ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 липня 2007 р.

№ 35/407

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів: Дерепи В.І. -головуючого (доповідача), Грека Б.М.,
Стратієнко Л.В.,

за участю представників: позивача
-Угрина В.М.,

відповідача -ОСОБА_1,

розглянувши касаційну скаргу ВАТ
"Мода-Сервіс" на постанову Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 8 травня 2007 року у справі за позовом ВАТ
"Мода-Сервіс" до Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 про
усунення перешкод в користуванні майном та стягнення 5650, 58 грн. та за
зустрічним позовом про стягнення матеріальної шкоди 23532 грн. та моральної
шкоди в сумі 26468 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
господарського суду Дніпропетровської області від 2 серпня 2006 року (суддя
Широбокова Л.П.) в частині вимог щодо усунення перешкод в користуванні майном
та звільнення орендованого нежитлового приміщення площею 64, 42 кв.м, що
знаходиться в "Будинку Побуту", який розташований за адресою:
АДРЕСА_1, провадження у справі припинено. В решті первісний позов задоволений
частково. Стягнуто з суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 на користь ВАТ
"Мода-Сервіс" 4004, 85 грн. неустойки, судові витрати. В решті позову
відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 8 травня 2007 року рішення суду в частині
стягнення з відповідачки за первісним позовом на користь позивача 4004,85 грн.
скасовано. В задоволенні позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення
залишене без змін.

Не погоджуючись з постановою суду,
ВАТ "Мода-Сервіс" просить її скасувати, посилаючись на
неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
на підставі укладеного між сторонами 1 січня 2005 року договору оренди
нежитлового приміщення НОМЕР_1, позивач надав в оренду відповідачці у строкове
платне користування не житлове приміщення 64,42 кв.м, яке складається з трьох
кімнат у АДРЕСА_1 для розміщення ательє.

Згідно умов укладеного договору
здавання майна в оренду і повернення майна з оренди оформляється актом
приймання-передачі.

Пунктом 10.1 вказаного договору
термін його дії встановлений до 30 червня 2005 року.

Як правильно встановлено
апеляційним господарським судом при розгляді справи, позивач попередив
відповідачку про закінчення терміну дії договору 30 червня 2005 року і, у
зв'язку з цим, необхідністю здати орендоване приміщення.

З наявних в матеріалах справи
документів вбачається, що на час розгляду справи відповідачка не займала спірне
орендоване приміщення, тому суд першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, правильно припинив провадження у справі в цій частині
позовних вимог.

На підставі ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Приймаючи рішення, залишене без
змін в цій частині постановою суду апеляційної інстанції, місцевий
господарський суд вірно визнав такими, що не можуть вважатись належними та
допустимими доказами документи, надані позивачем за зустрічним позовом в
підтвердження заподіяння діями відповідача за зустрічним позовом моральної
шкоди та збитків у вигляді неодержаних доходів і обгрунтовано відмовив в
задоволенні зустрічного позову.

Згідно п.2.6 укладеного договору,
після закінчення дії цього договору орендатор зобов'язаний звільнити нежитлове
приміщення на протязі 30 днів з часу закінчення строку дії договору.

Розглядаючи справу, апеляційний
господарський суд правильно встановив той факт, що спірне приміщення
відповідачкою за зустрічним позовом було звільнено 30 липня 2007 року і після
цього для цілей оренди не використовувалося.

Сам по собі факт знаходження майна
відповідачки на площах позивача не свідчить про несвоєчасне повернення
орендованого приміщення, оскільки воно повністю знаходилося у розпорядженні
позивача.

Згідно ч.2 ст.785 ЦК України, якщо
наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право
вимагати від наймача сплати неустойки за користування річчю за час
прострочення.

Суд вважає безпідставними посилання
місцевого суду в рішенні від 2 серпня 2006 року на те, що прийнятою постановою
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19 червня 2006 року у
справі №7/2 було встановлено, що в обумовлений договором оренди НОМЕР_1 від
01.01.2005 року строк, орендоване приміщення відповідачем за основним позовом
не звільнене та не повернено позивачеві, оскільки предметом розгляду по справі
№7/2 були позовні вимоги про спонукання продовжити дію договору.

Суд, також, не може погодитись з
доводами ВАТ "Мода-Сервіс", викладеними в касаційній скарзі, в тій частині,
що остаточне вивільнення ОСОБА_1 орендованого приміщення може бути підтверджено
наявністю акту приймання-передачі, оскільки всупереч п.2.3 договору такий акт
не складався сторонами і при передачі спірного приміщення в оренду.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції в оскаржуваній постанові вірно застосував норми матеріального права і
обгрунтовано скасував рішення місцевого суду в частині стягнення з первісного
відповідача на користь первісного позивача 4004, 85 грн. неустойки за час
прострочення повернення майна, залишивши без змін в решті частині.

За таких обставин, постанова суду
відповідає вимогам закону і обставинам справи, тому підстав для її зміни немає.

Керуючись  ст. ст. 1115, 1117, 1119,
11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И
В:

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 8 травня 2007 року залишити без
змін, а касаційну скаргу ВАТ "Мода-Сервіс"  - без задоволення.

Головуючий, суддя
В.Дерепа

Судді
Б.Грек

Л.Стратієнко