СУД
РІШЕННЯ

12.07.07р.

Справа № 35/235-07

За позовом  Приватного підприємця "ОСОБА_1", м.
Ужгород Закарпатської

області

до  ТОВ "Союзуктранс", м.
Дніпропетровськ

про
стягнення 8 151, 61 грн.

Суддя  Широбокова Л.П.

Представники:

від позивача - представник не з`явився.

від відповідача - Стороженко С.І.,
адвокат, дов.б/н від 15.03.07 р

Майний Д.В.,
представник, дов.№1-xс від 25.06.07 р

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з
Відповідача заборгованість за надані послуги з перевезення вантажів - 6 800,00
грн, пеню - 707,94 грн, 3% річних - 111,78 грн, інфляційні втрати - 311,89 грн,
посилаючись на акти виконаних робіт від 23.06.2006 р., 26.06.2006 р.,
03.06.2006р., 08.08.2006 р., 08.08.2006 р., 10.08.2006 р., 15.08.2006 р.,
18.08.2006 р., 23.08.2006 р., 25.09.2006 р., 29.09.2006 р.

Відповідач позовні вимоги не визнає,
вказує, що повністю сплатив за надані послуги з перевезення вантажів, що
підтверджується платіжними дорученнями №ІНФОРМАЦІЯ_1

В частині пені, річних та інфляційних
втрат вимоги не визнає, мотивуючи тим, що не порушував строків оплати за
послуги, оскільки його обов'язок щодо оплати згідно договору виникає в разі
надання Позивачем документів, що підтверджують перевезення, які Позивач йому
надав із запізненням.

Представник позивача в судове
засідання   12.07.2007р. не з'явився,
надіслав до суду заяву б/н від 12.07.2007р. про відмову від позову  в зв'язку із характером взаємовідносин
сторін, що склалися при виконанні міжобласних перевезень, та характеру вимог у
справі. Заява підписана представником позивача ОСОБА_2. Проте, до неї не додано
довіреність, яка б підтверджувала право представника позивача на відмову від
позову та суд не може прийняти відмову цього представника від позову, в зв'язку
з чим справа розглядається по суті.

За згодою представників відповідача в
судовому засіданні оголошено  тільки
вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в сукупності,  господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до ст. 307 Господарського кодексу України за
договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується    доставити
ввірений    їй    другою
стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в  установлений законодавством чи договором
строк та видати його уповноваженій  на
одержання  вантажу  особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник
зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір
перевезення вантажу укладається в письмовій формі.  Укладення
договору перевезення вантажу підтверджується складенням

перевізного  документа (транспортної накладної,
коносамента  тощо) відповідно   до
вимог  законодавства.

Свої вимоги щодо оплати перевезення
вантажів позивач ґрунтує на актах здачі-приймання виконаних робіт/послуг від
23.06.2006р., 26.06.2006 р., 03.06.2006р., 08.08.2006 р., 08.08.2006 р.,
10.08.2006 р., 15.08.2006 р., 18.08.2006 р., 23.08.2006 р., 25.09.2006 р.,
29.09.2006 р., які не можуть бути доказом укладення договору перевезення.

Відповідно до вказаних актів послуг
надано на суму 36 000,00 грн.
Відповідачем надано належні доказі щодо сплати вказаної суми в повному
обсязі, а саме платіжні доручення №ІНФОРМАЦІЯ_1

Всі вказані суми сплачені до
звернення позивача з позовом до суду. Таким чином, вимоги позивача щодо
стягнення боргу 6800,00 грн безпідставні та задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 174 Господарського
кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо із
закону чи іншого нормативно-правового акту, з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких,
які йому не суперечать.

Як встановлено вище, позивач не
посилається на угоду, як підставу виникнення зобов'язань у відповідача, та не
надав суду таку угоду.

Отже, відсутні правові підстави для
виникнення у відповідача зобов'язань щодо оплати вказаних позивачем перевезень,
вказані перевезення не підтверджені належними доказами відповідно до вимог ст.
34 Господарського процесуального кодексу України, а саме товарно-транспортними
накладними, а, отже, відсутні підстави для стягнення пені за несвоєчасну оплату
перевезень, оскільки сторонами не обумовлений письмово такий вид забезпечення
виконання зобов'язань, як неустойка, та її розмір.

Вимоги позивача щодо стягнення 3%
річних та інфляційних втрат судом також відхиляються, оскільки відповідно до
ст. 625 Цивільного кодексу України вказана відповідальність застосовується за
прострочення виконання грошового зобов'язання.

Позивач не довів наявність у
відповідача зобов'язання щодо оплати перевезення та строку виконання такого
зобов'язання та його вимоги в цій частині безпідставні.

З огляду на викладене, з
врахуванням всіх встановлених обставин справи, суд доходить висновку про
необґрунтованість  вимог позивача  та в позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати по справі відносяться на позивача.

Керуючись  ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, ст.ст. 307, 315 Господарського кодексу України,
господарський суд,-

ВИРІШИВ :

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя

Л.П. Широбокова

Рішення підписано 13  липня 2007р.