ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2007 р.
№ 2/318

Вищий господарський  суд  України у складі колегії суддів :

головуючого судді
Овечкіна В.Е.,

суддів
Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянув касаційну скаргу

Кредитної спілки “Кредитжитлобуд-Київ”

на постанову
від 14.11.06 Київського апеляційного господарського суду

у справі
№2/318 господарського суду міста Києва

за позовом
Кредитної спілки “Кредитжитлобуд-Київ”

до
РВ ФДМУ по м.Києву

3-тя особа:
Київський професійний ліцей “Авіант”

про
усунення перешкод у користуванні орендованим майном

у справі взяли участь представники

позивача: Квятковська О.Ю., довір. від 19.03.07

відповідача: Сліпунова С.С.. довір.№69 від 10.07.06

3-ті особи:    Завальнюк Г.А., довір. №35 від 19.03.07

ВСТАНОВИВ:

Рішенням  господарського суду м. Києва від 08.08.2006 (суддя                        І. Домнічева), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2006 (колегія суддів: Н. Губенко, Т.Барицька, Л. Ропій) в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні орендованим нерухомим майном загальною площею 850 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Гарматна, 10 шляхом зобов’язання РВ ФДМУ по місту Києву надати дозвіл на проведення капітального ремонту відмовлено з тих підстав, що позивачем не доведено, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні орендованим майном, необхідність проведення капітального ремонту. Відмова відповідача від проведення капітального ремонту в матеріалах справи відсутня.

Позивач - Кредитна спілка “Кредитжитлобуд-Київ” в поданій касаційній скарзі просить скасувати прийняті у справі судові акти і направити справу на новий розгляд. Скарга мотивована тим, що з вини відповідача позивач не міг здійснити капітального ремонту орендованого приміщення, оскільки відповідач не надає згоду на проведення такого ремонту. Попередні судові інстанції неправильно застосували п. 10.6 рішення Київської міської ради № 11/2587 від 27.01.2005 “Про правила забудови                 м. Києва”, згідно якого для отримання дозволу на капітальний ремонт об’єктів з заявою звертаються до райдержадміністрації в м. Києві і до заяви серед інших документів додається згода власника будівлі на проведення ремонту.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм процесуального права, згідно з вимогами ст.1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга  не підлягає задоволенню   з наступних підстав.

Відповідно ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Суди попередніх інстанцій встановили наступне.

Між сторонами у справі укладений договір оренди № 937 від 06.09.2004 нерухомого майна, що належить до державної власності строком по 6.09.2007. Майно передавалось в оренду з метою розміщення громадської організації –кредитної спілки “Кредитжитлобуд-Київ”.

Майно передано орендарю по акту від 06.09.2004, в якому зазначено, що майно передається в задовільному технічному та пожежобезпечному стані.

На час отримання майна в користування у позивача не було будь-яких заперечень щодо неможливості використання його за призначенням, вказаним в договорі. В п.5.4 договору оренди обумовлено зобов’язання орендаря своєчасно здійснювати поточний ремонт орендованого майна, а в                            п. 6.2 зазначено його право за погодженням з орендодавцем  вносити зміни до складу орендованого майна, проводити його реконструкцію, технічне переоснащення, що зумовлює підвищення його вартості.

Судами встановлено, що з 06.09.2004 позивач в орендованому майні за адресою: м. Київ, вул. Гарматна, 10, площею 850 кв. м. не проводив ремонт, необхідний для використання його за призначенням, не проводив поточний ремонт.

Актами перевірки орендованого  майна було встановлено, що воно не використовується за призначенням, знаходиться в занедбаному та захаращеному стані, поточного ремонту в приміщенні не проводилось.

Позивач звертався до відповідача з листом № 101 від 18.07.2005 (отриманим відповідачем 01.11.2005), в якому просив надати дозвіл на проведення ремонтно-будівельних робіт за вказаною вище адресою. Відповідач у відповіді листом № 30-04/8554 від 18.11.2005 повідомив, що у зв’язку з розірванням договору оренди від 06.09.2004 за рішенням суду звернення останнього буде розглянуто після остаточного з’ясування стану договірних відносин сторін щодо спірного приміщення. Після закінчення судової справи про розірвання договору оренди на користь орендаря, останній за отриманням згоди на проведення ремонту не звертався, а орендодавець (відповідач) по суті звернення позивача 18.11.2005 відповіді не надав. В матеріалах справи відсутні докази відмови орендодавця надати згоду на проведення ремонту приміщення.

Позивачем не доведено, що відповідач перешкоджає йому користуватися орендованим майном.

Позивач просить суд на підставі ст. 776 ЦК України та п.6 договору оренди № 937 від 06.09.2004 зобов’язати відповідача надати згоду на ремонт приміщення.

В ст. 776 ЦК України вказано, що капітальний ремонт речі, переданої у найом,  проводиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Наслідки непроведення наймодавцем капітального ремонту також перелічені в ст. 776 ЦК України.

В ст. 759 ЦК України зазначено, що Законом можуть бути передбачені особливості укладання та виконання  договору найму (оренди).

Оренда державного майна регулюється Законом України “Про оренду державного та комунального майна”. Відповідно п.3 ст. 23 цього Закону орендар має право за погодженням з орендодавцем, якщо інше не передбачено договором оренди, за рахунок власних коштів здійснювати реконструкцію, технічне переоснащення, поліпшення орендованого майна. Як встановили  суди, інше в договорі не обумовлено: реконструкцію орендар може проводити тільки за згодою орендодавця (п.6.2 договору).

На підставі встановлених обставин та досліджених доказів суди дійшли обґрунтованого висновку, що зобов’язувати відповідача надати згоду на ремонт не має підстав. Надання згоди на ремонт є правом орендодавця, у даному випадку, а не його обов’язком.

Доводи скаржника про те, що судом неправильно не застосований п.10.6 рішення Київської міської ради “Про правила забудови м. Києва”, колегія суддів до уваги не приймає. Зазначення судом в постанові порядку отримання дозволу на капітальний ремонт, встановленого вказаним вище рішенням міськради не призвело до прийняття неправильного по суті рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Кредитної спілки “Кредитжитлобуд-Київ” залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2006 у справі № 2/318 –без змін.

Головуючий, суддя                     В.Овечкін

Судді                    Є.Чернов

В.Цвігун