ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2007                                                                                   Справа № 22/147-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лисенко О.М. (доповідача)

суддів: Джихур О.В., Пруднікова В.В.

при секретарі судового засідання: Геворгян Е.М.

за участю представників сторін:

від позивача - Січкар Б.В., довіреність № 5473  від 07.12.06;

від відповідача - не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 53);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Суха Балка", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області на  ухвалу  господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.07р.  у справі № 22/147-07

за позовом   відкритого акціонерного товариства "Суха Балка", м. Кривий Ріг

до державного підприємства "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ

про   стягнення 13139 грн. 66 коп.

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні 11.07.07, за згодою представника позивача, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відкрите акціонерне товариство “Суха Балка”, м. Кривий Ріг звернулось з позовом до державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м.Дніпропетровськ про стягнення 13139 грн. 66 коп. вартості недостачі вантажу за залізничною накладною № 739392.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.07  справа № 22/147-07 (суддя Пуппо Л.Д.) припинена провадженням по пункту 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Не погодившись із ухвалою, відкрите акціонерне товариство “Суха Балка” просить її скасувати і передати справу на розгляд місцевого суду, посилаючись на наступні обставини.

Перелік підстав припинення провадження у справі є вичерпним, тобто суд не має права припиняти провадження у справі з підстав, не зазначених у частині 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Зі змісту частини 2 статті 124 Конституції України випливає, що кожен із суб”єктів правовідносин (в тому числі і юридична особа, якою є позивач) у разі виникнення спору може звернутися до суду. Зазначена норма, як і інші положення Конституції України, не містить застереження про допустимість судового захисту тільки після досудового врегулювання спору та неприпустимості здійснення правосуддя без його застосування.

Представник державного підприємства “Придніпровська залізниця” в судове засідання не з”явився, відзив на апеляційну скаргу не надав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України спори, що виникають з договору перевезення, договору про надання послуг зв”язку та договору, заснованому на державному замовленні, можуть бути передані на вирішення господарського суду за умови додержання сторонами встановленого для даної категорії спорів порядку їх досудового врегулювання.

Відповідно до зовнішньоекономічного контракту № 0137/2006 від 30.03.06 року, укладеного між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю “Торговий дім Металургійний завод “Красний октябрь” (юридична адреса: вул. 1-а Тверська-Ямська, 5, м. Москва, 125047, Російська Федерація), на виконання прийнятих на себе зобов”язань ТОВ “ТД МЗ “Красний октябрь” поставило позивачу залізницею на умовах DAF російсько-український кордон, станція переходу Успенська (ІНКОТЕРМС –2000) бурову сталь у кількості 40400 тон.

Перевезення здійснено за міжнародною накладною х739392.

Видача вантажу здійснювалась з перевіркою вантажу, про що складено комерційний акт від 28.07.06 ж№178015/1.

Статтею 4 Статуту залізниць України перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Отже, відносини по даному перевезенню повинні врегульовуватися Угодою про міжнародне сполучення у залізничному вантажному сполученні. Постановою Кабінету Міністрів України “Про угоди щодо міжнародного залізничного вантажного та пасажирського сполучення” від 03.04.93 № 246.

За положенням параграфу 1 статті 30 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення право пред”явлення позову, який ґрунтується на договорі перевезення належить тій особі, яка має право заявити претензію залізниці: позов може бути пред”явлений тільки після заявлення претензії у відповідності зі статтею 29.

Колегія суддів вважає, що суд дійшов до вірного висновку щодо застосування до спірних відносин перевезення у міжнародному залізничному сполученні саме норм міжнародної угоди, а також припинення провадження по справі по пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки звернення позивача з даним позовом можливо тільки за умов додержання претензійного порядку вирішення спору. Підстав для скасування ухвали не вбачається.

На підставі викладеного та, керуючись статтями 101-106  Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.07 по справі № 22/147-07  залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                           О.М.Лисенко

Суддя                                                                                 О.В.Джихур

Суддя                                                                                 В.В.Прудніков