ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2007 р.
№ 6/554

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді                    Плюшка І.А.,

суддів                                        Ходаківської І.П., Савенко Г.В.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу                    Дочірньої компанії “Газ України” Національної

акціонерної компанії “Нафтогаз України”

на рішення                              господарського суду м. Києва від 23.11.2006р.

та постанову                              Київського апеляційного господарського суду                                                             від 02.03.2007р.

у справі                                        № 6/554 господарського суду м. Києва

за позовом                                        Відкритого акціонерного товариства “Сумигаз”

до                                                  Дочірньої компанії “Газ України” Національної

акціонерної компанії “Нафтогаз України”

третя особа                              Національна акціонерна компанія “Нафтогаз                                                             України”

про                                                  зобов’язання вчинити дії

за участю представників сторін:

-          позивача – Сіденко Л.В.;

-          відповідача  – Мицько Р.М., Левченко О.Є.;

-          третьої особи – Бернацька О.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 23.11.2006 року у справі № 6/554 позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства “Сумигаз” до Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” про зобов’язання вчинити дії задоволено в повному обсязі –зобов’язано Дочірню компанію “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” підписати негайно з моменту набрання рішенням законної сили акти передачі-приймання природного газу: за квітень 2006 від 30.04.2006;  за травень 2006 від 31.05.2006 та за червень 2006 від 30.06.2006 за договором № 06/05-1891 від 19.12.2005.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2007 року у справі № 6/554 зазначене рішення господарського суду м. Києва від 23.11.2006 року залишено без змін, а апеляційну скаргу Дочірньої компанії “Газ України” НАК “Нафтогаз України” без задоволення.

Не погоджуючись із прийнятими у справі судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій Дочірня компанія “Газ України” НАК “Нафтогаз України” (далі - скаржник) звернулася з касаційною скаргою на прийняті у справі судові рішення, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення з мотивів неправильного застосування та порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти у справі нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ВАТ «Сумигаз»відмовити.

Розглянувши доводи скаржника викладені в касаційній скарзі, переглянувши оскаржувані судові рішення у справі на предмет дотримання судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи по суті, колегія суддів касаційної інстанції приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги з наступних підстав.

Вирішуючи справу по суті суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що між Дочірньою компанією “Газ України” НАК “Нафтогаз України” та Відкритим акціонерним товариством “Сумигаз” був укладений договір на постачання природного газу від 19.12.2005 року № 06/05-1891. Відповідно до п. 1.3 Договору газ, що постачається за даним договором використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації населенню. Преамбулою договору №06/05-1891 визначено, що сторони, укладаючи даний договір, керуються рядом нормативних документів в тому числі постановою КМУ від 27.12.2001 року №1729 «Про порядок забезпечення галузей національної економіки та населення природним газом»та іншими нормативними документами, які регламентують поставку та розподіл природного газу. Згідно з умовами договору Постачальник зобов’язався передати у власність Покупцю в 2006 році природний газ з урахуванням обсягів  розбалансування газу (відтоків/притоків), а Покупець зобов’язався прийняти та оплатити газ на умовах даного договору. Згідно з п. 3.3 Договору приймання-передача газу поставленого Постачальником Покупцеві у відповідному місяці, оформляється щомісячними актами приймання-передачі газу в яких визначається обсяг фактично переданого газу.

Постановляючи оскаржувані судові рішення, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, відповідач допустив порушення виконання зобов’язання, у зв’язку з чим, вимоги позивача щодо зобов’язання  відповідача підписати вказані вище акти приймання-передачі природного газу обґрунтованими.

Відповідно до встановлених судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин, перевіривши правильність застосування відповідними судовими інстанціями норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1729, потреба в природному газі задовольняється для потреб населення - з ресурсів газу, видобутого (зокрема у процесі виконання договорів про спільну діяльність) підприємствами Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” та Національної акціонерної компанії “Надра України”, відкритим акціонерним товариством “Укрнафта”, іншими господарськими товариствами, частка держави в статутному фонді яких перевищує 50 відсотків акцій, а також господарськими товариствами, більш як 50 відсотків акцій (часток, паїв) яких перебуває у статутному фонді інших господарських товариств, іншими господарськими товариствами, акціонером яких є держава і володіє в них контрольним пакетом акцій, та з інших ресурсів природного газу Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”.

Відповідно до положення протокольного рішення засідання правління Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” від 14.04.2006 року № 54, “…починаючи з квітня, передбачити, що обсяги газу для потреб населення Дніпропетровської, Полтавської та Сумської областей будуть здійснюватися з ресурсів поточного видобутку ВАТ “Укрнафта”. Пункт 1.3. вказаного протокольного рішення зобов’язував ВАТ “Укрнафта” протягом 5 днів укласти договори, в тому числі з ВАТ “Сумигаз”, на поставку природного газу для потреб населення починаючи з квітня 2006 року з ресурсів поточного видобутку ВАТ “Укрнафта”, а зазначеним ВАТ забезпечити 100-відсоткові розрахунки з ВАТ “Укрнафта” за відпущений газ. Таким чином, постановою Кабінету Міністрів України №1729 від 27.12.2001 року та протокольним рішенням засідання правління Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” від 14.04.2006 року № 54 визначено, що обсяги газу для забезпечення потреб населення з квітня 2006 року будуть здійснюватися через договори з ВАТ “Укрнафта”.

Колегія  суддів  Вищого  господарського  суду  України вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій були прийняті рішення без врахування нормативно-правових актів, якими регулювались господарські відносини щодо постачання природного газу населенню. Так, враховуючи вимоги ст. 334 ЦК України, акти передачі-приймання природного газу фіксують перехід права власності до покупця за договором. Відповідно до ст. 658  ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. У зв’язку з цим, питання щодо власника природного газу, що передається, є визначальним, так як один господарюючий суб’єкт не може бути зобов’язаний передати іншому майно, власником якого він не є. Оскільки постановою Кабінету Міністрів України № 1729 від 27.12.2001 року постачання газу для забезпечення потреб населення було врегульовано іншим чином, суди першої та апеляційної інстанції не дослідили належним чином обставини справи на предмет їх відповідності положенням вищезазначених нормативно-правових актів.

Згідно роз’яснень пленуму Верховного Суду України викладених в п.1 постанови від 29.12.1976 року №11 “Про судове рішення”, обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні. Законним рішення є тоді, коли суд, дотримавшись всіх вимог процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, судом касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги встановлено, що прийняті господарськими судами судові рішення не ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, тому вказані рішення не відповідають положенням ст. 43 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976 року № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України  касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про  достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Оскаржувані рішення попередніх судових інстанцій підлягають скасуванню з  передачею  справи на новий розгляд до місцевого господарського суду згідно п.3 ст.1119  ГПК України.

Під час нового розгляду справи, суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене, всебічно, повно і об`єктивно розглянути в судовому процесі всі обставини та докази у справі в їх сукупності, та прийняти відповідне рішення з належним мотивуванням. Також суду першої інстанції, слід визначитись з доцільністю залучення до розгляду справи Відкрите акціонерне товариство "Укрнафта", як можливого власника спірного газу.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України,  Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну  скаргу Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” задовольнити частково.

2.Постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2007 року та рішення господарського суду міста Києва від 23.11.2006 року  скасувати.

3.Справу № 6/554 передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      І. Плюшко

Судді                                                                                                    І. Ходаківська

Г. Савенко