ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.07 р.                                                                             Справа № 34/206а

Господарський суд Донецької області у складі судді Кододової О.В. при секретарі судового засідання Тараненко Т.О.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду адміністративну справу

за позовом: Відкритого акціонерного товариства “Сілур” м. Харцизьк

до відповідача: Державної податкової інспекції у м. Харцизьку

про скасування  податкового повідомлення-рішення № від 26.05.2004 року у частині нарахування податкових зобов’язань на суму 1233572грн.

від позивача – Калина П.Г. (за дорученням)

від відповідача – Кияшко І.С., Литвин Г.В., Шевченко Т.А., Малеєва Т.О. (за дорученнями)

у засіданні приймав участь судовий бухгалтер – експерт Машиніченко О.А.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов Відкритим акціонерним товариством “Сілур” м. Харцизьк до Державної податкової інспекції у м. Харцизьку про скасування  податкового повідомлення-рішення № від 26.05.2004 року у частині нарахування податкових зобов’язань на суму 1233572грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на  те, що за результатами попереднього акту перевірки від 24.04.2003року №677/23-111-100191046 відповідачем були зменшені збитки та скоригований валовий дохід за 1,2,3 квартали 2003року на суму 387419,77грн. по продажу нерезиденту товару за ціною нижчою за звичайні; зменшені валові витрати на суму 109619,80грн. по проведенню загальних зборів акціонерів; виключена з валових витрат заробітна плата на суму 1 595 341,35грн. виплачена працівникам, які були зайняті на виготовленні основних фондів призначених для власних виробничих потреб; зменшено амортизацію на суму 190155,55рн, яка нарахована на безкоштовно отримані основні фонди, які віднесені до 3 групи основних фондів.

На думку позивача зазначені порушення вплинули на визначення податкового зобов’язання по наступному акту перевірки від 31.12.2003 року №2561/23-1/00191046 у якому, крім того, було встановлено заниження оподаткованого прибутку по кредиторській заборгованості відповідно до п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств, що вплинуло на донарахування податку на прибуток у розмірі 422257грн. та штрафної санкції у розмірі 333805,6грн.

Позивач зазначає, що постановою господарського суду Донецької області від14.04.2006року  по справі №28/323а скасоване податкове повідомлення – рішення  №/2 від 26.05.2004року  у частині визначення суми податкового зобов’язання  з податку на прибуток на загальну суму  15184992,40грн., у тому числі основного платежу  7991091грн. та штрафних санкцій у розмірі 7193901,40грн.

Позивач посилається на те, що донарахування податку на прибуток на загальну суму 1233572грн.  в тому числі податкового зобов’язання з податку на прибуток у розмірі 687540грн. та штрафної санкції 546032грн., він  по справі №28/323а не оспорював.

Відповідач  у запереченнях від 03.08.2006року (вхід.№02-41/28920) проти позову заперечує та зазначає, що ним обґрунтовано зроблено висновок щодо збільшення валових витрат у сумі 109619,80грн. від послуг, отриманих від ТОВ “Українська реєстраційна компанія”, оскільки відповідно до п.5.1 ст. 5 Закону України від 22.05.1997р. №283/97-ВР “Про оподаткування прибутку” до валових витрат відносяться витрати платника податку у  грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості витрат товарів, робіт, послуг), які придбаваються таким платником податку для подальшого використання у власній господарській діяльності. Послуги  з організації та участі в проведенні загальних зборів акціонерів, абонплата, послуги із здійснення корпоративних операцій з цінними паперами, консолідацією емісій цінних  паперів не є витратами, які пов’язані з веденням господарської діяльності підприємства.

Відповідач зазначає, що позивачем в розрахунок 5% та до складу  валових витрат по рядку 24 Декларації про прибуток підприємств були включені нарахування  по заробітній платні  слюсарям-ремонтникам, крім того, позивачем  по рядку 12 Декларації про прибуток підприємств до складу валових витрат так саме були включені витрати, пов’язані з нарахуванням заробітної плати та нарахування на соціальні заходи слюсарям-ремонтникам. В результаті чого, позивачем не обґрунтовано двічі віднесено заробітну плату слюсарям-ремонтникам.

Відповідач вказує, що позивач отримав основні засоби  безкоштовно та при цьому не поніс будь-яких витрат на отримання даних основних засобів позивач не має права на нарахування  амортизаційних відрахувань.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до пункту 2-1 розділу 7 “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України.

Вислухавши у судовому засіданні представників позивача, відповідача,  дослідивши та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов підприємства підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідачем проведена документальна перевірка дотримання вимог податкового законодавства ВАТ “Сілур” за період з 01.02.2003р. по 30.09.2003р., за результатами якої був складений акт від 31.12.2003 року №2561/23-1/00191046.

На підставі акту від 31.12.2003 року №2561/23-1/00191046 відповідачем було прийняте податкове повідомлення – рішення  №/2 від 26.05.2004року,  яким  було визначено суму податкового зобов’язання  з податку на прибуток на загальну суму  16418564,40грн., у тому числі основного платежу  8678631грн. та штрафних санкцій у розмірі 7739933,40грн., яке оспорюється позивачем у частині нарахування податкових зобов’язань на загальну суму  1233572грн., яка складається із  податкового зобов’язання  з податку на прибуток у розмірі 687540грн. та штрафної (фінансової) санкції у розмірі 546032грн.

Враховуюче те, що донарахування податку було здійснено відповідачем по декільком господарським операціям. Дослідження первинних бухгалтерських документів у яких  відображені господарські операції, потребує спеціальних знань,  господарський суд  ухвалою від 03.08.2006року призначив проведення економічної експертизи у справі .

Перед експертом судом поставлені наступні питання : Чи підтверджуються документально висновки акту перевірки від 24.04.2003року №677/23-111-100191046 про завищення позивачем від’ємного значення об’єкту оподаткування, що переносяться на наступні податкові періоди на суму 3341,4тис.грн. , в тому числі по періодам: за 2 квартал 2002року +1120,7, 3 квартал +1376,9, 4 квартал 622,5, січень 2003року 221,3; виходячи із господарських операцій які оспорює позивач. Чи відповідають висновки акту перевірки від 31.12.2003 року №2561/23-1/00191046 про результати  документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства ВАТ “Сілур” за період з 01.02.2003р. по 30.09.2003р., здійсненої відповідачем, в частині визначення податкових зобов’язань з податку на прибуток у розмірі 687540грн. стану фінансово-господарської діяльності підприємства? Яким чином зменшення від’ємного значення об’єкту оподаткування здійснене відповідачем по акту від 24.04.2003року вплинуло на визначення бази оподаткування. У разі правомірності донарахування податку на прибуток визначити суму штрафних санкцій.

З висновку експерта №145/24 від 15.02.2007року вбачається, що по першому питанню  висновки акту перевірки про завищення позивачем від’ємного значення об’єкту оподаткування, що переноситься на наступні податкові періоди на суму 3341,4тис.грн., в тому числі по періодам за 2 квартал 2002р. + 1120,7тис.грн., 3 квартал + 1376,9тис.грн., 4 квартал 622,5тис.грн., січень 2003р. 221,3тис.грн. не підтверджуються. По другому питанню експертом встановлено, що висновки акту перевірки в частині визначення податкових зобов’язань з податку на прибуток у розмірі 687540грн. не відповідають стану фінансово - господарської діяльності підприємства. Зменшення від’ємного значення об’єкту оподаткування здійснене відповідачем по акту від 24.03.2003р. вплинуло на визначення бази оподаткування шляхом її збільшення на 2291800грн. у відповідності до п.2.4.1 акту  від 31.12.2006р. №2561/23-1/00191046. По третьому питанню експерт повідомив, що  розрахунок суми штрафних санкцій не проводиться оскільки наданими експерту документами не підтверджується сума донарахування податку на прибуток, що була визначена актом від 31.12.2006р. №2561/23-1/00191046.

Відповідач у акті перевірки (т.1 а.с.82) встановив, що позивачем у порушення п.п.7.4.1, п.п.7.4.3  п.7.4 ст.7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” занижений скоригований валовий дохід за 1,2,3 квартали 2002року у сумі 387419,77грн. Відповідач у акті перевірки зазначає, що позивачем дохід отриманий від продажу товарів в один день пов’язаним особам – нерезидентам, був визначений для включення до складу валових доходів, виходячи із договірної ціни, яка менша за „звичайну” ціну на такі товари, що діяли на дату такого продажу іншим нерезидентам.

У акті перевірки не зазначено по яким господарським операціям відповідачем  було визначено податкове зобов’язання.

Факти виявлених порушень податкового та валютного законодавства повинні викладатися в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

При цьому акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених у ході перевірки фактів порушень, зокрема норм податкового та валютного законодавства, а також невиконання платником податків законних вимог посадових осіб податкових органів, які проводили перевірку про що зазначено у пунктах 1.5, 1.7 „Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства” затвердженого наказом ДПА України від 10.08.2005  N 327, зареєстровано у Мін’юсті 25 серпня 2005 р. за N 925/11205.

У пункті 2.3.2 розділу 2 Порядку містяться вимоги щодо належного оформлення актів документальної перевірки, зокрема:

-  висвітлити показники, які відображаються суб'єктом господарювання  у  податковій  та  іншій  звітності,  та  фактичні показники,   виявлені  у  ході  перевірки  на  підставі  первинних документів  податкового та бухгалтерського обліку   суб'єкта господарювання   у   розрізі   періодів   у   грошових   одиницях, передбачених звітністю;

-  у разі  виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на  конкретні  пункти  і  статті  нормативно-правових актів,  що порушені платником податків,  зазначити період (місяць, квартал,   рік)   фінансово-господарської   діяльності    платника податків,  в  якому дане порушення здійснено,  при цьому додати до акта письмові пояснення  посадових  осіб  суб'єкта  господарювання щодо встановлених порушень;

- зазначити первинний  документ,  на  підставі  якого   вчинено записи   у   податковому   та   бухгалтерському   обліку  (навести кореспонденцію рахунків операцій),  та інші докази,  що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

Судом при винесенні рішення враховано, що відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 2 статті 3  Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” бухгалтерський облік є  обов'язковим  видом  обліку,  який ведеться підприємством.  Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності,  що використовують грошовий вимірник,  ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

У акті перевірки (т.1 а.с.82) відповідач не зазначив які господарські операції стали підставою для висновків щодо неправомірності визначення рівня звичайних цін платником податку при реалізації продукції нерезидентам та заниження валового доходу на суму 387419,77грн., що відповідно до  п.п. 4.2.3 п.4.2 ст.4 Закону України від 21.12.2000року №2181 “Про порядок погашення зобов'язань платників податків  перед  бюджетами та  державними цільовими фондами” унеможливлює для позивача спростування висновків акту перевірки. Тобто акт  перевірки у цій частині не може бути належним доказом встановленого порушення.

Крім того судом при винесення рішення враховано, що пункт 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції яка діяла у 2002році) передбачав, що звичайна ціна це ціна продажу товарів (робіт, послуг) продавцем, включаючи суму нарахованих (сплачених) процентів, вартість іноземної валюти, яка може бути отримана у разі їх продажу особам, які не пов'язані з продавцем при звичайних умовах ведення господарської діяльності.

При розгляді справи суд повинен виходити із законодавчих норм, які діяли не момент здійснення господарських операцій.

Платниками податку з числа нерезидентів  (п.п.2.1.2 п.2.1 ст.2 Закону) є фізичні чи юридичні особи, створені у будь-якій організаційно-правовій формі, які отримують доходи з джерелом їх походження з України, за винятком установ та організацій, що мають дипломатичний статус або імунітет згідно з міжнародними договорами України або законом.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” доход, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу.

Згідно до п.п.7.4.3  п.7.4 ст.7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” положення підпунктів 7.4.1, 7.4.2 поширюються також на операції з юридичними особами, які не є платниками податку, встановленого статтею 10 цього Закону, або сплачують податок на прибуток за іншими, ніж платник податку, ставками.

Як вбачається із матеріалів справи підприємство нерезидент (В+В Німеччина) - юридична особою, яка не є платником податку, встановленого статтею 10 Закону, тому податковий облік  взаєморозрахунки з цим контрагентом здійснюється у відповідності до приписів п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.3  п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а валові доходи позивача по розрахункам з фірмою В+В визначаються виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни.

З метою визначення документальної обґрунтованості  висновків акту перевірки щодо невідповідності цін по розрахункам з нерезидентами судом була призначена експертиза. Як вбачається із експертного висновку експертом проводилися дослідження відповідності умов формування ціни у розрахунках що відповідно до додатку №8 визначають звичайну ціну. У таблиці №1 висновку (т.2 а.с.36 зворотна сторона -  а.с.38) зроблений порівняльний аналіз номенклатури товарів і зроблений висновок, що вони  не є ідентичними (однорідними). Експертом було частково підтверджені висновки акту перевірки на суму 5767,54грн. (т.2 а.с.38) при проведенні розрахунків з пов’язаними особами по цінам які менші за звичайні. Однак це порушення не вплинуло на визначення податкового зобов’язання у зв’язку із наявністю від’ємного значення об’єкту оподаткування , що переноситься на наступні податкові періоди на суму 3341,4тис.грн. (т.1 а.с.45)

Відповідно до п.1.20 ст.1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” звичайна ціна - ціна продажу товарів (робіт, послуг) продавцем, включаючи суму нарахованих (сплачених) процентів, вартість іноземної валюти, яка може бути отримана у разі їх продажу особам, які не пов'язані з продавцем при звичайних умовах ведення господарської діяльності.

Якщо податкові органи за результатами документальних перевірок мають підстави для висновків щодо правомірності визначення рівня звичайних цін платником податку, ці органи мають право звернутися із запитом, а платник податку зобов'язаний за таким запитом надати обґрунтування рівня таких цін.

Відповідач належними доказами не довів правомірність визначення податкового зобов’язання по „звичайним” цінам. Відтак вимоги позивача в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідач у акті перевірки встановив (т.1 а.с.83), що позивач у порушення п.п.8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» відніс до складу валових витрат витрати по оплаті праці слюсарів ремонтників, чим завищенні валові витрати за період з 2-го кварталу 2002р. по січень 2003р. на 1595341,35грн. При цьому в акті перевірки зазначено, що до валових витрат також віднесені витрати на поліпшення основних фондів у межах 5% від вартості поліпшення. Це порушення встановлено по даним бухгалтерських проведень Дт91 Кт 66100, Дт 61 Кт 65230, ДТ 61 Кт 65220, Дт 91 Кт 65110, Дт 91 Кт 65320 та головної книги з урахуванням первинних документів.

У акті зазначено, що сума збільшення валових витрат (рядок 14 Декларації) при цьому порушенні складає 1595341,35грн. у тому числі:

2 квартал 2002року 428979,04грн.

3 квартал 2002року 485033,69грн.

4 квартал 2002року 511941,84грн.

1 квартал 2003року 169386,78грн.

Відповідно до п.п.8.7.1 п.8.7 ст.8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” (у редакції яка діяла на момент спірних правовідносин) платники податку мають право протягом звітного року віднести до валових витрат будь-які витрати, пов'язані з поліпшенням основних фондів, у сумі, що не перевищує п'ять відсотків сукупної балансової вартості груп основних фондів на початок звітного року.

Витрати, що перевищують зазначену суму, відносяться на збільшення балансової вартості груп 2 і 3 (балансової вартості окремого об'єкта основних фондів групи 1) та підлягають амортизації за нормами, передбаченими для відповідних основних фондів.

Експертом з метою визначення сум валових витрат, що підлягають відображенню у рядку 14 декларацій були досліджені документи позивача що містять відомості про витрати пов’язані з оплатою праці та їх склад. Експертом була досліджена вся структура заробітної плати, яка була відображене позивачем у рядку 14 декларації.

Експертом в результаті дослідження бухгалтерських документів не підтверджуються висновки акту ДПІ про порушення підприємством п.п. 5.2.10, 5.3.2  ст.5  Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та завищення валових витрат на суму 1595341,35грн. витрат на виплату заробітної плати працівникам, які були зайняті на поліпшені основних фондів за період з 1-го кварталу 2002р. по січень 2003р.

Відтак вимоги позивача у цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Відповідач у акті перевірки встановив (т.1 а.с.83), що позивач у порушення п.п. 5.1 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” за 2, 3 квартали 2003р. та січень 2003р. відніс до складу валових витрат витрати на загальну суму 109619,8грн.  пов’язані з організацією загальних зборів акціонерів, абонплату, послуги з здійснення корпоративних операцій з цінними паперами, консолідація емісій цінних паперів надані ТОВ «Українська реєстраційна компанія», які за висновком відповідача не пов’язані з господарською діяльністю. Це порушення встановлене за даними бухгалтерської проводки Дт 92000012 Кт 6310000 та головної книги з урахуванням   первинних документів. Сума збільшення валових витрат (рядок 12 декларацій) по цьому порушенню складає 109619,80грн. в тому числі: 2 квартал 2002року 68461грн., 3 квартал 2002року 20579,40грн., січень 2003року 20579,40грн.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно до п.п.5.2. п.5.2 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті.

Як вбачається із наведеного переліку питань, що вирішувалися на загальних зборах акціонерів від 11.04.03р. відзначається що вказані питання, а тобто і витрати що понесені у зв’язку з організацією цих зборів, а також зборів що не відбулися у зв’язку з  відсутністю кворуму, пов’язані з організацією господарської діяльності товариства та підлягають урахуванню у складі валових витрат підприємства на підставі п.п. 5.2.1. п. 5.2 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”

Відповідно до наведеного протоколу №15 Загальних зборів акціонерів, а також договору №58/00 від 15.02.00р. з доповненнями позивач доручає, а ТОВ «Українська реєстраційна компанія» зобов’язується за винагороду  виконувати роботи щодо обслуговування та ведення реєстру власників цінних паперів, а також комплексу послуг пов’язаних з проведенням загальних зборів учасників товариства відповідно до переліку.

Відповідач у акті перевірки встановив (т.1 а.с. 83), що позивачем за період з 2-го кварталу 2002р. по січень 2003р. до складу валових витрат віднесені витрати пов’язані з організацією зборів акціонерів, а також вартість послуг по веденню реєстру власників цінних паперів ВАТ «Сілур»  у загальній сумі 109619,8грн. Згідно акту ця сума витрат встановлена на підставі проводок у головній книзі з урахуванням первинних документів. Відповідачем у результаті перевірки встановлено, що ця сума витрат підтверджена первинними документами підприємства при перевірці яких не встановлено порушень при їх складанні. Позивачем вказана сума витрат не оскаржується.

Відповідно до п.3 ст.72 КАСУ обставини,    які    визнаються   сторонами,   можуть   не доказуватися перед судом,  якщо проти цього не заперечують сторони і  в  суду  не  виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про цінні папери та фондову біржу» акція це цінний папір без установленого строку обігу, що засвідчує дольову участь у статутному фонді акціонерного товариства, підтверджує членство в акціонерному товаристві та право на участь в управлінні ним, дає право його власникові на одержання частини прибутку у вигляді дивіденду, а також на участь у розподілі майна при ліквідації акціонерного товариства. Обіг іменної акції фіксується у книзі реєстрації акцій, що ведеться товариством. До неї має бути внесено відомості про кожну іменну акцію, включаючи відомості про власника, час придбання акції, а також кількість таких акцій у кожного з акціонерів.

Крім того, згідно  до ст. 1,2, 5, 7, 8  Закону України «Про цінні папери та фондову біржу» у результаті емісії акцій емітент залучає кошти, які використовує у власній господарській діяльності а особа що купує акції набуває прав, що передбачені вказаним Законом та Статутом товариства. Тобто ведення реєстру акціонерів – осіб власників акцій (цінних паперів) що емітовані підприємством, передбачено законодавством України та Статутом. Відтак суд вважає, що випуск акцій як джерело залучення коштів пов’язаний з господарською діяльністю позивача, а облік і участь в обігу емітованих цінних паперів відноситься до господарської діяльності позивача.

Як вбачається із  п. 14.1 ст. 14  та ст. 15 Статуту позивача загальні збори акціонерів – вищій орган управління товариства до компетенції котрого відноситься прийняття рішень по організації господарської діяльності юридичної особи. Тобто  витрати підприємства на організацію загальних зборів акціонерів, на яких в тому числі передбачено вирішення питань організаційно - виробничого характеру,  відносяться до складу витрат передбачених п.п. 5.2.1. п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» і позивач правомірно відносив до валових витрат у 2, 3 кварталах 2002р. та січень 2003р. суму  109619,8грн.

Відповідач у п.2 розділу 2.3 акту перевірки (т.1 а.с.86) встановив, що позивач за період  з 01.04.2002року по 31.01.2003року у порушення п.п.8.2.2 п.8.2 ст.8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” нараховував амортизацію на основні фонди безкоштовно отримані, які відніс до 3 групи основних фондів і нараховував амортизаційні відрахування щоквартально. Завищення амортизації склало 190 155,55грн.

Відповідно до п.п.8.2.2. п.8.2 ст.8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” основні фонди підлягають розподілу за такими групами:

-          група 1 - будівлі, споруди, їх структурні компоненти та передавальні пристрої, в тому числі жилі будинки та їх частини (квартири і місця загального користування);

-          група 2 - автомобільний транспорт та вузли (запасні частини) до нього; меблі; побутові електронні, оптичні, електромеханічні прилади та інструменти, включаючи електронно-обчислювальні машини, інші машини для автоматичного оброблення інформації, інформаційні системи, телефони, мікрофони та рації, інше конторське (офісне) обладнання, устаткування та приладдя до них;

-          група 3 - будь-які інші основні фонди, не включені до груп 1 і 2.

-          група 4 - електронно-обчислювальні машини, інші машини для автоматичного оброблення інформації, їх програмне забезпечення, пов'язані з ними засоби зчитування або друку інформації, інші інформаційні системи, телефони (у тому числі стільникові), мікрофони і рації, вартість яких перевищує вартість малоцінних товарів (предметів).

Суд встановлено, що акт перевірки як зазначалося вище не може бути належним доказом встановленого порушення у цій частині тому, що не містить змісту порушення з посиланням на  конкретні  пункти  і  статті  нормативно-правових актів,  що порушені платником податків, не зазначені періоди (місяць, квартал,   рік)   фінансово-господарської   діяльності    платника податків,  в  якому дане порушення здійснено,  не зазначені первинні  документи,  на  підставі  яких  вчинені записи   у   податковому   та   бухгалтерському   обліку  (не наведена кореспонденція рахунків операцій),  та інші докази,  що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

Судом встановлено, що вказана сума амортизаційних відрахувань – 190155,55грн. нарахована на основні фонди які були отримані у результаті приєднання ТОВ «Укрметалокорд». Вказане приєднання відбулося на підставі рішення Наглядової Ради від 06.06.00р. №92.

Оскільки акт перевірки не містить відомостей про склад суми вартості основних фондів що були виключені із складу який підлягає амортизації експертом у експертному висновку був здійснений розрахунок залишкової вартості основних фондів амортизаційні відрахування по яким були виключені ДПІ з податкової звітності підприємства, розрахунок наданий у таблиці №7 висновку.

Відповідно до результатів розрахунків наведених у висновку експертизи випливає що суми амортизаційних відрахувань які актом перевірки визначені як необґрунтовано задекларовані  розраховані шляхом застосування норми амортизації 3,75% до суми 1591528,8грн. – залишкової вартості основних фондів на початок 2-го кварталу 2002р. з наступним її зменшенням на суму амортизаційних відрахувань яка нарахована у звітному податковому періоді.

Експертом було встановлено, що сума порушення яка визначена актом перевірки розрахована виходячи з відомостей про основні фонди 3-ї групи які, як випливає з акту, були підприємством безкоштовно отримані в податкових періодах що передують періоду який перевіряється. Під час здійснення перевірки відповідачем не перевірялися періоди що передують 2-му кварталу 2002р. при цьому залишкова вартість основних фондів 3-ї групи на початок 2-го кварталу 2002р. підтверджена актом попередньої перевірки.

Експертом зроблений висновок, що наданими для дослідження документами не підтверджуються висновки акту перевірки ДПІ у частині порушення підприємством п.п. 8.2.2 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що спричинило завищення амортизаційних відрахувань на 190155,55грн.

Відповідно до п.2 ст.71 КАСУ  адміністративних справах про протиправність рішень,  дій чи  бездіяльності  суб'єкта  владних  повноважень  обов'язок  щодо доказування правомірності  свого  рішення,  дії  чи  бездіяльності покладається    на   відповідача,   якщо   він   заперечує   проти адміністративного позову.

Відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував отримання позивачем основних коштів безкоштовно. Тобто відповідачем документально не доведено завищення позивачем амортизаційних відрахувань на суму 190155,55грн. та   взагалі не вказано  за   який  період  було це завищення   та  яким  чином перевіряючи дійшли такого висновку.  Відтак вимоги позивач у цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Основними засадами судочинства відповідно до ст. 129 Конституції України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Одним із принципів ( п.4 ст.7 КАСУ) адміністративного судочинства є  змагальність    сторін,    диспозитивність   та   офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Згідно до п.1ст.11 КАСУ розгляд  і  вирішення  справ  в адміністративних   судах здійснюються  на  засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними  суду  своїх  доказів  і   у   доведенні   перед   судом   їх переконливості.

Відповідно до п.4 ст.70 КАСУ обставини,   які  за  законом  повинні  бути підтверджені певними засобами доказування,  не можуть підтверджуватися  ніякими іншими  засобами  доказування,  крім  випадків,  коли  щодо  таких обставин не виникає спору.

Згідно до приписів статті 86 КАСУ суд  оцінює  докази,  які є у справі,  за своїм внутрішнім переконанням,  що ґрунтується на їх  безпосередньому,  всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно до ст.71 КАСУ кожна  сторона  повинна  довести  ті обставини,  на  яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень,  дій чи  бездіяльності  суб'єкта  владних  повноважень  обов'язок  щодо доказування правомірності  свого  рішення,  дії  чи  бездіяльності покладається    на   відповідача,   якщо   він   заперечує   проти адміністративного позову.

Відповідач  належними доказами не довів правомірність прийняття спірного податкового повідомлення – рішення № від 26.05.2004 року в частині визначення  податкового зобов’язання  з податку на прибуток у розмірі 687540грн. та штрафної (фінансової) санкції у розмірі 546032грн., з огляду на викладене позов підлягає задоволенню, а спірне податкове повідомлення  - рішення скасуванню.

Відповідно до ст. 94 КАСУ якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом  владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Постанова постановлена у нарадчій кімнаті та проголошена вступна і резолютивна  частина у судовому засіданні 15.05.2007рроку в присутності представників сторін.

Керуючись Конституцією України , ст.ст.94,159,160,162,163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства “Сілур” м. Харцизьк  до Державної податкової інспекції у м. Харцизьку про скасування  податкового повідомлення-рішення № від 26.05.2004 року у частині нарахування податкових зобов’язань з податку на прибуток на суму 1233572грн. задовольнити повністю .

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Харцизьку № від 26.05.2004 року у частині нарахування податкових зобов’язань з податку на прибуток у розмірі 687540грн. та штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 546032грн., всього на загальну суму 1233572грн.

Присудити з Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства “Сілур” (86700, Донецька область, м. Харцизьк, вул. Філатова, п/р.5365 в відділенні ПІБ у м. Харцизьку МФО 334345, ) судовий збір  у сумі 3,40 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в повному обсязі з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова виготовлена у повному обсязі 21.05.2007року

Суддя