за телекомунікаційні послуги не є підставою вважати, що безоплатно надаються і послуги з розшифровки  суми, зазначеної у рахунках за надані телекомунікаційні послуги розрахунковий період, до якого споживач має претензії.

Господарський суд вважає обгрунтованим твердження позивача у "доповненні до пояснення", наданого  17.07.07 про те, що ст. 30 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" визначає Держкомпідприємництво як спеціально уповноважений орган центральної виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері підприємництва, і покладення саме на нього роз'яснювальної функції у сфері регуляторної політики; покладення на Міністерство юстиції України п.п. 14 п. 4 Положенням про нього, затвердженого Указом Президента України від 30.12.1997 р. № 1396/97, обов'язку надання роз'яснення чинного законодавства державним органам, підприємствам, установам і організаціям, підготовки правових висновків з відповідних питань; відсутність у Державної інспекції з контролю за цінами права трактувати та надавати роз'яснення щодо регуляторних актів і порядку їх застосування.

За результатами судового засідання господарський суд прийшов до висновку про відсутність підстав вважати, що суми, одержані ВАТ "Укртелеком" з надання послуг з розшифровки названих сум є необґрунтовано одержаною ВАТ "Укртелеком" виручкою, одержаною в результаті порушення державної дисципліни цін, відсутні, а отже  відсутні і підстави для визнання правомірності рішення відповідача про вилучення в доход державного бюджету штрафу у двократному розмірі необґрунтовано  одержаної суми виручки.

Згідно з ч. 3 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Правомірність прийнятого рішення № 30 від 16.06.07 Держінспекцією з контролю за цінами не доведена.

Позов ВАТ "Укртелеком" підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати ВАТ "Укртелеком" у вигляді сплати до державного бюджету 3 грн. 40 коп. державного мита присуджуються йому з Державного бюджету.

Керуючись ч. 1 ст. 94, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 160, ст. 163,  ч. ч. 1-4 ст. 254, ст. 258, п. 6 "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати нечинним рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Кіровоградській області №  30 від 16.06.07.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" (адреса: м. Київ, бул. Т. Шевченка, 18; і. код 21560766), від імені якого діє Кіровоградська філія ВАТ "Укртелеком" (адреса: м. Кіровоград, вул. Гоголя, 72, і. к. 2211233) 3 грн. 40 коп. судового збору.

4. Виконавчий лист про стягнення судового збору видати за заявою позивача після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Після одержання заяви позивача про видачу виконавчого листа направити виконавчий лист про стягнення судового збору до державної податкової адміністрації у Кіровоградській області.

6. Копії постанови направити сторонам.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але не була у встановлений строк подана апеляційна скарга, постанова набирає чинності після закінчення  строку для подання апеляційної скарги.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі  відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня  складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, і копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Кіровоградської області.

Суддя

підписано 20.07.07 10:00