ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.07 р.                                                                             Справа № 4/162а

Здійснюється технічна фіксація судового процесу за допомогою програмно-апаратного комплексу.

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді  Гринько С.Ю.

при секретарі судового засідання Уханьвої О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали позовної  заяви:

за позовом –              Приватного підприємства “Промсервіс” м. Донецьк

до відповідача -        Донецького обласного центру зайнятості м. Донецьк

про визнання недійсними висновків акту №152 від 07.08.2006року в частині неподання повідомлення в центр зайнятості  про попереднє вивільнення працівників та працевлаштування іноземних громадян без належного дозволу, у зв’язку з чим скасувати рішення про накладення штрафу в розмірі 2844грн. та 850,00грн.

за участю представників сторін:

від позивача – Міхалін В.Г. – довірен. від 14.05.2007р.,

від відповідача – Курбатова М.В. – довірен. № 07-810 від 03.05.07р.,

Ляпко Т.П. – довірен. № 07-1624 від 10.05.07р.,

в с т а н о в и в:

Приватне підприємство “Промсервіс” м. Донецьк (далі – Підприємство) звернулось з адміністративним позовом до Донецького обласного центру зайнятості м. Донецьк (далі – Центр зайнятості) про визнання недійсними висновків акту №152 від 07.08.2006року в частині неподання повідомлення в центр зайнятості  про попереднє вивільнення працівників та працевлаштування іноземних громадян без належного дозволу, у зв’язку з чим просить скасувати Рішення про накладення штрафу в розмірі 2844грн. та 850,00грн.

В підтвердження позовних вимог надав акт №152 від 07.08.2006року, звіт, але не надав рішення про накладення штрафу в розмірі 2844грн. та 850,00грн., яке просить скасувати.

Відповідач заперечує проти вимог позову на тій підставі, що Підприємство звільнило Михайлицького Віктора Івановича 11.05.2005року на підставі п.2 ст.40 Кодексу законів про працю України за скороченням штату робітників і про це не повідомив у встановлений термін Центр зайнятості Звітом про заплановане вивільнення робітника, у зв’язку з чим підприємству нараховані штрафні санкції. Крім цього, підприємством не надано Звіт про фактичне його вивільнення, що являється підставою для покладання на підприємство фінансових санкцій.

Дослідивши надані документи та, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного:

Вирішуючи це спір, суд виходить з норми статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАСУ), за якою адміністративний суд розглядає спори фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності тощо.

Відповідно до Роз'яснення  Вищого арбітражного суду від 26.01.2000року № 02-5/35 “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів”, - акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих  органів,  тобто  офіційний письмовий документ,  який породжує певні правові наслідки,  спрямований на регулювання тих  чи  інших суспільних  відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу,  який прийняв такий документ, і  характеру  та  обсягу  відносин,  що  врегульовано  ним,   акти поділяються  на  нормативні  і  такі,  що  не  мають  нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Нормативний акт  -  це  прийнятий  уповноваженим державним чи іншим  органом  у  межах  його  компетенції  офіційний   письмовий документ,  який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж  до  актів  ненормативного характеру (індивідуальних актів),  то вони породжують права і  обов'язки  тільки  у  того  суб'єкта  (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.

2

Проте, актом державного чи іншого органу владних повноважень є юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов’язковий характер для суб’єктів цих відносин. Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і індивідуальні. Індивідуальні акти (ненормативні) породжують права і обов’язки тільки у тих суб’єктів, кому вони адресовані.

Форми, найменування і порядок прийняття актів  державними  чи іншими  органами  (далі - акти) залежать від місця даного органу в системі відповідних органів та його компетенції і  регламентуються Конституцією України, відповідними законами України та положенням (статутом) про такий орган.

Підставами для визнання акта недійсним  є  невідповідність його  вимогам  чинного  законодавства  та/або  визначеній  законом компетенції  органу,  який  видав  цей  акт.  Обов'язковою  умовою визнання  акта  недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного  акта  прав   та   охоронюваних   законом   інтересів підприємства   чи   організації  -  позивача  у  справі.

Оскільки Акт  № 152 від 07.08.2006року, прийнятий Центром зайнятості породжує правові наслідки для позивача, якому виставлені фінансові санкції, передбачені Законом України “Про зайнятість населення”, він являється актом індивідуального характеру і може бути предметом спору в розумінні ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проаналізувавши даний Акт, суд встановив, що на Підприємстві проведена перевірка додержання законодавства про зайнятість за період з 01.01.2006року по 02.08.2006р. заступником начальника інспекції по контролю за додержанням законодавства про зайнятість Донецького обласного центру зайнятості.

Підприємство зареєстроване у Донецькому міському центрі зайнятості як платник страхових внесків до Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття 16.02.2001р. № 4433.

Перевіркою кадрових наказів встановлено, що у 2005році наказом № 05к від 11.03.2005року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України 11.05.2005року був звільнений у зв’язку з скороченням штату працівників Михайлицький Віктор Іванович.

Суд вважає, що Центр зайнятості не вправі був перевіряти Підприємство за межами встановленого терміну, тобто до  01.01.2006року, так як перевірявся період з 01.01.2006року по 02.08.2006р.

Крім цього, Центром зайнятості не враховано, що ще у 2005році Підприємством надавався Звіт про вивільнення працівників ще у 2005рпоці до Констянтинівського центру зайнятості, який останнім був одержаний, про що свідчать штамп та підпис.

Той факт, що Донецьким обласним центром зайнятості інспекцією по контролю за додержанням законодавства про зайнятість від 23.12.2005року № 15/431 було надано завдання на перевірку роботодавця – ПП “Промсервіс” з 23.12.2005року, не береться до уваги судом, оскільки Центром зайнятості, який проводив перевірку на Підприємстві не виправлено помилки в періоді, наданому вищестоящою організацією період перевірки.  І крім цього, вивільнення робітника Підприємством здійснювалось за межами вказаного у завданні на перевірку періоді.

За цим, суд вважає, що перевірка проводилась з порушенням як завдання на перевірку так і з порушенням Положення про інспекцію по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.1991року № 47 із змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.1998року № 1435.

Приймаючи до уваги, що  за результатами   розгляду   справи   факту   порушення законодавства про зайнятість населення, зокрема, вивільнення працівника Михайлицького В.І, Приватним підприємством “Промсервіс”  у передбачений завданням на перевірку строк не встановлено,  у  господарського  суду  є  правові підстави для визнання акту перевірки недійсним.

На підставі Закону України “Про зайнятість населення”, Положення про інспекцію по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.1991року № 47 із змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.1998року № 1435, керуючись п. 3 Розділу VII “Прикінцеві та перехідні положення”, статтями 94-98, 162-164, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд –

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити. Визнати Акт № 152 від 07.08.2006р. перевірки додержання законодавства про зайнятість, прийнятий Донецьким обласним центром зайнятості недійсним.

Суддя

Постанова господарського суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через місцевий господарський суд. Повний текст постанови оголошений 14.06.2007р.

Надрук. 3 екз.:

1-до справи

1-позивачу

1-відповідачу