ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.07 р.                                                                             Справа № 22/162а

Суддя господарського суду Донецької області Волошинова Л. В.

при секретарі судового засідання Калмиковій Л. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Аракс” м. Донецьк

до: Державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька

про визнання недійсним податкового повідомлення – рішення від 26.04.2007 р. № /0 (реєстраційний номер в Журналі реєстрації вихідної кореспонденції - № 6520/10/23-213)

за участю

прокурора:

представників сторін:

від позивача: Шингірій А. В. - за довір., Бурік Н. Б. - дир.

від відповідача: Кутько О. М., Тарасенко В. О. – за довір.

третя особа

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Аракс” м. Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька про визнання недійсним податкового повідомлення – рішення від 26.04.2007 р. № /0/6520/10/23-213.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що включення до складу валових витрат у третьому кварталі 2006 р. витрат по сплаті процентів по товарному кредиту в сумі 127 879 400 грн. відповідає приписам п. п. 5.5.1 п. 5.5 ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Позивач також наполягає на безпідставності висновку податкового органу про необхідність включення процентів за товарним кредитом в сумі 127 879 400 грн. до вартості цього товару.

Відповідач проти позову заперечує і, посилаючись на визначення терміну “господарська діяльність”, наведене в п. 1.32 ст. 1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, можливість включення понесених суб’єктом господарювання витрат до складу валових витрат пов’язує з фактом отримання таким суб’єктом прибутку від кожної окремої господарської операції, з якою пов’язані ці витрати.

На думку податкового органу, витрати, понесені позивачем у зв’язку зі здійсненням господарської операції, кінцевим результатом якої не стало отримання прибутку, до складу валових витрат не відносяться.

31.05.2007 р. суду були представлені письмові пояснення стосовно номеру спірного податкового повідомлення – рішення, зі змісту якого вбачається, що відповідно до п. 4.3 Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 27.05.2001 р. № 253 (в редакції наказу від 27.05.2003 р. № 247), спірному податковому повідомленню – рішенню був наданий номер – /0, під номером 6520/10/23-213 спірне податкове повідомлення – рішення було зареєстроване в книзі реєстрації вихідної кореспонденції.

У зв’язку з наданням вказаних пояснень, позивач 31.05.2007 р. уточнив предмет позову і просить визнати недійсним податкове повідомлення – рішення від 26.04.2007 р. № /0 (реєстраційний номер в Журналі реєстрації вихідної кореспонденції - № 6520/10/23-213).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд ВСТАНОВИВ:

26.04.2007 р. Державною податковою інспекцією у Київському районі м. Донецька було прийняте податкове повідомлення – рішення № /0 (реєстраційний номер в Журналі реєстрації вихідної кореспонденції - № 6520/10/23-213), яким Товариству з обмеженою відповідальністю “Аракс” м. Донецьк було визначене податкове зобов’язання з податку на прибуток підприємств в сумі 31 969 850 грн. та застосовані передбачені п. п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” штрафні (фінансові) санкції в сумі 9 590 955 грн. (арк. справи 8).

Підставою прийняття вказаного податкового повідомлення – рішення став акт виїзної планової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю “Аракс” м. Донецьк з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2003 р. по 30.09.2006 р. від 18.04.2007 р. № 900/23-2/30232150 (арк. справи 10-32), яким зафіксований факт порушення підприємством вимог п. п. 1.11.2 п. 1.11, п. 1.32 ст. 1, п. 5.1, п. п. 5.5.1 п. 5.5 ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Як вбачається зі стор. 12 акту перевірки (арк. справи 21), висновок про порушення приписів вказаних вище норм обґрунтовується податковим органом тим, що “діяльність з придбання товарів за угодами товарного кредиту та їх подальша реалізація в короткий проміжок часу без включення до вартості таких товарів сум процентів за користування товарним кредитом, тобто безпідставне здійснення збиткових операцій, не може бути визнана господарською діяльністю, а витрати з такого придбання не підлягають включенню до складу валових витрат виробництва та обігу”.

За результатами розгляду матеріалів справи суд вважає, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Аракс” м. Донецьк підлягає задоволенню за наступними підставами.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.07.2006 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “Укрспецторг” м. Миколаїв та Товариством з обмеженою відповідальністю “Аракс” м. Донецьк був укладений договір купівлі – продажу на умовах товарного кредиту № 27/07/06 (арк. справи 37-39), відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю “Укрспецторг” м. Миколаїв прийняло на себе зобов’язання передати у власність Товариства з обмеженою відповідальністю “Аракс” м. Донецьк стабілізатор режимів агрегатів, працюючих в умовах середовищ із змінними параметрами “Октава”.

Відповідно до наявної в матеріалах справи специфікації № 1 до договору від 27.07.2006 р. № 27/07/06 (арк. справи 40) ціна товару склала 153 455 280 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 25 575 880 грн.

Пунктами 2.3, 2.4, 2.5 та 2.6 договору передбачено, що покупець зобов’язується провести розрахунки з продавцем за поставлений товар протягом шістдесяти календарних днів з моменту постачання товару продавцем, не включаючи дань поставки, але включаючи день оплати.

Розрахунок повинний бути зроблений шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця. Оплата, здійснена протягом цього періоду, вважається своєчасною.

За відстрочку розрахунку покупцю нараховуються відсотки за право користування товарним кредитом у розмірі 2 % від вартості отриманого товару (з урахуванням податку на додану вартість) за кожний день користування товарним кредитом. Відсотки нараховуються за період починаючи з дня, наступного за днем поставки, та закінчуючи днем погашення суми заборгованості за поставлений товар. Датою нарахування процентів за користування товарним кредитом є день погашення суми заборгованості за поставлений товар.

Оплата відсотків по товарному кредиту повинна бути зроблена шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця одночасно з погашенням суми заборгованості за поставлений товар.

Факт поставки Товариством з обмеженою відповідальністю “Укрспецторг” м. Миколаїв стабілізатору режимів агрегатів, працюючих в умовах середовищ із змінними параметрами “Октава” ТУ У 33.2 – 1 : 2005, підтверджується наявним в матеріалах справи актом прийому – передачі від 01.08.2006 р. № 1 (арк. справи 42) та податковою накладною від 01.08.2006 р. № 1 на суму 153 455 280 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 25 575 880 грн. (арк. справи 46).

Оплата вартості придбаного товару була здійснена позивачем 20.09.2006 р. у повному обсязі, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з банківського реєстру платіжних документів (арк. справи 75-78) та не заперечується податковим органом.

В той же день позивач сплатив суму процентів за користування товарним кредитом, яка дорівнювала вартості придбаного товару, а саме, 153 455 280 грн.

Цей факт підтверджується матеріалами справи (арк. 75-78) і не заперечується податковим органом.

До матеріалів справи долучений підписаний між Товариством з обмеженою відповідальністю “Аракс” м. Донецьк та Товариством з обмеженою відповідальністю “Укрспецторг” м. Миколаїв акт нарахування відсотків від 20.09.2006 р. на суму 153 455 280 грн. (арк. справи 43) та податкова накладна від 20.09.2006 р. № 3 на суму 153 455 280 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 25 575 880 грн. (арк. справи 47), в графі “номенклатура поставки товарів (послуг) продавця” вказано “послуги з надання відстрочки розрахунку за товар (проценти товарного кредиту)”.

Витрати по сплаті процентів по товарному кредиту в сумі 127 879 400 грн. (без податку на додану вартість) були відображені позивачем у складі валових витрат в податковій декларації з податку на прибуток підприємств за результатами трьох кварталів 2006 р.

В подальшому стабілізатор режимів агрегатів, працюючих в умовах середовищ із змінними параметрами “Октава” ТУ У 33.2 – 1 : 2005 був поставлений позивачем Товариству з обмеженою відповідальністю “Регулс” м. Донецьк за ціною 153 624 000 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 25 604 000 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи договором постачання від 18.09.2006 р. № 18/09/06 з додатком, актом прийому – передачі від 20.09.2006 р. № 1 та податковою накладною від 20.09.2006 р. № 17 (арк. справи 51-56).

Проблемою даного спору є правомірність включення до складу валових витрат виробництва та обігу витрат по сплаті процентів за товарний кредит.

Визначення терміну “товарний кредит” наведене в п. п. 1.11.2 п. 1.11 ст. 1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” в редакції Закону від 22.05.1997 р. № 283/97-ВР (зі змінами та доповненнями).

За приписами цієї норми товарний кредит – це товари, які передаються резидентом або нерезидентом у власність юридичним чи фізичним особам на умовах угоди, що передбачає відстрочення кінцевого розрахунку на визначений строк та під процент.

Товарний кредит передбачає передання права власності на товари (результати робіт, послуг) покупцю (замовнику) у момент підписання договору або в момент фізичного отримання товарів (робіт, послуг) таким покупцем (замовником), незалежно від часу погашення заборгованості.

Об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств за приписами ст. 3 Закону  є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду на суму валових витрат платника податку та суму амортизаційних відрахувань.

Відповідно до п. 5.1 та п. п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.5.1 п. 5.5 ст. 5 Закону передбачено, що до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов'язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв'язку з веденням господарської діяльності платника податку.

З аналізу вказаної норми вбачається, що вона не пов’язує можливість включення платником податку до складу валових витрат виробництва та обігу витрат по сплаті процентів за товарний кредит з обов’язком враховувати ці витрати при формуванні нової ціни на товар, з яким пов’язане нарахування таких процентів.

Не приймаючи до уваги посилання податкового органу на положення п. 1.32 ст. 1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, відповідно до якого господарська діяльність – це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою, суд виходить з того, що фактично в акті перевірки податковим органом був проаналізований результат лише однієї господарської операції позивача, а не всієї його господарської діяльності за перевіряємий період.

Крім того, закріпивши визначення терміну “господарська діяльність”, ця норма порядку формування валових витрат не визначає.

Суд не приймає до уваги посилання податкового органу в запереченні на позов на порушення позивачем при здійсненні спірної господарської операції положень п. п. 7.4.1, п. п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, оскільки предметом цього спору є податкове повідомлення – рішення від 26.04.2007 р. № /0 (реєстраційний номер в Журналі реєстрації вихідної кореспонденції - № 6520/10/23-213), яким платнику податку визначена сума податкового зобов’язання з податку на прибуток підприємств. Правильність формування позивачем податкового кредиту по спірній господарській операції до справи відношення не має.

Враховуючи викладене, суд вважає, що дії позивача по включенню до складу валових витрат виробництва та обігу витрат по сплаті процентів за товарний кредит відповідає вимогам п. п. 5.5.1 п. 5.5 ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Суд також вважає безпідставним посилання відповідача на судову практику, а саме постанову Верховного Суду України від 20.07.2004 р. № 5/200 (надрукована у Віснику господарського судочинства, № 2/2006), оскільки у вказаній постанові Верховний Суд України проаналізував правомірність включення до складу валових витрат суб’єкта господарювання витрат по сплаті вартості водонапірної вежі, яка в подальшому була реалізована пов’язаній особі за ціною, нижчою від ціни придбання.

Як свідчать матеріали справи, позивач відчуження стабілізатору режимів агрегатів, працюючих в умовах середовищ із змінними параметрами “Октава” ТУ У 33.2 – 1 : 2005, здійснив за ціною, яка є вищою від ціни придбання.

Крім того, частиною першою ст. 72 КАС України визначено, що лише обставини, які встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постанова Верховного Суду України, на яку послався податковий орган, відношення до позивача не має.

За таких обставин позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 17-20, 69-72, 86, 158 – 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Аракс” м. Донецьк до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька про визнання недійсним податкового повідомлення – рішення від 26.04.2007 р. № /0 (реєстраційний номер в Журналі реєстрації вихідної кореспонденції - № 6520/10/23-213) задовольнити.

Визнати недійсним податкове повідомлення – рішення від 26.04.2007 р. № /0 (реєстраційний номер в Журналі реєстрації вихідної кореспонденції - № 6520/10/23-213).

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Аракс” м. Донецьк судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3,40 грн.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова складена у повному обсязі 31.05.2007 р.

Суддя