ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2007 р.
№ 47/575-06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Карабаня В.Я.

суддів :
Ковтонюк Л.В., Чабана В.В.

у відкритому судовому засіданні за участю представників

ЗАТ "Авіоніка"
Батюк П.В.

Харківського державного авіаційного виробничого підприємства
Булавацький К.І., Варибрус В.А.

розглянувши касаційну скаргу
Харківського державного авіаційного виробничого підприємства

на рішення
господарського суду Харківської області від 21.02.2007

у справі
№ 47/575-06

господарського суду
Харківської області

за позовом
ЗАТ "Авіоніка"

до
Харківського державного авіаційного виробничого підприємства

про
стягнення 87 847, 95 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області (суддя Светлічний Ю.В.) від 21.02.2007 позов задоволено. Стягнуто з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства на користь Закритого акціонерного товариства "Авіоніка" 85 554 грн. 04 коп. боргу, 1 288 грн. 36 коп. інфляційних, 1 005 грн. 55 коп. 3 % річних та судові витрати.

Харківське державне авіаційне виробниче підприємство, не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, подало касаційну скаргу в якій просить його скасувати, а справу передати на новий судовий розгляд.

За твердженням скаржника, місцевим судом не повністю досліджені всі обставини справи та не правильно застосовані норми матеріального і процесуального права, що й призвело до прийняття помилкового рішення.

Переглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, Вищий господарський суду України

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство "Авіоніка" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Харківського державного авіаційного виробничого підприємства про стягнення 87 847 грн. 95 коп., в тому числі 85 554 грн. 04 коп. боргу, 1 288 грн. 36 коп. інфляційних та 1 005 грн. 55 коп. - 3 % річних.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач стверджує, що відповідно до умов договору № 74-ТК300-2203 від 29.10.2003, укладеного між сторонами, поставив відповідачу продукцію на загальну суму 85 554 грн. 04 коп., яку останній прийняв, однак сплачувати її вартість відмовляється. До того, позивач вважає, що з відповідача підлягає до стягнення сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, передбачених ст. 625 ЦК України.

Приймаючи рішення у справі місцевий господарський суд, дослідивши подані у справі докази, встановив, що позивач по видатковій накладній № АО-0000081 від 10.03.2006 передав, а уповноважений представник відповідача на підставі довіреності серії ЯИТ № 048663 від 13.03.2006 прийняв продукцію, загальна вартість якої визначена сторонами в сумі 85 554 грн. 04 коп.

За таких обставин, враховуючи, що факт поставки продукції та її вартість сторонами не оспорюється, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову.

Вказані висновки місцевого господарського суду відповідають матеріалам справи та вимогам чинного законодавства.

Однак, стосовно задоволення позову в частині стягнення інфляційних та річних, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України, то в цій частині судове рішення не може бути визнане достатньо аргументованим.

Як встановлено статтею 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, вказана стаття закону передбачає сплату 3 % річних та інфляційних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

За таких обставин, враховуючи, що строк дії договору № 74-ТК300-2203 від 29.10.2003, скінчився 31.12.2004, а в матеріалах справи відсутні докази про направлення відповідачу листа-вимоги про погашення боргу, в порядку ст. 530 ЦК України, суду необхідно було встановити чи мало місце в даному випадку прострочення грошового зобов'язання в розумінні ст. 625 ЦК України, а якщо так, то з якого моменту слід вважати відповідача таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання.

Як вбачається з рішення місцевого суду, вказані обставини не були предметом судового дослідження.

З огляду на зазначене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що прийняте у справі судове рішення в частині стягнення 3 % річних та інфляційних, не повно відображає обставини, які мають значення для справи, а висновки про встановлені обставини і відповідні правові наслідки не є вичерпними та не ґрунтуються на положеннях матеріального права, тому рішення в цій частині підлягає скасуванню, а справа передачі на новий судовий розгляд.

Під час нового судового розгляду справи суду необхідно прийняти до уваги зазначені вище зауваження, належним чином встановити фактичні обставини справи, дати їм правову оцінку та, в залежності від встановленого, прийняти відповідне рішення, виклавши його згідно до вимог діючого процесуального законодавства.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, п. 3 ст. 1119, ст. 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Харківського державного авіаційного виробничого підприємства задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Харківської області від 21.02.2007 у справі № 47/575-06 в частині стягнення 3 % річних та інфляційних - скасувати, а справу в цій частині передати до господарського суду Харківської області на новий розгляд в іншому складі суддів.

3. В решті рішення залишити без змін.

Головуючий  суддя                                                                  В.Карабань

Судді                                                                                           Л.Ковтонюк

В.Чабан