ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

14.02.07                                                                                       Справа №8/292д

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі Шерник О.В.

за участю представників:

позивача:          Шевченко О.І., паспорт СА № 247222 від 03.09.1996р., директор;

позивача:          Косякова З.М., довіреність від 30.11.2006р.;

відповідача-1:  Короткова Ю.Л., довіреність № 20 від 09.01.2007р.;

відповідача-2:  Кноблох І.В., довіреність № 5 від 07.02.2007р.;

відповідача-2:  Сінельник В.М., довіреність № 4 від 07.02.2007р.;

3-ої особи на стороні позивача:  не з’явився;

3-ої особи-1 на стороні відповідачів:  не з’явився;

3-ої особи-2 на стороні відповідачів: Трещук Ю.Ф., довіреність №05/30від 03.01.2006р.;

3-ої особи-3 на стороні відповідачів:  Д’яченко Д.А., довіреність №2 від 12.02.2007р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу      Закритого акціонерного товариства «Механомонтаж-200»,

м. Кіровоград

на рішення                   господарського суду Запорізької області від 28.09.2006 року

у справі                         № 8/292д

за позовом                    Приватного підприємства «Запоріжбудсервіс», м. Запоріжжя

до відповідача-1          Товариства з обмеженою відповідальністю

Асоціація «Запоріжметалургмонтаж», м. Запоріжжя

до відповідача-2          Закритого акціонерного товариства «Механомонтаж-200»,

м. Кіровоград

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –

Комунальне підприємство «Якимівське бюро технічної

інвентаризації», смт. Якимівка Запорізької області

треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

1.          Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький

індустріально-механічний завод», м. Запоріжжя

2.          Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке

Управління механізації-231», м. Запоріжжя

3. Закрите акціонерне товариство «Запорізький котельно-монтажний завод», м. Запоріжжя

про                                  визнання недійсним договору, спонукання сторін договору

повернути один одному все отримане за угодою,

скасування державної реєстрації майна

ВСТАНОВИВ:

Приватним підприємством «Запоріжбудсервіс», м. Запоріжжя було подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю Асоціація «Запоріжметалургмонтаж», м. Запоріжжя (відповідач-1) і Закритого акціонерного товариства «Механомонтаж-200», м. Кіровоград (відповідач-2) про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна № 1 від 15.12.2004р., укладеного між відповідачами, спонукання сторін за цим договором повернути один одному все отримане за угодою, та скасування державної реєстрації майна, здійсненої  за відповідачем-2.

Розглянувши справу по суті, господарський суд Запорізької області своїм рішенням від 28.09.2006р. у справі № 8/292д (суддя Попова І.А.) позов задовольнив частково: визнав недійсним договір № 1 купівлі-продажу майна, укладеного 15.12.2004р. між відповідачами - в частині наступного майна: приміщення літ. В-2 – корпус № 1, літ. Г-2 в корпусі № 2 кімната № 8, літ. А-2 – корпус № 4, літ. И-1, літ. К 2-1, будови № 2, № 8, № 9. В іншій частині позову відмовив.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, у поданій апеляційній скарзі ЗАТ «Механомонтаж-200», відповідач-2 у справі, вказує на те, що рішення суду є незаконним; прийнятим з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що судом не надана належна оцінка договору оренди № 12 від 04.12.2002р. та додатку до нього від 05.05.2003р., укладених між відповідачами, оскільки позовні вимоги ґрунтуються саме на цьому договорі. Просить рішення господарського суду Запорізької області від 28.09.2006р. у справі № 8/292д скасувати - в частині визнання недійсним спірного договору та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

ТОВ Асоціація «Запоріжметалургмонтаж», відповідач-1 у справі, у відзиві на апеляційну скаргу вказує на свою згоду з рішенням господарського суду Запорізької області від 28.09.2006р. у справі № 8/292д, у зв’язку з чим просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Представником відповідача-1 в судовому засіданні підтримані доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Від інших учасників судового процесу відзивів на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Представником відповідача-2 в судовому засіданні підтримані доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача заперечував проти викладених в апеляційній скарзі доводів, вказавши на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення господарського суду.

Від інших учасників процесу пояснень по суті спору не надійшло.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 3693 від 20.12.2006р. справу призначено до розгляду у складі колегії – Мірошниченка М.В. (головуючий), суддів Хуторного В.М., Юхименка О.В.

В судовому засіданні 21.12.2006р. розгляд апеляційної скарги на підставі ст.77 ГПК України було відкладено до 14.02.2007р.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 416 від 13.02.2007р. справу призначено до розгляду у складі колегії – Мірошниченка М.В. (головуючий), суддів Кричмаржевського В.А., Хуторного В.М.

В судовому засіданні 14.02.2007р. за згодою присутніх представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду апеляційної інстанції.

За клопотанням учасників судового процесу розгляд справи вівся без застосування засобів технічного забезпечення фіксації судового процесу.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як випливає з матеріалів справи, 04.12.2002р. між ТОВ Асоціація «Запоріжметалургмонтаж» (орендодавець) і ПП «Запоріжбудсервіс» (орендар) був укладений договір оренди об’єкту нерухомості № 12, згідно з п.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове володіння і користування окремо розташовані будівлі з підсобними приміщеннями: 40 кімнат бази відпочинку «Перлина моря», яка знаходиться за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт. Кирилівка, загальною площею 600 кв.м.

Строк оренди складає 10 років з моменту прийняття орендованого об’єкту за актом здачі-приймання (п.4.1 договору № 12).

Розмір орендної плати за весь орендований об’єкт в цілому складає 117.600,00 грн., за період з 31 травня по 30 вересня щорічно, згідно до наданих рахунків (п.5.1 договору).

В подальшому, до договору оренди № 12 його сторонами складений акт приймання-передачі, згідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в користування наступне майно: літера по плану В-2 двоповерховий цегляний корпус для відпочинку № 1; літера по плану Г-2 в двоповерховому цегляному корпусі для відпочинку № 2 кімнати № 6, № 8; літера по плану А-2 двоповерховий цегляний корпус для відпочинку № 4; літера по плану И-1, К 2-1 з Л-9 по Л-11 будинки для відпочинку: № 28 (1.2); № 19 (1.2); № 43 (1.2.3); № 44 (1.2); № 45 (1.2); № 48 (1.2.3).

05.05.2003р. між ТОВ Асоціація «Запоріжметалургмонтаж» (орендодавець) і ПП «Запоріжбудсервіс» (орендар) була укладена додаткова угода до договору оренди №12, згідно з п.1 якої з 05.05.2003р. орендодавець додатково передає в тимчасове володіння і користування, а орендар приймає окремо стоячу будівлю їдальні з підсобними приміщеннями і спорудами (літера по плану Е-1), а також фонтан (№ 6) на базі відпочинку «Перлина моря».

Орендна плата за орендований об’єкт, зазначений в п.1 додаткової угоди, складає 2000,00 грн. (у т.ч. ПДВ) на рік (п.2 додаткової угоди).

Пункт 1.4 розділу 1 договору викладено в новій редакції, а саме: «Загальна площа орендованого об’єкту складає 920,00 кв.м» (п.3 додаткової угоди).

Доповнено розділ 1 договору пунктом 1.12 в наступній редакції: «Договірна вартість об’єкту в цілому складає 80.000,00 грн. з урахуванням ПДВ, у т.ч. договірна вартість їдальні складає 50.000,00 грн. з урахуванням ПДВ, вартість 10 кімнат складає 30.000,00 грн. з урахуванням ПДВ» (п.4 додаткової угоди).

Пункт 5.1 розділу 5 договору викладено в новій редакції, а саме: «Орендна плата за цим договором складає 19.600,00 грн. з урахуванням ПДВ за один рік. Оплату вартості об’єкту в сумі 80.000,00 грн. з урахуванням ПДВ орендар здійснює протягом строку дії цього договору шляхом перерахування зазначеної суми на рахунок орендодавця або іншій формі, не забороненої діючим законодавством» (п.5 додаткової угоди).

Доповнено п.12.6 розділу 12 договору наступною умовою: «У випадку відчуження орендодавцем об’єкту оренди за цим договором третім особам, орендар має переважне право на його придбання. Про свій намір здійснити відчуження об’єкту оренди третім особам орендодавець зобов’язаний письмово повідомити орендаря не менше, ніж за 30 днів до дати запланованого відчуження».

Згідно до акту приймання-передачі до додаткової угоди від 05.05.2003р., орендодавець передає, а орендар приймає в користування наступне майно: літера по плану Е-1 їдальня з прилеглою територією, підсобними і виробничими приміщеннями; споруди: № 2 душова, № 8 туалет, № 6 фонтан, № 9 трансформаторна підстанція.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 28.04.2006р. у справі № 4/160 (за позовом ПП «Запоріжбудсервіс» до ЗАТ «Механомонтаж-200», за участю третьої особи - ТОВ Асоціації «Запоріжметалургмонтаж» про усунення перешкод у користуванні майном) серед іншого визнано недійсними пункти 1, 2, 3, 4, 5 додаткової угоди від 05.05.2003р. до договору № 12 оренди об’єкта нерухомості  від 04.12.2002р., яку укладено між ТОВ Асоціація «Запоріжметалургмонтаж» і ПП «Запоріжбудсервіс», тобто в частині набуття ПП «Запоріжбудсервіс» права на орендне користування будівлею їдальні з підсобними приміщеннями (літ. Е-1) та фонтан (№ 6). Постановою Вищого господарського суду України від 18.07.2006р. вищевказана постанова суду апеляційної інстанції залишена без змін.

15.12.2004р. між ТОВ Асоціацією «Запоріжметалургмонтаж» (продавець) і ЗАТ «Механомонтаж-200» (покупець) був укладений договір № 1 купівлі-продажу майна, згідно умов якого продавець зобов’язується передати у власність покупцю базу відпочинку «Перлина моря», що розташована за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт. Кирилівка.

Рішенням третейського суду м. Кіровограда від 22.12.2004р. визнано дійсним договір №1 купівлі-продажу комплексу будівель бази «Перлина моря», укладений 15.12.2004р. між ЗАТ «Механомонтаж-200» і ТОВ Асоціацією «Запоріжметалургмонтаж»; визнано право власності на майно – комплекс будівель бази відпочинку «Перлина моря» (загалом 108 позицій) за ЗАТ «Механомонтаж-200».

На підставі рішення третейського суду м. Кіровограда від 22.12.2004р., право власності на комплекс будівель бази відпочинку «Перлина моря» зареєстровано за ЗАТ «Механомонтаж-200», що підтверджується відповідними витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданими КП «Якимівське БТІ», у т.ч. і на майно, що перебувало в орендному користуванні ПП «Запоріжбудсервіс» за договором оренди від 04.12.2002р. № 12.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що за весь час дії договору оренди від 04.12.2002р. № 12 ним належним чином виконувались умови цього договору і від орендодавця будь-яких претензій щодо виконання орендарем своїх зобов’язань не надходило. Як вказує позивач, укладенням між відповідачами договору купівлі-продажу № 1 від 15.12.2004р. порушуються права позивача як добросовісного орендаря, встановлені законом і договором, що стосуються переважного права перед іншими особами на придбання об’єкту оренди. У зв’язку з цим, в позові ставиться вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна № 1 від 15.12.2004р., укладеного між відповідачами, спонукання сторін за цим договором повернути один одному все отримане за угодою, та скасування державної реєстрації майна, отриманого за цим договором, за відповідачем-2. Позовні вимоги ґрунтуються на приписах ст.ст. 283, 285 ГК України, ст.ст. 203, 215 216, 397, 398, 770, 777 ЦК України, ст.1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Слід зазначити, що відповідно до ст.777 ЦК України, наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання.

Як вказувалось, позивач посилається на належне виконання з його боку всіх умов договору оренди від 04.12.2002р. № 12 за весь час дії цього договору і відсутності від орендодавця будь-яких претензій щодо виконання орендарем своїх зобов’язань за таким договором. Відповідачами вказаних тверджень не спростовано, доказів неналежного виконання позивачем умов договору оренди від 04.12.2002р. № 12 до суду не надано.

В самому договорі оренди № 12 від 04.12.2002р. (з урахуванням додаткової угоди до нього від 05.05.2003р.) було передбачено, що об’єкт оренди за цим договором переходить у власність орендаря з моменту оплати ним договірної вартості об’єкту згідно п.1.12 договору в порядку, передбаченому цим договором.

Тобто, зміст договору оренди № 12 свідчить про намір позивача, як орендаря, придбати в майбутньому об’єкт оренди за обумовленою з орендодавцем ціною.

До того ж, в п.12.6 договору оренди № 12 (в редакції додаткової угоди від 05.05.2003р.) сторонами закріплено, що у випадку відчуження орендодавцем об’єкту оренди за цим договором третім особам, орендар має переважне право на його придбання. Про свій намір здійснити відчуження об’єкту оренди третім особам орендодавець зобов’язаний письмово повідомити орендаря не менше, ніж за 30 днів до дати запланованого відчуження.

Таким чином, в силу закону і умов договору оренди, ТОВ Асоціація «Запоріжметалургмонтаж», як орендодавець за договором № 12, повинно було у встановлений строк повідомити позивача про намір здійснити відчуження об’єкту оренди третім особам, з урахуванням того, що позивач має переважне право на придбання об’єкту оренди.

Обставини справи свідчать про те, що відповідач-1 не сповіщав позивача про свій намір здійснити відчуження об’єкту оренди на користь відповідача-2 за договором купівлі-продажу № 1 від 15.12.2004р. Відповідних доказів суду не надано.

Згідно зі ст.4 Закону України «Про власність», власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування, а також у довірчу власність іншим особам. Власник, здійснюючи свої права, зобов'язаний не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не порушувати права та охоронювані законом інтереси громадян, юридичних осіб і держави.

Статтею 48 Закону України «Про власність» встановлено, що Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Положення щодо захисту права власності поширюються також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, довічного успадковуваного володіння або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором. Ця особа має право на захист свого володіння також від власника.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.203 ЦК України закріплено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з Роз’ясненням ВАСУ №02-5/111 від 12.03.1999р. “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними”, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Фактичні обставини справи свідчать про те, що договір купівлі-продажу № 1 від 15.12.2004р., укладений між відповідачами, - в частині продажу майна, що перебувало в оренді позивача за договором № 12 від 04.12.2002р., суперечить положенням ЦК України та Закону України «Про власність», що закріплюють переважне право наймача перед іншими особами на придбання речі, переданої у найм. Матеріалами справи підтверджена неправомірність дій продавця за таким договором (ТОВ Асоціації «Запоріжметалургмонтаж»), що виразилось в невиконанні його договірного зобов’язання про необхідність письмового повідомлення орендаря у встановлений строк про  намір здійснити відчуження об’єкту оренди третій особі - ЗАТ «Механомонтаж-200». Це, в свою чергу, позбавило позивача права на переважне придбання об’єкту оренди за договором № 12 від 04.12.2002р. у власність.

При цьому, як обґрунтовано вказано судом першої інстанції, продаж відповідачем-1 за спірним договором іншого майна бази відпочинку «Перлина моря», що не було об’єктом оренди за договором № 12 від 04.12.2002р., ніяким чином не порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, у зв’язку з відсутністю у останнього будь-яких прав на таке майно.

Таким чином, спірний договір купівлі-продажу №1 від 15.12.2004р. слід визнати недійсним в частині продажу наступного майна: приміщення літ. В-2 – корпус № 1, літ. Г-2 в корпусі № 2 кімната 8, літ. А-2 – корпус № 4, літ. И-1, літ. К 2-1, будови № 2, № 8, № 9.

В силу ст.217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Визнання спірного договору купівлі-продажу частково недійсним не має своїм наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, оскільки можна припустити, що такий договір був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Судом першої інстанції також обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині повернення сторонами за спірним договором в натурі того, що вони отримали за цією угодою і скасування державної реєстрації права власності на спірне майно, оскільки таке майно на даний час не є власністю відповідача-2, у зв’язку з чим обраний позивачем в цій частині предмет позову не відповідає встановленим законом способам захисту прав та охоронюваних законом інтересів.

Посилання представника відповідача-2 в судовому засіданні на те, що ухвалою господарського суду Запорізької області від 01.11.2006р. у справі № 9/279д/06 (за позовом ЗАТ «Механомонтаж-200» до ПП «Запоріжбудсервіс», за участю третьої особи - ТОВ Асоціація «Запоріжметалургмонтаж» про визнання недійсним договору оренди об’єкту нерухомості № 12 від 04.12.2002р., укладеного між ТОВ Асоціація «Запоріжметалургмонтаж» і ПП «Запоріжбудсервіс») договір оренди № 12 від 04.12.2002р., яким позивач обґрунтовує свої позовні вимоги у справі № 8/292д, визнаний судом неукладеним, оскільки сторонами за таким договором не досягнута згода по всім істотним умовам, що необхідні для договорів даного виду, колегією суддів до уваги не приймаються, з наступних підстав.

Оскаржуване рішення господарського суду у справі № 8/292д було прийнято судом 28.09.2006р., в той час, коли ухвала господарського суду у справі № 9/279д/06 прийнята судом 01.11.2006р., тобто значно пізніше, ніж рішення, що оскаржується. Відповідно, ухвали господарського суду Запорізької області від 01.11.2006р. у справі № 9/279д/06 не існувало на момент прийняття судового рішення у справі № 8/292д. Згідно положень норм господарського процесуального законодавства України, апеляційний господарський суд перевіряє законність та обґрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення за тими обставинами і матеріалами, які існували на момент прийняття такого рішення. Ухвала господарського суду Запорізької області від 01.11.2006р. у справі № 9/279д/06 може бути покладена в основу заяви про перегляд рішення господарського суду за нововиявленими обставинами в порядку, передбаченому розділом ХІІІ ГПК України.

З огляду на викладене, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими і спростовуються матеріалами справи.

Фактичні обставини справи досліджені судом першої інстанції на підставі наданих в судове засідання сторонами доказів. Порушення або неправильного застосування норм матеріального і процесуального права не вбачається, підстави для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України,  Запорізький апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Механомонтаж-200», м. Кіровоград, залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 28.09.2006р. у справі № 8/292д – без змін.