ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2007 р.
№ 7/757

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Подоляк О.А. –головуючий,

Мележик Н.І.,

Дунаєвської Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 30 травня 2007 року у справі № 7/757 Господарського суду міста Києва за позовом Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Чернігів, до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ, про визнання додаткової угоди до договору на постачання природного газу недійсною,

за участю представників сторін:

позивача –ВАТ "Чернігівгаз" НАК "Нафтогаз України" –Кузнецова В.О. (дов. № 18/27 від 15.01.2007 р.);

відповідача –ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" –Тютюнник С.В. (дов. № 104/35 від 15.05.2007 р.);

встановив:

У листопаді 2006 року позивач –Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" пред'явив у господарському суді позов до відповідача –Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про визнання додаткової угоди до договору на постачання природного газу недійсною.

Вказував на те, що 13 березня 2003 року між ним (покупцем) та ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (постачальником) було укладено додаткову угоду № 1 до договору на постачання природного газу для потреб населення № 06/02-2193 від 29 грудня 2002 року, якою змінено ціну природного газу.

Посилаючись на ту обставину, що зміна ціни на природний газ, що поставляється для потреб населення була безпідставною та незаконною, позивач просив визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 13 березня 2003 року до договору на постачання природного газу № 06/02-2193 від 29 грудня 2002 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22 січня 2007 року (суддя Якименко М.М.)  залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30 травня 2007 року (колегія суддів у складі: Синиці О.Ф. –головуючого, Рєпіної Л.О., Алданової С.О.) у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані закінченням строку позовної давності до пред'явлення позову.

У касаційній скарзі ВАТ по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз", посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати судові рішення у даній справі та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів знаходить за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення місцевого та постанова апеляційного суду відповідають зазначеним вимогам, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що 29 грудня 2002 року між ВАТ по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз"  (покупцем) та ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (постачальником) укладено договір № 06/02-2193 на постачання природного газу для потреб населення, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався постачати позивачу природний газ протягом 2003 року, а позивач зобов'язався прийняти та оплатити газ.

Умовами пункту 4.1 договору сторони погодили ціну за 1000,0 кубічних метрів газу без врахування вартості транспортування газу територією України та без врахування тарифу на постачання газу розподільними трубопроводами позивача, що становить: при наявності газових лічильників 111,70 грн. з ПДВ; при відсутності газових лічильників 126,70 грн. з ПДВ.

Відповідно до пункту 4.3 договору ціна на газ та порядок розрахунків, що вказані в даному договорі, визначені на день його підписання, змінюються за рішенням компетентних державних органів України, наказом НАК "Нафтогаз України". У разі зміни чи порядку розрахунків на газ нові ціни чи порядок розрахунків є обов'язковим для сторін за даним договором та оформлюється відповідною додатковою угодою.

13 березня 2003 року сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, відповідно до якої ціна за 1000,0 кубічних метрів газу з врахуванням тарифу на постачання та тарифу на транспортування становить: при наявності газових лічильників 155,02 грн. з ПДВ; при відсутності газових лічильників 170,02 грн. з ПДВ.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив з того, що відповідно до ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається зі дня виникнення права на позов, що виникає зі дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Судами встановлено, що позивач дізнався про своє порушене право в день укладення додаткової угоди 13 березня 2003 року, тому саме з цієї дати і починається відлік строку позовної давності для звернення з позовом про захист права, порушеного у зв'язку з укладенням цієї угоди.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР, (ст. 257 ЦК України), загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, перебіг строку позовної давності почався 13 березня 2003 року та сплив 13 березня 2006 року.

Відповідно до статті 75 Цивільного кодексу УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Згідно до частини 1 статті 80 цього ж Кодексу закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про те, що позивачем пропущено встановлений ст. 71 ЦК УРСР строк позовної давності, оскільки заявлений позивачем позов подано до суду 27 листопада 2006 року, тобто після спливу строку позовної давності та правомірно застосували статті 71, 76, 80 ЦК УРСР.

З даними висновками повністю погоджується судова колегія Вищого господарського суду України, оскільки вони відповідають матеріалам справи, встановленим судом обставинам та вимогам закону, зокрема п. 7 розділу Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодекс України, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, згідно яких, до позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним, право на пред'явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

Посилання касаційної скарги на те, що укладена між сторонами додаткова угода є недійсною, а туму до вимог про визнання недійсними таких угод строки позовної давності не застосовуються не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи те, що у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, прийнята постанова відповідає нормам чинного законодавства та підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 30 травня 2007 року у справі № 7/757 залишити без змін.

Головуючий                                                          О. Подоляк

Судді:                                                                         Н. Мележик

Н. Дунаєвська