ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"14" червня 2007 р.                                                            Справа №  02/2130а

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д.,

із секретарем судового засідання  Сиволовська О.І., за участю прокурора Горюнової І.В.,  представників: позивача:  Слуцька Н.Ю. –за довіреністю,

відповідача: Стратейчук Г.А. –директор, Томасєвич О.В. –за дорученням,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси  справу

за позовом  прокурора м. Умані в інтересах держави в особі  Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до  Комерціалізованого підприємства магазину «Електрон»

про стягнення 4 889 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено вимогу про стягнення 4 889 грн. штрафних санкцій за незайняте інвалідами у відповідача в 2005 році 1 робоче  місце  з мотивів порушення відповідачем вимоги статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала у заявленій сумі, заперечила проти доводів відповідача, стверджуючи, що відповідач не виконав встановлений Законом норматив, тому повинен сплатити штрафні санкції, оскільки у 2005 році у відповідача в 2005 році інвалід Дрозд О.Ф. пропрацювала менше 6 місяців,  а після її звільнення відповідач не надсилав звіти форми № 3-ПН до центру зайнятості з повідомленням про вакансії для інвалідів, отже, вимоги Закону відповідач не виконав.

Відповідач у відзиві на позов та доповненнях до відзиву і представники у судовому засіданні заперечили проти позовних вимог з мотивів: - неправомірності подання даного позову прокурором, так як він складений неправильно, а відділення Фонду є юридичною особою; - виконання відповідачем вимог Закону щодо створення одного  робочого  місця для працевлаштування інвалідів, оскільки   на підприємстві працювала інвалід Дрозд О.Ф. і відповідач не винен, що вона звільнилася,  а Закон не зобов’язує підприємства  шукати інвалідів після їх звільнення протягом року.

У судовому засіданні оголошувалася перерва із 31.05.2007 року по 14.06.2007 року.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності,  вислухавши пояснення і доводи прокурора та представників сторін, суд   встановив наступне.

Доводи відповідача щодо неправомірності пред’явлення прокурором даного позову суд вважає  необґрунтованими.

Згідно статті 19 Закону України  "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні"  (далі  -  Закон) для підприємств (об’єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання в 2005 році встановлювався норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності  штатних працівників облікового складу за рік,  а якщо працювало від 8 до 25 чоловік –у кількості одного робочого місця.  Тобто, норматив  встановлено  Законом  і не  потребується  встановлення його для кожного підприємства  та  доведення.

За Законом підприємства  (об’єднання),  установи, організації, де кількість працюючих інвалідів   менша,  ніж встановлено нормативом, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду  соціального захисту інвалідів, не пізніше 15 квітня наступного року,  штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на  відповідному підприємстві (об’єднанні),  установі, організації за кожне робоче місце,  не зайняте інвалідом.  Отже,  у разі невиконання підприємством в 2005 році встановленого законом нормативу,  воно  зобов’язане сплатити штрафні санкції  не пізніше 15 квітня 2006 року.

Середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу в 2005 році у відповідача складала 8 осіб.  Отже,  для відповідача норматив на 2005 рік складав   одне робоче місця для працевлаштування інвалідів.

Як вбачається із поданих відповідачем документів  (копій наказів про прийняття на роботу та звільнення, довідки Уманської МСЕК від 12.06.2007 року, табелів обліку робочого часу за січень-травень 2005 року)  у відповідача  в 2005 році фактично працювала інвалід Дрозд О.Ф  (ІІІ група інвалідності загального захворювання).   Наказом №10 від 08.06.2005 року  Дрозд О.Ф. була звільнена з посади продавця на підставі її заяви.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем було створено необхідне робоче місце для інвалідів шляхом працевлаштування і фактичної роботи на ньому інваліда.

Та обставина,  що вказаний інвалід Дрозд О.Ф.  не пропрацювали повний рік, не може  спростовувати фактичне створення підприємством необхідної кількості робочих місць для інвалідів, і не може бути підставою для стягнення із відповідача штрафних санкцій, оскільки знаходження вказаного інваліда із відповідачем  у 2005 році у трудових відносинах підтверджує факт створення відповідачем цього  робочого місця для інвалідів; із  копій наказів по підприємству вбачається,  що звільнення інвалідів відбулося не з ініціативи відповідача, а відповідно до редакції Закону, діючої у 2005 році, відповідальність підприємства не пов’язується з тривалістю  роботи інвалідів на підприємстві.  Зміни до Закону щодо цього питання були внесені із 01.01.2006 року і відповідно до Конституції України не можуть поширюватися на правовідносини, які існували до набрання ними чинності.

Вказані у статті 20 Закону штрафні санкції відносяться до адміністративно-господарських санкцій, які відповідно до статті 217 Господарського кодексу України можуть застосовуватися уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування до суб’єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності.

Отже, суд приходить до висновку про  відсутність  правопорушення у діях відповідача, а згідно статті 218 ГК України підставою  господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

За таких обставин позов задоволенню не підлягає.

Виходячи з викладеного,  керуючись  ст.ст.  160 –163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У позові  відмовити повністю.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду може бути подана до Київського  апеляційного адміністративного суду через господарський суд Черкаської області протягом 10 днів з дня  складення постанови в повному обсязі, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                               А.Д. Пащенко

Постанова складена в повному обсязі 18.06.2007 року