СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04.01.07                                                                                 Справа № 16/488н-ад.

Судова колегія у складі: головуючий суддя Лісовицький Є.А., суддя: Яресько Б.В., суддя: Пономаренко Є.Ю., розглянувши матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Племінний завод «Біловодський», с. Біловодськ Луганської області

до Данилівської сільської ради Біловодського району Луганської області, с. Данилівна Біловодського району Луганської області

про визнання нечинним та скасування рішення

при секретарі судового засідання Андрущенко Г.М.,

за участю представників сторін:

віл позивача - Дубовий В.М.. довіреність   від 20.08.06 :

віл відповідача –Жуковський Є.В., дов. б/н від 06.10.06

Суть спору: позивачем заявлено вимоги: про визнання недійсним рішення Данилівської сільської ради Біловодсь кого району Луганської області № 3-2 від 22.08.06. та скасування його по вністю.

У запереченні на відзив від 15.12.06 позивач змінив позовні вимоги: просить визнати нечинним рішення Данилівської сільської ради Біловодсь кого району Луганської області № 3-2 від 22.08.06. та скасувати його по вністю.

Відповідач заперечує проти позову з мотивів, викладених у відзиві.

Сторони не досягли примирення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, оцінивши надані докази, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно рішення Данилівської сільської ради Біловодського району Луганської області № 20/2 від 16.10.2001 року та договору оренди земельної ділянки від 14 листопада 2001 року, дочірнє підприємство „Колос" ТОВ „СВФ „Агро-Нова", правонаступником якого є позивач, отримало від Данилівської сільської ради Біловодського району Луганської області в оренду земельну ділянку площею 507,5 га ріллі строком на 5 років по 1 листопада 2006 року для товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель землекористувача Деркульського кінного заводу № 63.

22 серпня 2006 року, розглянувши протест прокурора Біловодського району на рішення Данилівської сільської ради № 20/2 від 16.10.2001 року, відповідач прийняв рішення № 3-2 про скасування пунктів 4 і 5 рішення 20 сесії 23 скликання Данилівської сільської ради № 20/2 від 16.10.2001 року.

Позивач не погодився з даним рішенням та звернувся до суду з позовом про визнання нечинним рішення Данилівської сільської ради Біловодсь кого району Луганської області № 3-2 від 22.08.06 та скасування його по вністю.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України ( в редакції 1990 року), землями запасу визнаються всі землі, не передані у власність або не надані у постійне користування, але приймаючи рішення 16.10.2001 року, відповідач не порушував вимоги Земельного кодексу України ( в редакції 1990 року ) в частині надання позивачу в оренду землі, так як, вказана земельна ділянка при передачі позивачу в оренду фактично не набувала статусу земель запасу, тому, що згідно ст. 2 Земельного кодексу України переведення земель з однієї категорії до іншої здійснюється у разі зміни цільового призначення цих земель. Віднесення земель до відповідних категорій і переведення їх з однієї категорії до іншої проводиться органами, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання їх у користування.

Ніяких рішень про віднесення земельної ділянки, яка була передана позивачу, до категорії землі запасу і переведення її з однієї категорії до іншої не існує. В даному випадку земельна ділянка надавалася з метою її сільськогосподарського використання, зміна цільового призначення не відбувалася, тобто категорія земель не змінювалася.

Оцінивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Ст. 9 Земельного Кодексу України (в редакції 1990 року) вказує, що до компетенції сільських Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановденому статтями 17 і 19 цього Кодексу.

Ст. 19 Земельного кодексу України регламентує передачу сільськими Радами земельних ділянок для всіх потреб із земель сіл, а також за їх межами для будівництва у сфері послуг, сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби.

В даному випадку сільська рада не мала права передавати в користування землі запасу, оскільки ст. 19 Земельного кодексу України чітко вказує, що передача таких земель є компетенцією районних Рад народних депутатів.

Ст. ст. 80, 81 Земельного кодексу України изначає поняття і призначення земель запасу. До них належать всі землі, не передані у власність або не надані у користування. До них належать також землі, право власності або користування якими припинено відповідно до статей 27 і 28 Земельного Кодексу.

ДП „Деркульський кінний завод" добровільно відмовився від земельної ділянки, яка знаходилась в його постійному користуванні, а значить припинив право користування цією землею згідно ст. 27 Земельного Кодексу.

Виходячи з вищезазначеного можна зробити висновок, що земельна ділянка площею 507,5 га на час передачі її в оренду відносилась до земель запасу , в підтвердження цього вказує п.2 договору оренди: земельна ділянка належить Державі у відповідності зі ст.81 Земельного Кодексу України.

Рішення Данилівської сільської ради за № 20/2 від 16.10.2001 року в частині надання земель запасу позивачу було прийняте з перевищенням повноважень.

За таких підстав позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати покладаються на позивача.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом 5-денного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд

п о с т а н о в и в:

1.           У задоволенні позову відмовити.

2.           Судові витрати покласти на позивача.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 09.01.2007.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий                                                                                    Є.А.Лісовицький

Суддя                                                                                                    Б.В.Яресько

Суддя                                                                                                     Є.Ю.Пономаренко