ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2007 р.
№ 18/375-24/355

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “КулСистемс Україна”, м. Київ,

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2007

зі справи № 18/375-24/355

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “КулСистемс Україна” до Державного центру зайнятості, м. Київ,

про стягнення 34 834,27 грн.,

та зустрічним позовом Державного центру зайнятості (далі –Центр зайнятості)

до товариства з обмеженою відповідальністю “КулСистемс Україна” (далі –Товариство)

про розірвання договору постачання,

за участю представників сторін:

позивача – Гриценко О.М.,

відповідача –Страхової О.С.,

з оголошенням у судовому засіданні 06.03.2007 перерви до 13.03.2007,

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням подальших змін та доповнень) про стягнення з Центру зайнятості 31 882 грн. боргу, 1 001 грн. втрат від інфляції, 3 155,88 грн. пені та збитків у сумі 289 312 грн.

Центр зайнятості подав зустрічний позов про розірвання договору постачання, який мотивував істотною зміною обставин, що ними сторони керувалися при укладенні цього договору.

Справа господарськими судами розглядалася неодноразово.

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.08.2006 (суддя Смілянець В.В) первісний та зустрічний позови задоволено. Прийняте судове рішення мотивовано неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом зобов’язань за договором постачання від 31.03.2005 № 65/31.03.05 (далі –Договір), тоді як зустрічний позов задоволено з посиланням на істотну зміну обставин, якими сторони керувалися при укладенні Договору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2007 (колегія суддів у складі: Андрієнко В.В. –головуючий, судді Малетич М.М., Студенець В.І.) рішення місцевого суду від 30.08.2006 змінено в частині вирішення первісного позову: відмовлено в задоволені вимог Товариства про стягнення 289 312 грн. збитків; в іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін. Постанову апеляційного суду в частині зміни рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не виконувалися роботи з монтажу кондиціонерів та на їх виконання він витрат не поніс.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Товариство просить постанову апеляційного суду зі справи скасувати внаслідок її прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Місцевим господарським судом встановлено, що:

- 31.03.2005 Товариством і Центром зайнятості укладено Договір, за умовами якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача кондиціонери в асортименті, кількості та за цінами, визначеними у специфікації, що є невід'ємною частиною даного Договору;

- пунктом 2.1 Договору визначено, що ціна товару кожного найменування зазначається в специфікації, яка додається до Договору і є його невід'ємною частиною;

- пунктом 2.4 Договору передбачено, що загальна сума договору становить 4 747 240 грн.;

- згідно з пунктом 4.1 Договору відповідач здійснює попередню оплату в розмірі 80 % вартості товару, що складає 2 379 352 грн., протягом трьох робочих днів з моменту підписання договору, а наступне авансування проводиться поетапно згідно з календарним графіком монтажу та пусконалагоджувальних робіт;

- додатком № 1 до Договору сторонами затверджено специфікацію товару на суму 4 747 240 грн.;

- додатком № 2 до Договору сторонами здійснено розподіл кондиціонерів за регіонами на 2005 рік;

- додатком № 3 до Договору сторонами погоджено календарний графік виконання монтажних та пусконалагоджувальних робіт;

- додатком № 4 до Договору сторонами погоджено кошторис на виконання монтажних та пусконалагоджувальних робіт;

- додатком № 5 до Договору сторонами погоджено кошторис на виконання монтажних та пусконалагоджувальних робіт;

- згідно з додатковою угодою від 08.04.2005 до Договору до пункту 3.6 цього Договору внесено зміни, згідно з якими позивач зобов'язався безоплатно протягом необхідного відповідачеві строку зберігати на складі продукцію, забезпечувати її збереження у належному стані, на підтвердження отримання продукції для зберігання видати акт прийому-передачі на відповідальне зберігання;

- позивач поставив відповідачеві товар на суму 2 974 190 грн., що підтверджується накладною від 04.04.2005 № 423;

- відповідно до акта № 1 прийому-передачі товару на відповідальне зберігання від 08.04.2005 відповідач передав, а позивач прийняв на безоплатне відповідальне зберігання для подальшої поставки в центри зайнятості товар загальною вартістю 2 974 190 грн.;

- відповідач сплатив вартість кондиціонерів у сумі 2 974 190 грн.;

- позивач виконав для відповідача монтажні та пусконалагоджувальні роботи на загальну суму 31 882 грн., що підтверджується актами здачі-приймання виконаних робіт: від 08.04.2005 на суму 29 835 грн. та від 08.04.2005 на суму 2 047 грн.; акти здачі-приймання виконаних робіт підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками суб'єктів підприємницької діяльності;

- відповідач не виконав свої зобов'язання за Договором: не оплатив монтажні та пусконалагоджувальні роботи;

- згідно з актом звірки взаєморозрахунків від 19.10.2005 відповідач визнав свою заборгованість перед позивачем у сумі 31 882 грн.;

- пунктом 7.2 Договору передбачено, що  у разі затримки оплати згідно з пунктом 4 Договору відповідач сплачує позивачеві пеню в сумі подвійної облікової ставки НБУ від суми коштів, що не були оплачені, за кожний день затримки;

- у зв’язку з простроченням платежу відповідач має сплатити 31 882 грн. основного боргу, 3 155 грн. пені та 1 001 грн. втрат від інфляції;

- позивач зазнав збитків у сумі 289 312 грн. внаслідок втрати вигоди за роботи з монтажу кондиціонерів у повному обсязі;

- форс-мажорні обставини в даному разі відсутні;

- відповідач 11.05.2005 направив позивачеві пропозицію № ДЦ-11-23/5/0/6-05 про дострокове розірвання Договору, мотивуючи це зменшенням у 2005 році доходної та видаткової частин бюджету Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за рахунок якого утримується Центр зайнятості;

- зменшення в 2005 році доходної та видаткової частин бюджету Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття на поточний рік мало місце шляхом внесення відповідних змін до Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік”.

Судом апеляційної інстанції додатково встановлено, що:

- позивач фактично не виконав роботи з монтажу кондиціонерів (монтажні та пусконалагоджувальні), за які, на його твердження, розраховував одержати прибуток у сумі 289 312 грн.;

- позивачем не подано доказів фактичного розміру понесених збитків чи неодержаного прибутку.

Причиною подання касаційної скарги стало питання щодо наявності правових підстав для задоволення вимог Товариства в частині стягнення з Центру зайнятості збитків у сумі 289 312 грн.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Попередні судові інстанції дійшли згоди щодо необхідності розірвання Договору на підставі статті 652 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України).

Проте відповідно до абзацу другого частини першої статті 652 ЦК України зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Водночас частиною другою цієї статті визначено таке: якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами,  які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.06.2006 рішення попередніх судових інстанцій з даної справи було скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва з вказівкою про необхідність дослідження фактичних обставин, пов’язаних із зазначеними у частині другій статті 652 ЦК України умовами, та з’ясування відповідності зменшення доходної частини бюджету ознакам істотної зміни обставин у розумінні абзацу другого частини першої цієї статті Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 11112 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов’язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Між тим зазначені вказівки, викладені в постанові Вищого господарського суду України від 06.06.2006, попередніми судовими інстанціями виконано не було: згадані фактичні обставини ними не досліджено і оцінки відповідності зменшення доходної частини бюджету ознакам істотної зміни обставин у розумінні абзацу другого частини першої статті 652 ЦК України не дано.

Водночас для прийняття правильного рішення стосовно відшкодування Товариству збитків у вигляді неодержаного прибутку попереднім судовим інстанціям належало не лише з’ясувати наявність чи відсутність правових підстав для розірвання Договору на час розгляду цього питання судом та дослідити наявні ознаки цивільного правопорушення з боку відповідача, але й виходити при цьому з встановленого обсягу невиконаних Центром зайнятості договірних зобов’язань.

Однак ні місцевим, ані апеляційним господарськими судами, які дійшли висновку щодо необхідності розірвання Договору в судовому порядку в 2006 році:

- не досліджено фактичні обставини, пов’язані з виконанням сторонами умов Договору в 2006 році;

- не встановлено фактичні обставини, пов’язані з укладенням 11.05.2006 Центром зайнятості договору з ТОВ “Електросервіс” про надання послуг з доставки та монтажу кондиціонерів, не досліджено умови цього договору (стосовно предмету, вартості, строків виконання робіт) та обсяг його фактичного виконання (т. 3, а.с. 8-9);

- не досліджено узгоджений сторонами порядок виконання робіт за Договором та їх оплати, а також не встановлено фактичні обставини, пов’язані з виконанням сторонами зобов’язань за Договором за станом на момент його розірвання;

- у частині вирішення питання щодо стягнення збитків не дано оцінки наявності ознак цивільного правопорушення з боку Центру зайнятості за станом на час розірвання Договору (невиконання договірних зобов’язань відповідачем; наявність його вини в цьому; факт заподіяння шкоди позивачеві; причинний зв’язок між діями відповідача і заподіянням шкоди позивачеві);

- не перевірено, яким чином позивач визначив розмір неодержаного ним прибутку за роботи, які ще не було виконано (не досліджено договір Товариства з безпосереднім виконавцем робіт ПП “Фірма “Моноліт” (зокрема,  в  частині  строку його дії, обсягу замовлених робіт та їх вартості, т. 3, а.с. 25-28).

До того ж у частині розподілу судових витрат рішення попередніх судових інстанцій (місцевого суду про стягнення з Товариства державного мита і витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу на користь Центру зайнятості та суду апеляційної інстанції про повне звільнення Центру зайнятості від відшкодування Товариству судових витрат) не відповідають приписам статті 49 ГПК України, згідно з якими: державне мито в спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; державне мито, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати державного мита; стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати державного мита; витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу при частковому задоволенні позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, місцевий та апеляційний господарські суди припустилися неправильного застосування приписів частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до частини першої статті 11110 ГПК України є підставою для скасування судових рішень зі справи.

Касаційна ж інстанція відповідно до частини другої статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну  правову оцінку і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 1117, 1119 –11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “КулСистемс Україна” задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 30.08.2006 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2007 зі справи № 18/375-24/355 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Суддя              В.Селіваненко

Суддя               І.Бенедисюк

Суддя                                                                                               Б.Львов