Харківський апеляційний господарський суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2007 р.                                                 Справа № АС-13/421-06

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., судді Горбачова Л.П., Гончар Т.В.

при секретарі Андросовій О.В.

за участю представників:

позивача -  Онопрієнко  Л.М. ( доручення 28/10/10-025 від 09.01.2007 р. )

Кобилянської О.К. ( доручення №188/10/10-025 від 12.01.2007 р. )

відповідача -Грішина А.В. ( доручення №01-75/3065  від 27.06.2006 р.)

3-ої особи   - Ізмайлова  В.О. (доручення №11-02/4275 від 07.11.2006 р. )

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського  апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ДПІ у Київському районі м. Харкова ( вх. № 356Х/2 )  на постанову господарського суду Харківської області від 21.12.2006 р. по справі № АС-13/421-06

за позовом   ДПІ у Київському районі м. Харкова, м. Харків

до   Харківської обласної державної адміністрації , м . Харків

3-я особа на стороні позивача Управління  Держаного казначейства  у Харківській області , м. Харків

про стягнення 4 440 459,73 грн., -

встановила:

Позивач, Державна податкова інспекція у Київському районі м. Харкова, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача  суми  фінансової допомоги на зворотній основі, наданої на підставі договору № 14-304/20 від 29.09.1994 р. та відсотків за користування нею на загальну суму  4 440 459, 73 грн.  ( а.с.  5 –а.с. 9, т. ).  У ході судового розгляду даної справи позивач збільшив розмір позовних вимог і просив суд стягнути з відповідача суму фінансової допомоги -  1 042 000 грн, відсотки за користування  нею  у сумі - 3 555 187, 95 коп.,  суму пені  -  5 458 847, 59 грн., всього –10 056 035 грн. 54 коп.   Позовні вимоги позивач обґрунтовував  тим, що за договором № 14 –304/20 від 29 вересня 1994 року про надання  Міністерством фінансів України фінансової допомоги на зворотній основі виконавчому комітету Харківської обласної Ради народних депутатів  була надана  фінансова допомога  у сумі 1 042 000 грн., яка мала бути повернена в повному обсязі до 20 грудня 1994 року зі сплатою 30 % річних.  Зазначена сума не була повернена, не сплачені і відсотки, сплата яких передбачена п. 1.1 договору.  Строк повернення  заборгованості було подовжено додатковою  угодою  від 08.08.1995 р. за № 14-304/20-Д95.

Суд першої інстанції  (суддя Водолажська Н.С.) відмовив позивачу у задоволенні позову з посиланням на те, що   укладений договір не має відношення до Постанови   Кабінету Міністрів України № 510 від  26.07.1994 р.  «Про невідкладні заходи щодо забезпечення народного господарства і населення електричною енергією в осіннє-зимовий  період 1994 /1995 року», не відноситься до бюджетних правовідносин,  на які розповсюджувалися положення Цивільного кодексу України, який діяв на час  укладання та виконання договору і строк позовної давності сплинув щодо стягнення боргу ( а.с. 127 –а.с. 132, т. 1 ).

Не погодившись з постановою господарського суду Харківської області  від 21.12.2006р. позивач звернувся до апеляційного суду з скаргою, просить  рішення   місцевого  суду у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.  В апеляційній  скарзі посилається на порушення судом першої інстанції  при прийнятті рішення норм матеріального і процесуального права.  Вважає, що при прийнятті судового рішення судом першої інстанції не  надана належна оцінка обставинам справи.  Суд залишив поза увагою той факт, що між сторонами було укладено додаткову угоду до договору, а саме  -  додаткову угоду  від 08.08.1995 року № 14-304/20-Д95 щодо пролонгації  Харківській області строку повернення залишку заборгованості.    Додаткова угода передбачала, що термін дії основної  та додаткової угод, а саме  -  з дня підписання до повного виконання сторонами  своїх зобов’язань. Фінансова допомога, яка надана відповідачу на зворотній основі не повернена до бюджету.  Вважає, що суд  помилково застосував до даних бюджетних правовідносин строк позовної давності             ( а.с. 4  - а.с. 9, т.2 ).

Відповідач надав суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначив, що суд всебічно і повному обсязі з»ясував обставини справи. прийняв рішення у справі яке відповідає матеріалам справи і законодавству, що регулює спірні  правовідносини.

Представник 3-ї особи, Управління Державного казначейства у Харківській області,  підтримав апеляційну скаргу позивача і просить суд постанову господарського суду Харківської області  у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким  задовольнити заявлений  ДПІ у Київському районі міста Харкова позов.

У судовому засіданні оголошувалися перерви 30.05.2007 р. до 05.06.2007 р. та 05.06.2007 р. до 12.06.2007 р.

Перевіривши  правильність застосування  судом першої інстанції норм  матеріального  та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи апеляційної скарги  та заперечення на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обґрунтовуючи заявлений позов  Державна податкова інспекція  у   Київському районі міста Харкова посилається на наступні обставини.

29 вересня 1994 року  між Міністерством фінансів України та виконавчим комітетом Харківської обласної Ради народних депутатів було укладено договір № 14-304/20  про надання Міністерством фінансів України фінансової допомоги на зворотній основі виконкому Харківської Ради народних депутатів  у сумі 104200 млн. карбованців з оплатою 30% річних, зі строком їх повернення  до 20 грудня 1994 року ( а.с. 10, а.с.11, т.1 ).

У подальшому, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.1995 року  № 496  «Про подовження  термінів погашення кредитів та бюджетних позичок підприємствам теплокомуненергетики до 1 жовтня 1995 року»подовжено термін погашення кредитів, наданих згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1994 року №510.   Як стверджує позивач,  08 серпня 1995року  між сторонами  була укладена додаткова угода № 14-304/20-Д95 до договору  №14-304/20  від 29 вересня 1994 року щодо пролонгації Харківській області строку повернення залишку заборгованості.

Однак, зазначена додаткова угода  судом першої інстанції не досліджувалася, оскільки взагалі в матеріалах справи відсутня.

Головне  управління Державного казначейства  України у Харківській області 23.04.2007 року   звернулося до   апеляційної інстанції з клопотанням про залучення до участі у справі в якості третьої особи Державне Казначейство України, так як, саме Державне Казначейство України зобов’язало його звернутися з відповідним поданням до податкової інспекції для стягнення з Харківської обласної адміністрації фінансової допомоги, яка була надана Харківському облвиконкому,  що  ГУДКУ у Харківській області не володіє оригіналами документів, необхідних для  розгляду справи.

Суд розглянув заявлене клопотання, заслухав пояснення представників сторін і   відхилив  заявлене клопотання, так як  з наданих позивачем матеріалів  вбачається, що з  клопотанням про  отримання інформації та документів по даній справі позивач звертався до  начальника Головного  Державного казначейства у Харківській області  листом від 04.04.2007 р. № 793-9/10-028  ( а.с. 50  - а.с. 57, т.1 ). Представник  3-ї особи не надав суду доказів  того, що він звертався до Державного казначейства України з приводу надання оригіналів  документів по даній справі.

23 квітня 2007 року  позивач звернувся до суду з клопотанням, яким просив   зобов’язати  3-ю особу, Головне  Управління Державного казначейства України в Харківській області, звернутися за отриманням інформації та матеріалів в підтвердження надання відповідачу  фінансової допомоги на зворотній основі до Міністерства фінансів України ( а.с.  43 –а.с. 49, т. 1 ).

Ухвалою від 23  квітня 2007 року суд зобов’язав Головне Управління Державного казначейства України  в Харківській області надати суду інформацію та матеріали в підтвердження надання  відповідачу Міністерством фінансів України фінансової допомоги на зворотній основі, а саме:  належним чином посвідчені копії договору № 14-304/20  від 20 вересня 1994 року та додаткової угоди до договору № 14-304/20-Д95  від 08.08.1995 року про надання фінансової допомоги, платіжні доручення про перерахування грошових коштів стороні по договору  (а.с. 83, а.с. 84, т. 1 ).

На виконання зазначеної ухвали суду,  Державним  казначейством України в Харківській області,  30 травня 2007 року ( вх.  №4163  )  надана інформація  від 22.05.2007 року  ( вих. № 2.5 –06/628-6138 ) Державного казначейства України  щодо додаткової угоди  від 08.08.1995 року № 14-304/20-Д95.

Державне казначейство України повідомило, що за інформацією Міністерства фінансів України додаткова угода від 08.08.1994 року № 14-304/20-Д95  у Міністерстві фінансів України відсутня та до інформації додані копії платіжних доручень  № 396 від 19.10.1994 р.,  №244  від 29.08.1994 року,   №278 від 6.09.1994 року,  №324 від 30.09.1994 року,  №365 від 14.10.1994 року, в яких в  графі                          «призначення платежу…»зазначено  - фінансування за рахунок цільового кредиту банку  (  а.с. 95 –а.с. 99, т. 2 ).  Копії ідентичних платіжних доручень були  долучені позивачем до позовної заяви ( а.с.12 –а.с.19, т.1).

Суд першої інстанції дослідив зазначені копії платіжних  доручень та дійшов правомірного висновку щодо їх невідповідності приписам Положення «Про  безготівкові розрахунки в господарському оброті України», затвердженим Правлінням  Національного Банку України № 37 від 24.03.1993 року, яке діяло на час оформлення  платіжних доручень. Як в долучених до справи позивачем  копіях платіжних доручень, так і в  копіях платіжних доручень, які долучені до листа  № 2.5 –06/628-6138   від 22. 05.2007 року  Державним Казначейством України, відсутні обов’язкові реквізити, а саме: призначення платежу, посилання на  договір, зокрема номер та дату договору ( а.с. 95 –а.с. 99, т. 2 ).

Зазначена обставина позбавляє можливості суд  визнати доведеним факт  перерахування  Міністерством  фінансів України відповідачу   фінансової допомоги на зворотній основі саме за договором № 14-304/20 від 29 вересня 1994 року.

У відповідності до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.  Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідач не обґрунтував належність  наданих  суду платіжних доручень для підтвердження  своїх позовних вимог.

Незважаючи на неодноразові вимоги суду апеляційної інстанції про надання   додаткової угоди від 08.08.1995 року  № 14-304/20-Д95, на яку позивач посилається  як на доказ пролонгації строку повернення фінансової допомоги, позивач її не надав суду.   Як  вбачається з листа  Державного Казначейства України від 22.05.2007 року № 2.5-06/628-6138, зазначена додаткова угода у Міністерстві фінансів України відсутня ( а.с. 87, т. 2 ).

Крім зазначеного,  пунктом 1.5 договору  №14-304/20 від 29.09.1994 року  у разі несвоєчасного виконання відповідачем   зобов’язання по поверненню коштів  та процентів до 20 грудня 1994року, позивач вправі  був списати у безспірному порядку  суму коштів з основного рахунку по обласному бюджету  та позабюджетному фонду, або зменшити на відповідну суму перерахування коштів, передбачених у державному  бюджеті.   Позивач не спростував факту списання  коштів у безспірному порядку чи зменшення на  відповідну суму перерахування коштів, передбачених у державному бюджеті.

Заборгованість за зазначеним договором на балансі  Харківської обласної державної адміністрації відсутня, про що Головне фінансове управління Харківської облдержадміністрації повідомило ДПІ у Київському районі міста Харкова  ще в 2005 році листом №10-38/2-88 від 09.08. 2005 року  ( а.с. 76, т. 1 ).

Відповідно до статті  159 Кодексу  адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути  законним і обґрунтованим.

Місцевим судом  постанова у даній справі   ухвалена відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повного та всебічного з’ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених  доказами, які були  досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене та керуючись  статтями 195, 196, п. 1 статті 198, п. 1 статті 205, статтями 206, 209, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ДПІ у Київському районі  міста Харкова на постанову господарського суду Харківської області від  21.12.2006 року у справі № АС-13/421-06  залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Харківської області  від 21.12.2006 року у справі № АС-13/421-06 залишити без зміни.

Головуючий   суддя                                                                            О.А.Істоміна

Судді                                                                             Л.П.Горбачова

Т.В.Гончар