ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" липня 2007 р.
Справа  № 6-25/93-07-2171

Позивач: Державне підприємство „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів”

Відповідач: Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку „Укрсоцбанк” в особі Одеської обласної філії АБ „Укрсоцбанк”

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерство транспорту та зв’язку України

Про визнання недійсними з моменту укладення договорів застави майна (морської іпотеки) від 25.06.03 р., від 25.07.03 р.

Колегія суддів господарського суду Одеської області у складі:

Головуючий суддя:  Демешин О.А.

Суддя:                        Бахарев Б.О.

Суддя:                        Гуляк Г.І.

Представники сторін:

Від позивача:    Шимбарьов О.В. - довіреність

Від відповідача: Атаманчук ОР.Г. - довіреність

Від третьої особи: не з`явився

Суть спору: Державним підприємством „Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів” (далі –Позивач) надано позов до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку „Укрсоцбанк” в особі Одеської обласної філії АБ „Укрсоцбанк” (далі –Відповідач) з вимогами про:

- визнання недійсним з моменту укладення договору застави майна (морської іпотеки) від 25.07.03 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 5683, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк”  та Чорноморсько-Азовським виробничо-експлуатаційним Управлінням морських шляхів стосовно застави судна „Херсонес”;

- визнання недійсним з моменту укладення договору застави майна (морської іпотеки) від 25.07.03 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 5684, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк”  та Чорноморсько-Азовським виробничо-експлуатаційним Управлінням морських шляхів стосовно застави судна „Азовське море”;

- визнання недійсним з моменту укладення договору застави майна (морської іпотеки) від 25.06.03 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рибак С.О., зареєстрованого в реєстрі за № 142, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк”  та Чорноморсько-Азовським виробничо-експлуатаційним Управлінням морських шляхів стосовно застави судна „Чорне море”.

Позивач на заявлених позовних вимогах наполягає, подав до суду згідно клопотань від 17.04.07 р., від  14.05.07 р. вх.№ 10661 витребувані документи,  пояснення від 14.05.07 р. вх.№ № 10590, 10659, уточнення до позовної заяви від 27.04.07 р., де зазначає, що згідно  Статуту ДП „ЧАМП” майно підприємства перебуває у державній власності,  органом уповноваженим, управляти  майном підприємства є Міністерство транспорту та зв’язку України.

Так, наказом Мінтрансу від 21.08.98 р. № 290 затверджено Інструкцію про порядок надання дозволу на заставу державного майна підприємств транспортно-дорожнього комплексу п.п. 3.3., 4.7 якої передбачено, що дозвіл на заставу майна балансовою вартістю більше 100 тис. грн. надається підприємству Мінтрансом шляхом погодження проекту договору застави майна Міністром або його заступником, що веде зазначене питання; договір застави майна підписується керівником підприємства тільки у разі наявності погодження проекту договору застави цього майна Мінтрансом.

Звідси, з посиланням на ст.11 Закону України „Про заставу” та с.15 Кодексу торговельного мореплавства України позивач вказує на те, що для укладення спірних договорів застави необхідно було погодити проект договору та отримати згоду на його укладення органу, уповноваженого управляти майном ДП „ЧАМП”, а саме Міністерством транспорту України, яким проекти договорів  погоджені не були та згода на укладення договорів була відсутня.

Крім того, позивач відмічає, що ДП Управління „Чоразморшлях” включено до переліку об’єктів прав державної власності, які не підлягають приватизації відповідно до вимог Закону України „Про перелік об’єктів прав державної власності, що не підлягають приватизації” від 07.07.99 р. № 847-14 та включено до переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого Постановою КМУ від 23.12.04 р. № 1734 „Про затвердження переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави”.

Дані умови, на думку позивача, свідчать про укладення сторонами договорів застави з порушенням ст.4 Закону України „Про заставу”, оскільки судна не можуть виступати предметом застави.

Відповідач, Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку „Укрсоцбанк” в особі Одеської обласної філії АБ „Укрсоцбанк”, заявлений позивачем позов не визнає, подав до суду відзив на позов від 11.04.07 р. в. № 8225, додаткові пояснення від 11.04.07 р., від 15.05.07 р., де виклав свою позицію з посиланням на те, що наказ Міністерства транспорту  України    від 21.07.1998 р. № 290 про затвердження Інструкції про порядок надання дозволу на заставу державного майна підприємств транспортно-дорожнього комплексу України є обов’язковим для міністерств, інших органів виконавчої влади, органів державного управління та органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ і організацій, що не входять до сфери управління  Міністерства транспорту, а у випадку укладення договорів застави (морської іпотеки) –є обов’язковим для установ нотаріату, однак за відсутності його державної  реєстрації реєстрацію Міністерством юстиції України не може бути застосований як нормативний акт.

Звідси,   відповідач зазначає, що наявність згоди про передачу в заставу АКБ „Укрсоцбанк” земснарядів „Херсонес”, „Чорне море”, „Азовське море”, що підтверджується листами заступника Міністра транспорту  від 01.10.03 р. № 6/16-2-04-25844 виключає підстави для визнання укладених договорів недійсними.

Згідно ухвали про порушення провадження у справі, суд, залучив до участі у справі Міністерство транспорту та зв’язку України як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Міністерство транспорту та зв’язку України заявлений позивачем позов визнає, подало до суду пояснення від 14.05.07 р. вх. № 10660, відповідно до яких виклав свою правову позицію стосовно заявлених позивачем позовних вимог яка базується на  тому, що з врахуванням ст.75 ГК України, Положення про Міністерство транспорту України, затвердженого Указом Президента України від 11.05.00 р. № 789, наказу Мінтрансу від 21.07.1998 р. № 290  договори застави державного майна  укладаються за згодою органу, уповноваженого управляти державним майно, якою не є листи Мінтрансу від 01.10.03 р. № 6/16-2-04-25844.

Крім того, третя особа звертає увагу суду на ту обставину, що вищенаведені листи Мінтрансу підписані заступником Міністра Дунаєвим Л.Ф., а відповідно до наказу Мінтрансу від 2412.02 р. № 918 „Про розподіл обов’язків Державного секретаря Міністерства транспорту, його Першого  заступника та заступників”, що діяв на час їх підписання, здійснення функцій з управління об’єктами державної власності на морському та річковому транспорті, належить до сфери управління Міністерства, покладено на заступника Державного секретаря Симоненка С.В.

Ухвалою від 16.05.07 р. Голова господарського суду Одеської області Продаєвич В.О. задовольнив заяву позивача від 15.05.07 р. вх. № 10825 про призначення справи до колегіального розгляду відповідно до якої призначив колегіальний розгляд справи в складі трьох судів головуючого судді Малярчук І.А., суддів Бахарєва Б.О., Гуляк Г.І.

Ухвалою від 16.05.07 р. колегія суддів прийняла справу № 25/03-07-2171 до свого провадження.

Згідно розпорядження Голови господарського суду Одеської області внесено зміни в склад колегії суддів по розгляду справи № 25/03-07-2171 виключено зі складу колегії суддю Малярчук І.А. та включено до складу колегії суддю Демешина О.А.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.06.2007р. справу прийнято до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя Демешин О.А., суддя Бахарев Б.О., суддя Гуляк Г.І. та присвоєно № 6-2503-07-2171.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив:

18.06.03 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк” (Кредитор) в особі керуючого Одеської обласної філії АБ „Укрсоцбанк” Маслова Ю.К., який діяв на підставі Положення про Одеську обласну філію АКБ „Укрсоцбанк”, довіреностей № 3151 від 15.05.03 р., № 3 02-12/15-239 від 10.06.03 р. та Чорноморсько-Азовським виробничо-експлуатаційним Управлінням морських шляхів (Позичальник) в особі в.о. начальника управління Бикова О.І., який діяв на підставі Статуту підприємства,  був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 2003/172, згідно умов якого та додаткових угод до нього № 1 від 18.06.03 р., № 1 від 13.11.03 р., банк зобов’язався надати  Позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, в межах загального ліміту заборгованості до 1820000,00 дол. США.

В забезпечення виконання зобов’язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 2003/172 від 18.06.03 р.  Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку „Укрсоцбанк” (Іпотечний Заставодержатель) в особі керуючого Одеської обласної філії АБ „Укрсоцбанк” Маслова Ю.К., який діяв на підставі Положення про Одеську обласну філію АКБ „Укрсоцбанк”, довіреності № 3150 від 15.05.03 р. та Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів (Іпотечний Заставодавець) в особі начальника управління Валькова О.О., який діяв на підставі Статуту підприємства уклали ідентичні за своїм змістом договір застави  майна (морської іпотеки) від 25.07.03 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 5683, стосовно застави судна „Херсонес”, договір застави майна (морської іпотеки) від 25.07.03 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 5684, стосовно застави судна „Азовське море”, договір застави майна (морської іпотеки) від 25.06.03 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рибак С.О., зареєстрований в реєстрі за № 142, стосовно застави судна „Чорне море”.

Пунктом 1.2 договорів застави визначена загальна заставна вартість предмету застави, яка відповідно для судна „Херсонес” складає 7940659,41 грн., судна „Азовське море” -5256441,97 грн., судна „Чорне море” - 4638104,93 грн.

Відповідно до п.1.4 пп.1.4.1., 1.4.2., 1.4.3., 1.4.4. Договорів застави майна (з врахуванням Додаткових угод)  суть та розмір забезпечених заставою зобов’язань: виконання Іпотечним Заставодавцем перед Іпотечним Заставодержателем зобов’язань, зокрема: повернення кредиту в розмірі загального ліміту кредитування 1 820 000,00  доларів США, з графіком зниження ліміту кредитування відповідно до умов Договору кредиту, та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом 17.12.2004 р., а також дострокового погашення у випадках, передбачених Договором кредиту; сплата процентів за користування кредитом, у розмірі 15% річних та комісій, визначених договором кредиту; сплата можливих штрафних санкцій, визначених Договором кредиту; інші витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги.

Предмет застави належить Іпотечному Заставодавцю на праві повного господарського відання, що підтверджується наступними документами: свідоцтвом про право власності на судно, виданим Капітаном Одеського морського торговельного порту ..., при цьому Іпотечний Заставодавець має відповідно до ст.11 Закону України „Про заставу” та п.п. 3.6., 4.2. вищевказаного статуту (Іпотечного Заставодавця) всі повноваження на укладення цього договору (п.1.5., пп.1.5.1. п.1.5. договорі застави).

У разі невиконання Іпотечним Заставодавцем зобов’язань за договором кредиту Іпотечний Заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок Предмету застави переважно перед іншими кредиторами (п.1.7. договорів застави).

Іпотечний Заставодавець зобов’язаний протягом десяти календарних днів від дати укладення цього договору отримати погодження Міністерства транспорту України відповідно до наказу Міністерства від 25.03.03 р. № 234 (п.2.1.12 договорів застави).

Так, матеріали справи містять листи Міністерства транспорту України від 01.10.03 р. №6/16-2-04-25844, підписані заступником Міністра транспорту Дунаєвим Л.Ф., із змісту яких вбачається, що розглянувши надіслані листами від 29.09.03 р. № 16/1057 матеріали щодо передачі у заставу АКБ соціального розвитку „Укрсоцбанк” землеснаряди „Азовське море”, „Херсонес”, „Чорне море” з врахуванням наданих ДО „Укрморпорт” погоджень, не заперечує проти передачі у заставу цих суден на умовах договорів застави суден у порядку виконання договору відновлювальної кредитної лінії № 2003/172 від 18.06.03 р.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що в порушення наказу Мінтрансу № 290 від 21.07.1998 р., ст. 75 ГК України проекти договорів  застави (морської іпотеки) не були погоджені Міністерством транспорту України.

Однак, в процесі дослідження обставин справи судом було встановлено, що з метою впорядкування процесу надання дозволу на заставу майна, погодження умов договорів застави майна, що укладаються державними підприємствами, які входять до сфери управління Міністерства транспорту України, та відповідно до ст.11 Закону України  „Про заставу” Міністерством транспорту України 21.07.1998 р. був виданий наказ № 290 „Про затвердження Інструкції про порядок надання дозволу на заставу державного майна підприємств транспортно-дорожнього комплексу України” п.п. 3.3., 4.7. якого передбачено, що дозвіл на заставу майна (будівлі, споруди) балансовою вартістю більше 100 тис. грн. надається підприємству Мінтрансом шляхом погодження проекту договору застави майна Міністерством або одним із його заступників, що веде зазначене питання. Договір застави майна (цілісного майнового комплексу, структурного підрозділу, будівлі, споруди) підписується керівником підприємства тільки у разі наявності погодження проекту договору застави цього майна Міністерством (його відповідним органом управління).

Однак, законодавець як нормами законодавства, чинного на момент укладення оспорюваного договору, а саме ст.48 ЦК УРСР в редакції від 18.07.63 р., так і нормами чинного ЦК України в редакції від 16.01.03 р., а саме ч.1 ст. 203 ЦК України, положення якого підлягають застосуванню до даних правовідносин з врахуванням п.4 Перехідних положень ЦК України, визначив, що недійсними визнаються  угоди, зміст яких суперечить  цьому Кодексу, іншим актам законодавства, до  яких відносяться закони, Укази Президента України, Постанови Кабінету Міністрів України, інших нормативних актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

Так, реєстрація нормативних актів провадиться згідно  Указу Президента України „Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади” від 3 жовтня 1992 року N 493/92   п.1., ч.1 п.2 якого зазначено, установити, що з  1  січня  1993  року  нормативно-правові акти, які видаються  міністерствами,  іншими  органами  виконавчої влади,  органами  господарського  управління  та  контролю  і  які зачіпають права, свободи й законні  інтереси  громадян  або  мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації. Державну реєстрацію здійснюють:  нормативно-правових актів   міністерств,   інших  центральних органів виконавчої  влади,   органів   господарського   управління та контролю - Міністерство юстиції України. У зв’язку з цим, поданий в обґрунтування заявлених позовних вимог Міністерством транспорту та зв’язку України наказ від 21.07.1998 р. № 290 не зареєстрований у вставленому Указом Президента України „Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади” порядку, тому на думку суду не є таким нормативно-правовим актом,  невідповідність якому є підставою для визнання недійсними оспорюваних договорів застави.

В свою чергу відповідно до установчих документів позивача останній є державним підприємством, майно якого є  державною власністю і належить йому на праві господарського відання, яке здійснюється підприємством у вигляді володіння, користування та розпорядження зазначеним майном за погодженням з органом управління майном, шляхом вчинення щодо нього будь-якої дії, що не суперечать законодавству, тому наявність погоджень Міністерства транспорту України від 01.10.03 р. № 6/16-2-04-25844 свідчить про відповідність договорів застави приписам ч.4 ст.11 Закону України „Про заставу” від 2 жовтня 1992 року N 2654-XII, якою передбачено, що державне підприємство, за яким  майно  закріплено  на  праві повного господарського відання, самостійно здійснює заставу  цього майна, за винятком  цілісного  майнового  комплексу  підприємства, його структурних підрозділів,  будівель  і  споруд,  застава  яких здійснюється  з  дозволу  та  на  умовах,  погоджених  з  органом, уповноваженим управляти  відповідним  державним  майном...

Позиція позивача щодо підписання погоджень Міністерства транспорту України від 01.10.03 р. № 6/16-2-04-25844 на укладення договорів застави суден Заступником Міністра транспорту Дунаєвим Л.Ф., до компетенції якого наказом Міністерства транспорту України від 24.12.02 р. № 918 „Про розподіл обов’язків Державного секретаря Міністерства транспорту України, його Першого заступника та заступників” не віднесено погодження договорів застави, спростовується змістом даного наказу відповідно до якого  визначено компетенцію Дунаєва Л.Ф. як заступника Державного секретаря Міністерства транспорту України.

Також, в обґрунтування невідповідності оспорюваних договорів позивач посилається на приписи Закону України „Про перелік об’єктів прав державної власності, що не підлягають приватизації” від 07.07.1999р. № 847-14, Постанову КМУ від 23.12.04 р. № 1734 „Про затвердження переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави” згідно яких зазначає, що передані в заставу судна не можуть виступати предметом застави згідно укладених договорів між ДП „ЧАМП” та АКБ „Укрсоцбанк”. Дана позиція позивача, на думку суду, є безпідставною в контексті положень Закону України „Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації”, ст.1 якого затверджено   перелік   об'єктів  права  державної власності, що не підлягають приватизації, згідно з додатком 1 та ст.1 Закону України „Про приватизацію державного майна” від 4 березня 1992 року N 2163-XII в розумінні кого, приватизація державного  майна  (далі - приватизація)  -   це відчуження майна,  що перебуває у державній власності, і майна, що належить  Автономній  Республіці  Крим,  на  користь  фізичних  та юридичних  осіб,  які  можуть  бути  покупцями відповідно до цього Закону,  з  метою  підвищення  соціально-економічної  ефективності виробництва та залучення коштів на структурну перебудову економіки України. Із аналізу даних нормативно-правових актів та згідно ч.1 ст.1 Закону України „Про заставу” згідно якої застава –це спосіб забезпечення зобов’язань  вбачається, що застава не є приватизацією майна в розумінні наведених актів законодавства, тому до даних правовідносин вони не підлягають застосуванню, а відтак договори застави на цих підставах не підлягають визнанню судом недійсними.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для визнання недійсними договорів застави майна (морської іпотеки) від 25.06.03 р., від 25.07.03 р., тому відмовляє ДП „ЧАМП” в задоволенні заявлених позовних вимог.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє за недоведеністю та необґрунтованістю в задоволені заявлених ДП „ЧАМП” позовних вимог про визнання недійсним з моменту укладення договору застави майна (морської іпотеки) від 25.07.03 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 5683, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк” та Чорноморсько-Азовським виробничо-експлуатаційним Управлінням морських шляхів стосовно застави судна „Херсонес”; визнання недійсним з моменту укладення договору застави майна (морської іпотеки) від 25.07.03 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 5684, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк”  та Чорноморсько-Азовським виробничо-експлуатаційним Управлінням морських шляхів стосовно застави судна „Азовське море”; про визнання недійсним з моменту укладення договору застави майна (морської іпотеки) від 25.06.03 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рибак С.О., зареєстрованого в реєстрі за № 142, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк”  та Чорноморсько-Азовським виробничо-експлуатаційним Управлінням морських шляхів стосовно застави судна „Чорне море”.

Згідно ст.49 ГПК України в разі  відмови в задоволенні позову повністю, витрати пов’язані зі сплатою державного мити, витрати на оплату послуг інформаційно-технічного забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.44, 49, ст.ст. 82- 85 ГПК  України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання

Рішення підписано 09.07.2007р.

Суддя