ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

03.08.07р.

Справа № А30/277-07

11 год. 30 хв. м. Дніпропетровськ

За позовом: казенного підприємства "Південукргеологія", (м. Дніпропетровськ)

до  Контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області, (м. Дніпропетровськ)

про визнання недійсною вимогу від 20.04.2007 року №07-05-15/3059

Суддя:  Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання: Ворошило О.М.

Представники:

Від позивача: Огородна Н.О., довіреність № 01-218 від 02.07.2007 року, заступник головного бухгалтера; Козлович С.М., довіреність від 23.05.2007 року, представник; Савон Т.О., довіреність № 01-050 від 19.02.2007 року, начальник юридичного відділу

Від відповідача: Здоровенко Н.В., довіреність № 07-202 від 02.07.2007 року, головний контролер-ревізор; Сидорук І.А., довіреність № 07-61 від 21.02.2007 року, головний спеціаліст - юрисконсульт;

С У Т Ь   С П О Р У:

Казенне підприємство „Південукргеологія”, (м. Дніпропетровськ) просить визнати недійсною вимогу Контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області від 20.04.2007 року №07-05-15/3059 „Про усунення порушень, виявлених ревізією” у частині пред’явлення вимоги про забезпечення відшкодування незаконних витрат за рахунок винних осіб, на загальну суму 222,7 тис. грн. та у частині пред’явлення вимоги про здійснення коригування облікових та звітних даних на суму виявлених ревізією фінансових порушень, що вплинули на завищення витрат підприємства та загальний фінансовий результат його діяльності та стягнути витрати по сплаті судового збору.

Позивач не погоджується з вимогою про забезпечення відшкодування незаконних витрат за рахунок винних осіб, на загальну суму 222,7 тис. грн., в тому числі:

-          суми 83,9тис. грн. безпідставно нарахованих та сплачених допомог та заохочувальних виплат, проведених у порушення вимог п.4.6 Галузевої угоди та п.7.1 Колективних договорів від 26.05.2005 року та від 07.04.2006 року;

-          79,8 тис. грн.. безпідставно проведених витрат внаслідок надання благодійних допомог та допомог вищестоящій організації;

-          28,4 тис. грн. безпідставно перерахованих для погашення заборгованості за послуги водопостачання населення, що проживає у відомчих житлових будинках м. Ново московська;

-          21,8тис. грн. відрахувань до фонду соціального страхування внаслідок нарахування внесків на заробітну плату працівників, працюючих за цивільно-правовими угодами;

-          на суму 5,7тис, грн. зайво нарахованої та виплаченої заробітної плати за час відпусток.

Позивач вважає, що спірна вимога порушує його права, свободи та інтереси у сфері публічно-правових відносин та не відповідає вимогам чинного законодавства. Вважає, що правомірно за наявності прибутку надавав матеріальну допомогу працівникам підприємства. Виплату матеріального заохочення протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення вважає правомірною, оскільки стягнення вважається знятим відповідно до статті 151 Кодексу законів України про працю. Нараховані та сплачені допомога та заохочувальні виплати, проведені відповідно до вимог п.4.7 Галузевої угоди та п.7.3 Колективних договорів від 26.05.2005 року та від 07.04.2006 року. Порядок розподілу та використання прибутку казенного підприємства визначається планом, але в даному випадку позивач не розподіляв прибуток, а здійснював витрати у виконання зобов’язань за колективними договорами. Вимогу про відшкодування незаконних витрат на суму 28,4 тис. грн., перерахованих на погашення заборгованості за послуги водопостачання населення, що проживає у відомчих житлових будинках м. Новомосковська вважає необґрунтованою, оскільки надав відповідачу первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій по наданню послуг водопостачання.

Вимогу про відшкодування сум страхових внесків на загальнообов’язкове соціальне страхування за рахунок винних осіб, які є сплаченими надлишково, вважає такою, що не відповідає приписам законодавства, регулюючого сплату податків, зборів та інших обов’язкових платежів. Діючим законодавством передбачено, що помилково чи надлишково сплачені суми податків, зборів та інших обов’язкових платежів підлягають поверненню платнику чи зарахуванню в рахунок майбутніх зобов’язань по сплаті податків, зборів та інших обов’язкових платежів. Стосовно зайво нарахованої та виплаченої заробітної плати за час відпусток позивач зазначає, що не припустився порушень, нарахування та виплату здійснив відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Також позивач заперечує проти здійснення коригування облікових та звітних даних на суму виявлених ревізією фінансових порушень, що вплинули на завищення витрат підприємства та загальний фінансовий результат його діяльності.

Контрольно-ревізійне управління в Дніпропетровській області просить в задоволенні позову відмовити та залишити в силі обов'язкові вимоги Контрольно-ревізійного управління від 20.04.2007 року №07-05-15/3059 про усунення  порушень, виявлених  ревізією, на підставі акту ревізії від 19.03.2007 року №07-24/20.

Клопотання про застосування засобів технічної фіксації при розгляді справи представниками сторін не заявлялось.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 03.07.2007 року до 19.07.2007 року, з 19.07.2007 року до 03.08.2007 року.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

На виконання Плану контрольно-ревізійної роботи ГоловКРУ на І квартал 2007 року, на підставі направлення від 02.02.2007 року №130-07, головним контролером-ревізором відділу контролю в АПК, сфері використання надр та екології КРУ в Дніпропетровській області Здоровенко Н.В. проведена ревізія фінансово-господарської діяльності Казенного підприємства «Південукргеологія»за період з 01.01.2005 року по 31.12.2006 року.

Обставини порушення зафіксовані в Акті від 19.03.2007 року №07-24/20 „Про результати ревізії фінансово-господарської діяльності КП «Південукргеологія»за 2005-2006 роки.

За результатами проведеної ревізії Контрольно-ревізійним управлінням в Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ  20.04.2007 року на адресу Казенного підприємства «Південукргеологія»на підставі Закону України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” направлена Вимога за вих. №07-05/3059 „Про усунення порушень виявлених ревізією”, а саме:

забезпечити відшкодування незаконних витрат за рахунок винних осіб, на загальну суму 222,7 тис. грн., в тому числі:

-          суми 83,9тис. грн. безпідставно нарахованих та сплачених допомоги та заохочувальних виплат, проведених у порушення вимог п.4.6 Галузевої угоди та п.7.1 Колективних договорів від 26.05.2005 року та від 07.04.2006 року;

-          79,8 тис. грн. безпідставно проведених витрат внаслідок надання благодійної допомоги та допомоги вищестоящій організації;

-          28,4 тис. грн. безпідставно перерахованих для погашення заборгованості за послуги водопостачання населення, що проживає у відомчих житлових будинках м. Ново московська;

-          21,8тис. грн. відрахувань до фонду соціального страхування внаслідок нарахування внесків на заробітну плату працівників, працюючих за цивільно-правовими угодами;

-          на суму 5,7тис, грн. зайво нарахованої та виплаченої заробітної плати за час відпусток (п.1 вимоги);

-          здійснити коригування облікових та звітних даних на суму виявлених ревізією фінансових порушень, що вплинули на завищення витрат підприємства та загальний фінансовий результат його діяльності (п.6 вимоги).

Вимога за вих. №07-05/3059 прийнята за наслідками проведеної ревізії та виявлених порушень законодавства.

Позивач не погоджується з Вимогою Контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області просить визнати її недійсною в частині вимог, викладених в п.1 та 6 Вимоги.

1.Під час проведення ревізії встановлено, що за результатами своєї діяльності позивач сплачує до загального фонду Державного бюджету України частини прибутку. Станом на 01.01.2005 року прибуток становить –299 800,00грн. Отримано чистого прибутку по результатам діяльності за 2005 рік –213000,00грн., який використаний на сплату дивідендів (77800,00грн.), покриття збитків попереднього періоду (137200,00грн.). Станом на 01.01.2006 року обліковуються непокриті збитки в сумі 248 300,00грн.

За 2006 рік отримано прибуток у сумі 625500,00грн., який використаний на сплату дивідендів (314 800,00грн.) та покриття збитків попереднього періоду (248300,00грн.). У першому півріччі 2006 року був переданий в довгострокову оренду дитячий оздоровчий комплекс «Розвідник надр», також були передані збитки на баланс орендарю в сумі 967800,00грн. Ревізією встановлено, що позивач мав збитки за минулий період.

Протягом 2005-2006 року позивачем проведено виплату матеріальної допомоги в сумі 79067,22грн., виплату матеріального заохочення особам, які мають дисциплінарне стягнення: Рудому М.Г., Федчун В.І., Данілову О.П.. Відповідне порушення призвело до зайвого нарахування та виплати за 2006 рік суми 4885,00грн. та зайвого перерахування до державних цільових фондів нарахувань на заробітну плату на суму 1840,67грн.

Безпідставно проведені витрати внаслідок надання благодійної допомоги та допомоги вищестоящій організації на загальну суму 79,8тис.грн.; протягом 2005 року перераховувались кошти на навчання дітей співробітників в сумі 2380,00грн.

Відповідач вважає, що зазначені виплати проведені з порушенням ст.4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також п.4.6 Галузевої угоди та пункту 7.1 колективних договорів на 2005-2006 роки.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»бухгалтерський облік ґрунтується на принципі нарахування та відповідності доходів і витрат - для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. При цьому доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів.

Відповідно до п.4.6 Галузевої угоди питання з надання працівникам матеріальної допомоги вирішуються через колективні договори і за рахунок власних коштів.

Види соціальних пільг та гарантій, які підприємство зобов’язується надавати при наявності прибутку та фінансових можливостей передбачені пунктом 7.1 розділу 7 колективних договорів від 26.05.2005 року та від 07.04.2006 року, серед яких, в тому числі,  передбачено надання матеріальної допомоги, нагородження почесною грамотою підприємства з виплатою матеріального заохочення, оплата за погодженням з керівництвом підприємства навчання дітей співробітників, якщо вони отримують геологічні спеціальності. За перевіряємий період позивачем проведено виплату матеріальної допомоги на суму 79067,22грн., в тому числі у 2005 році - на суму 44160,00грн., у 2006 році –на суму 34907,22грн. Виплату вищевказаної допомоги відображено на рахунку Дт 977 «Інші витрати звичайної діяльності»- Кт 66 «Розрахунки по оплаті праці».

Відповідно до п.23 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України 31.12.1999 року №318, до складу елементу «Витрати на оплату праці»відносяться заробітна плата за окладами та тарифами, премії та заохочення, матеріальна допомога, компенсаційні витрати, оплата відпусток та іншого невідпрацьованого часу, інші виплати на оплату праці.

Виплата матеріальної допомоги не відноситься до звичайної діяльності позивача, а проводиться відповідно до положень колективних договорів, що діяли у перевіряємому періоді та Генеральної угоди, за наявності прибутку.

Отже, матеріальна допомога надається за наявності прибутку і джерелом фінансування цієї допомоги працівникам є прибуток підприємства.

Таким чином позивач здійснив виплату матеріальної допомоги з порушенням п.4.6 Галузевої угоди, п.7.1 колективного договору та фінансового плану позивача на 2006 рік яким не передбачено розподілення прибутку підприємства на будь-які інші потреби, крім перерахування обов’язкової частки до бюджету та покриття збитків минулих років.

Як вбачається з матеріалів справи спільним рішенням керівництва та президії теркому профспілки працівників КП „Південукргеологія” (постанова від 03.02.2006 року №2/1) Рудого М.Г. нагороджено Почесною грамотою та матеріальним заохоченням у розмірі посадового окладу 1355грн. Наказом Міністерства охорони та навколишнього природного середовища України від 22.03.2006 року №31-Н Федчун В.І. нагороджено Почесною грамотою та матеріальним заохоченням у розмірі посадового окладу 1125,00грн. Наказом Державної геологічної служби України від 22.03.2006 року №31-Н Данилова О.П. нагороджено Почесною грамотою та матеріальним заохоченням у розмірі посадового окладу 1455 грн.

Виплата матеріального заохочення відбулася в період дії дисциплінарного стягнення, що є порушенням ст. 151 Кодексу законів про працю України. Відповідно до цієї статті якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного  стягнення.  Якщо  працівник  не  допустив   нового  порушення   трудової дисципліни і до того ж проявив себе  як  сумлінний  працівник,  то стягнення може бути зняте до закінчення одного року. Протягом строку  дії  дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються.

Рудому М.Г., Федчун В.І. та Данилову О.П. було винесено догану наказом Генерального директора КП „Південукргеологія” від 12.12.2005 року №143, від 19.08.2005 року №196, від 23.05.2005 року №68 відповідно.

Оскільки з дня накладення дисциплінарного стягнення до дня виплати матеріального заохочення не пройшло року, доказів зняття стягнення (наказу підприємства) до закінчення одного року з цих осіб позивачем не надано, зазначені працівники не можуть вважатися такими, що не мають дисциплінарного стягнення. Та обставина, що цих працівників нагороджено Почесними грамотами не є доказом зняття накладеного на працівників стягнення.

Таким чином висновок відповідача про зайве нарахування та виплату зазначеного заохочення за 2006 рік та відповідно зайвого перерахування до держаних цільових фондів нарахувань на заробітну плату є обґрунтованим.

2. Позивач просить визнати недійсною вимогу відповідача в частині забезпечення відшкодування незаконних витрат на суму 79,8тис., проведених внаслідок надання благодійної допомоги та допомоги вищестоящій організації.

Розподіл і використання прибутку підприємства є однією з найважливіших функцій, яка впливає на формування фондів підприємства, матеріальне стимулювання його робітників.

Відповідно до статті 77 Господарського кодексу України порядок  розподілу  та  використання  прибутку  (доходу) казенного   підприємства   визначається  фінансовим  планом,  який затверджується  у  порядку, встановленому статтею 75 цього Кодексу.

Державне  комерційне  підприємство зобов'язане приймати та виконувати  доведені  до  нього  в  установленому   законодавством порядку   державні   замовлення,  враховувати  їх  при  формуванні виробничої  програми,  визначенні  перспектив свого економічного і соціального  розвитку  та  виборі контрагентів, а також складати і  виконувати  річний та з поквартальною розбивкою фінансовий план на кожен наступний рік (ч.1 ст. 75 Господарського кодексу України).

Фінансовий  план  підлягає затвердженню до 1 вересня року, що передує плановому: підприємств, що  є   суб'єктами   природних   монополій,   та підприємств,  плановий  розрахунковий  обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 мільйонів гривень, - Кабінетом Міністрів України; інших підприємств - органами,  до сфери управління яких  вони входять (ч.2 ст. 75 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 4 статті 77 ГК України Казенне підприємство не має права  відчужувати  або  іншим способом  розпоряджатися закріпленим за ним майном, що належить до основних фондів, без попередньої згоди органу, до сфери управління якого воно входить.

Ревізією банківських операцій встановлено, що у 2006 році позивачем перераховувались кошти без дозволу вищестоящої організації на благодійну та безповоротну фінансову допомогу установам, підприємствам, організаціям в сумі 32600,00грн. (витрати на благодійництво та фінансову безповоротну допомогу не внесено до фінансового плану та не затверджено Державною геологічною службою у 2006 році).

За бухгалтерським обліком зазначені операції з перерахування коштів відображено у відомості 1.2”Накопичувальна відомість руху грошових коштів в установах банків” за дебетом субрахунку №977 „Інші витрати звичайної діяльності” та кредитом субрахунку №311 „Поточні рахунки в національній валюті”. Виплати на благодійництво та фінансову безповоротну допомогу здійснювалися за рахунок інших загальних витрат підприємства (субрахунок 977 „Інші витрати звичайної діяльності”), у той час як пунктом 29 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 „Витрати”, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318, ці виплати не віднесено до витрат. Відповідно до розділу ІІ Статуту казенного підприємства „Південукргеологія”, яким визначено предмет діяльності, надання фінансової безповоротної допомоги та виплати на благодійництво не вказані як види звичайної діяльності позивача.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем незаконно сплачено благодійної допомоги та фінансової безповоротної допомоги установам, підприємствам та організаціям в сумі 32600,00грн.

Посилання позивача на те, що він не розподіляв прибуток, а здійснював витрати у виконання зобов’язань колективного договору відхиляється судом, оскільки здійснити витрати, передбачені колективним договором можна за наявності прибутку, порядок  розподілу та використання якого для казенного підприємства визначається фінансовим планом.

Відповідно акту ревізії встановлено, що протягом 2006 року позивачем перераховувались кошти на проведення культурно-масових заходів (профспілкових) в сумі 36520,00грн. згідно листів вищестоящих організацій на рахунок Профспілки працівників геології.

Зазначене є порушенням ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність”, п. 29 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 „Витрати”, затверджений наказом Міністерства фінансів України 31.12.1999 року №318 та ст. 120 пункту УІІІ Статуту профспілки працівників геології, зареєстрований Міністерством юстиції України від 17.03.2000 року в частині неперерахування коштів на рахунок Південно - Української територіальної профспілкової організації КП „Південукргеологія”, якій і перераховуються членські внески та 0,3% від фонду заробітної плати (згідно колективного договору) на проведення культурно-масових заходів.

Відповідно до статті 250 Кодексу законів про працю України власники   або   уповноважені   ними   органи   зобов'язані відраховувати  кошти  первинним  профспілковим  організаціям  на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу  в  розмірах, передбачених  колективними договорами та угодами, але  не  менше ніж 0,3 відсотка фонду оплати праці відповідно до Закону України "Про  професійні  спілки,  їх  права  та   гарантії  діяльності".

Відповідно до п.7.3 колективного договору на 2005-2006 роки, пункту 4.7 Галузевої угоди передбачені відрахування профспілковим комітетам не менше 0,3% від фонду оплати праці на проведення культурно-масових заходів та спорту.

Всупереч вищезазначеним положенням позивачем перераховано кошти на рахунок Профспілки працівників геології.

Розпорядником коштів у розмірі 0,3% від фонду оплати праці є первинна профспілкова організація, яка відповідно до умов Статуту профспілки працівників геології перераховує до вищих за рівнем органів профспілки частину членських внесків, при цьому не менше 60% внесків залишається у первинних профспілкових організаціях.

Таким чином підстави для перерахування вищезазначених коштів на рахунок Профспілки працівників геології відсутні.

Також безпідставним є перерахування позивачем коштів протягом 2005 року на навчання дітей співробітників в сумі 2380грн. Зазначена виплата здійснювалась за рахунок інших загальних витрат підприємства, в той час як зазначені виплати відповідно до розділу „Соціальні пільги та гарантії” колективних договорів на 2005-2006 роки можуть бути проведені за рахунок прибутку, що залишається у розпорядженні підприємства.

3. При проведенні ревізії встановлено, що позивачем в лютому-червні 2005 року на підставі договору про реструктуризацію заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення №197 від 26.11.2004 року перераховано Комунальному підприємству „Новомосковське виробниче водопровідно-каналізаційне господарство” 28 355,47грн. для погашення заборгованості за послуги водопостачання відомчого житлового будинку №30 і №28 по вул. Космонавтів м. Ново московська, яка утворилася станом на 01.11.2004 року та підтверджена актом звіряння розрахунків від 10.11.2004 року між позивачем та Новомосковським КП ПВКХ.

За даними бухгалтерського обліку операцію з перерахування вищезазначених коштів відображено у відомостях 1.2 за лютий-червень 2005 року за дебетом субрахунку №311 „Поточні рахунки в національній валюті” та кредитом субрахунку №977 „Інші витрати звичайної діяльності”.

Згідно статті 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складаються під час або безпосередньо після здійснення господарської операції.

Відповідач посилається на те, що під час проведення ревізії позивачем не надано жодного первинного документу, який підтвердив наявність заборгованості за послуги водопостачання, але ні в акті перевірки, ні у відзиву на позовну заяву не вказує, які саме первинні документи є достатніми для підтвердження наявної заборгованості. В матеріалах справи є договір №197 від 26.11.2004 року про реструктуризацію заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення. Цей договір в установленому порядку недійсним не визнано, тому посилання відповідача на неправомірність перерахування коштів на підставі цього договору є безпідставним.

4. Суд вважає обґрунтованою вимогу позивача  про визнання недійсною вимоги відповідача в частині зобов’язання забезпечити відшкодування зайво нарахованої суми 21,8тис. грн. - відрахувань до фонду соціального страхування внаслідок нарахування внесків на заробітну плату працівників, працюючих за цивільно-правовими угодами.

Фактично позивач та відповідач по різному визначають правову природу угод, укладених позивачем з фізичними особами (копії цих угод –в матеріалах справи, а.с.12-36, т.3) - цивільно-правові угоди чи трудові договори, оскільки на винагороду за цивільно-правовими угодами не нараховуються внески до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до угод, укладених позивачем з фізичними особами, працівники безперервно, щомісяця виконувала один і той же обсяг робіт, вказаний в договорі підряду. Угодами передбачена щомісячна оплата виконаної роботи в певному встановленому угодами розмірі, яка сплачується на підставі актів виконаних робіт. Угоди не передбачають зміни розміру оплати в залежності від фактичного обсягу виконаних робіт.

Для укладених угод характерними є наступні ознаки: праця за угодами є юридично несамостійною, а здійснюється в межах діяльності позивача; виконання робіт не потребує від виконавця власних засобів виробництва, робота здійснюється коштами (капіталом), інформацією власника; відсутність ознак свого страху та підприємницького ризику, а виконання роботи відповідно до завдання та під гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); в рівномірні проміжки часу отримання винагороди за виконану роботу.

Визначення трудового договору містить ст. 21 Кодексу законів про працю України. Трудовий  договір  є  угода  між  працівником   і   власником підприємства,  установи,   організації   або   уповноваженим   ним органом  чи фізичною  особою,  за  якою  працівник  зобов'язується виконувати  роботу,   визначену   цією   угодою,   з   підляганням внутрішньому  трудовому  розпорядкові,  а  власник   підприємства, установи, організації  або  уповноважений  ним  орган  чи  фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові  заробітну  плату  і забезпечувати  умови  праці,  необхідні  для   виконання   роботи, передбачені законодавством  про  працю,  колективним  договором  і угодою сторін.

Незважаючи на те, що фізичні особи, з якими укладені договори підряду не перебували в штаті позивача, щодо них не вівся облік робочого часу, однак роботи ними виконувалися в межах робочого часу позивача, за сталу оплату, не на свій страх та ризик, з забезпеченням позивачем умов праці, необхідних для виконання роботи (приміщення –робоче місце не орендувалося).

З огляду на викладене суд вважає, що роботи, обумовлені угодами, укладеними позивачем з фізичними особами, фактично є роботами, що виконуються на підставі трудового договору та відповідно мали бути оформленими та виконуватися відповідно до вимог трудового законодавства.

Таким чином суд вважає правомірним  нарахування та перерахування внесків до Фонду соціального страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, та Фонду соціального страхування на випадок безробіття на загальну суму 21789,92грн. Зазначені дії по нарахуванню та перерахуванню страхових внесків відповідають вимогам Закону України „Про розмір внесків на деякі види загальнообов’язкового державного страхування”, Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням”, Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” та Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”.

5. Пунктом 1 спірної вимоги відповідач вимагає забезпечити відшкодування заробітної плати, зайво нарахованої та виплаченої в порушення Порядку обчислення середньої заробітної плати, за час відпусток на суму 5,7 тис. грн. Відповідач у Акті ревізії вказує на те, що в порушення п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, протягом січня-вересня 2006 року при нарахуванні заробітної плати працівникам за час відпустки з розрахунку виключалися дні робота у які не здійснювалася внаслідок введення неповного робочого часу, що на думку відповідача, призвело до переплат заробітної плати за час відпусток працівникам на загальну суму 5695,86грн.

Відповідно до наказу генерального директора за №3-к від 16.01.2006 року, провідному геологу Криворізької КГП Токарю Ю.М, встановлено триденний робочий тиждень на період з 16.01.2006 року по 29.12.2006 року. При нарахуванні відпускних Токарю Ю.М. (наказ про надання відпустки від 25.07.2006 року №293) з розрахунку виключено дні, робота у які працівником не здійснювалась внаслідок введення неповного робочого часу, що призвело до переплати відпускних у сумі 119,49грн. Також відповідачем встановлено переплату відпускних по 350 розрахунках на суму 5576,37грн. Зазначене порушення, вважає відповідач, призвело до зайвого перерахування до державних цільових фондів на суму 2120,02грн.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Відповідно до п.2 цієї постанови обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної  відпустки, додаткових  відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати  компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні  12  календарних  місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з  розрахункового періоду.

Пунктом 3.2 Колективного договору від 26.05.2005 року передбачено, що у випадку зниження обсягів робіт з незалежних від колективу причин з метою збереження робочих місць встановлюється за згодою профкому неповний робочий тиждень або день. У випадку вимушеного безробіття (скорочена тривалість робочого часу) зберігати за працівниками підприємства права, гарантії та пільги, передбачені колективним договором та діючим законодавством.

Згідно наказу №3-к від 16.01.2006 року працівникам Акастьоловій О.О., Оскаровій О.М., Ібрагімову Р.Б., Костенко Н.В., Леонтьєву Ю.С., Литвиненко Ю.О., Токарю Ю.М. встановлено неповний робочий тиждень. Наказом по підприємству №144 від 23.12.2005 року (а.с.54, т.2) у зв’язку з невизначеністю термінів відкриття бюджетного фінансування геологорозвідувальних робіт в 2006 році, на підставі Спільного рішення Ради керівників та теркому профспілки від 25.10.2005 року №8 та у відповідності до п.3.2 колективного договору введено в структурних підрозділах підприємства з 01.01.2006 року по 31.01.2006 року включно неповний робочий час.

Відповідно до Роз’яснень Міністерства праці України від 21.07.1997 року №04-3022 при скороченому робочому тижні робочі дні, у які робітник не працював при скороченому режимі труда, виключається з кількості календарних днів в розрахунковому періоді, на який повинен поділитися сумарний заробіток.

Відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року роз'яснення  з питань обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження надаються Міністерством  праці.

Таким чином, введення неповного робочого часу на підприємстві здійснено відповідно до вимог чинного законодавства, фінансових порушень при обчисленні сум відпускних та нарахувань на них позивачем не допущено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині визнання недійсною вимоги у частині забезпечення відшкодування незаконних витрат за рахунок винних осіб, на суму: 28,4тис.грн. –безпідставно перерахованих для погашення заборгованості за послуги водопостачання населення, що проживає у відомчих житлових будинках м. Новомосковська; на суму 21,8тис. грн.. відрахувань до фонду соціального страхування внаслідок нарахування внесків на заробітну плату працівників, працюючих за цивільно-правовими угодами; на суму 5,7тис, грн. –зайво нарахованої та виплаченої заробітної плати за час відпусток. В решті позовних вимог - відмовити.

Суд не досліджує обставини вчинення позивачем інших фінансових порушень, встановлених при проведенні ревізії та відображених в Акті ревізії, оскільки відповідачем вимога щодо усунення саме цих порушень не пред’явлена. Вимога про здійснення коригування облікових та звітних даних на суму виявлених ревізією фінансових порушень, що вплинули на завищення витрат підприємства та загальний фінансовий результат його діяльності (п.6 спірної вимоги) стосується порушень, викладених у п.1 спірної  вимоги. Пункт 6 спірної вимоги не вказує на конкретні фінансові порушення, які вплинули на завищення витрат підприємства та загальний фінансовий результат його діяльності та не вказує, на яку суму слід здійснити коригування облікових та звітних даних. Стосовно суми 83,99тис. грн. безпідставно нарахованих та сплачених допомог та заохочувальних виплат та 79,8 тис. грн. безпідставно проведених витрат внаслідок надання благодійних допомог та допомог вищестоящій організації вимога відповідача про здійснення коригування облікових та звітних даних є обґрунтованою.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають стягненню на користь позивача з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 71, 94, 104, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати недійсною вимогу контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області від 20.04.2007 року №07-05-15/3059 „Про усунення порушень, виявлених ревізією” у частині пред’явлення вимоги про забезпечення відшкодування незаконних витрат за рахунок винних осіб, на суму:

-          28,4тис.грн. –безпідставно перерахованих для погашення заборгованості за послуги водопостачання населення, що проживає у відомчих житлових будинках м. Ново московська;

-          на суму 21,8тис. грн.. відрахувань до фонду соціального страхування внаслідок нарахування внесків на заробітну плату працівників, працюючих за цивільно-правовими угодами

-          на суму 5,7тис, грн.. –зайво нарахованої та виплаченої заробітної плати за час відпусток.

В іншій частині позову –відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України в особі Контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області (49600, вул. Свердлова,22, к.2) на користь Казенного підприємства „Південукргеологія, (м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевського,11) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1,70грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до господарського суду Дніпропетровської області заяви на протязі 10 днів із дня складання постанови у повному обсязі або без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви на апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили у відповідності до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                              Н.М.Євстигнеєва

(Дата складення постанови у повному обсязі відповідно до

вимог статті 163 К АС України, - 08.08.2007 року)