ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2007 р.
№ 8/310/29

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С. –головуючого,

Костенко Т.Ф.,
Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали
касаційної скарги
Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека Біокон"

на рішення
господарського суду Чернігівської області
від 12.04.2007р.

у справі
господарського суду Чернігівської області

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека Біокон"

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека №25 Плюс"

про
стягнення 20 553 грн. 89 коп.

за участю представників:

позивача: Вавшко Ю.П. –дор. від 01.05.2007р. №7,

відповідача: не з’явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аптека Біокон" звернулось з позовною заявою до господарського суду Чернігівської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека №25 Плюс" основного боргу, пені, 3% річних, інфляційних та штрафу на загальну суму в 20553, 89 грн.

Після порушення провадження у справі позивачем подано заяву від 11.04.07р. №190 про припинення провадження у справі в частині стягнення 4514,48 грн. в зв’язку зі сплатою даної суми відповідачем.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 12.04.2007р. з даної справи позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Аптека №25 Плюс" 12000,20 грн. боргу та судові витрати. Провадження у справі в частині стягнення 4514, 68грн припинено. Позовні вимоги в частині стягнення пені, штрафу, 3% річних та інфляційних нарахувань залишено без розгляду. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ТОВ "Аптека Біокон" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення скасувати в частині відмови у стягненні пені, штрафних санкцій, 3% річних, інфляційних нарахувань та прийняти нове рішення про задоволення  позову в цій частині, мотивуючи скаргу тим, що судом були порушені норми матеріального права, а саме ст. 526, 549, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193, 230 Господарського кодексу України.

Відповідач не реалізував своє процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваного судового акту, знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити, враховуючи наступне.

Господарським судом першої інстанції встановлено, що 06.04.2005р. між сторонами укладено договір №0299/05 поставки товару, за умовами якого ТОВ "Аптека Біокон" (постачальник) зобов’язується поставити та передати у власність лікарські засоби та вироби медичного призначення, а ТОВ "Аптека №25 Плюс" зобов’язується прийняти цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного Договору (далі Договір).

Згідно п.2.1 Договору ціна та загальна вартість товару, який поставляється покупцю, вказана у видаткових накладних на кожну поставку, які є невід’ємною частиною Договору.

Згідно п.п. А) п.3.1 Договору платежі за поставлений по даному Договору товар проводяться покупцем на умові відстрочки платежу строком 30 днів з оформлення видаткової накладної, шляхом розпису про отримання товару.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Позивач на виконання умов договору в серпні місяці 2006р. по накладних №1729927 від 04.08.06р., №1735030 від 08.08.06р., №1738361 від 10.08.06р., №1738360 від 10.08.06р., №1743980 від 15.08.06р. №1743979 від 15.08.06р. передав відповідачу товар на загальну суму 18075,56 грн.

Відповідач на момент подачі позовної заяви, здійснив частковий розрахунок за отриманий товар по вищезазначених накладних, в сумі 1560,88 грн.

Відповідно до п.3.3 Договору відповідач зобов’язувався при оформленні платіжного доручення обов’язково вказувати згідно якого договору, накладної /номер, дата/, за якою здійснюється розрахунок за поставлений товар.

Проаналізувавши умови Договору та надані позивачем докази, та враховуючи, що позивачем не надано банківські виписки на підтвердження    того, за якою накладною здійснювалась відповідачем оплата та зважаючи на  довготривалі відносини сторін у справі щодо поставки товару, місцевий господарський суд дійшов висновку щодо існування загальної заборгованості  відповідача перед позивачем за товар по всіх поставках, а не по поставці, яка була здійснена по вищенаведених накладних, в сумі 16 514, 68 грн., з яких   відповідачем сплачено 4514,48 грн. в зв’язку з чим господарський суд першої інстанції обгрунтовано припинив провадження у справі в цій частині.

Таким чином, заборгованість відповідача по оплаті отриманого протягом дії договору товару становить 12 000, 20 грн., які за висновками   господарського суду першої інстанції з урахуванням приписів ст. 655, 692 ЦК України підлягають стягненню на користь позивача.

Крім того, як  вбачається з  матеріалів справи,  місцевий  господарський суд неодноразово зобов’язував позивача надати мотивований розрахунок основної суми боргу з відображенням первинних документів, на підставі яких здійснювалась передача товару, та зазначенням коли і яким документом здійснювалася оплата.

Позивач витребувані судом документи не надав, позбавивши тим самим господарський суд можливості перевірки правильності обчислення заявлених до стягнення позивачем пені, штрафу, 3% річних та інфляційних нарахувань, з огляду на що висновок господарського суду першої інстанції про залишення на підставі п.5 ст. 81 ГПК України без розгляду позову в цій частині колегія визнає правильним.

З урахуванням встановленого, колегія суддів вважає, що господарським судом попередньої інстанції встановлені обставини справи, що підтверджуються певними доказами, яким  місцевий господарський суд дав належну оцінку, правом переоцінки яких касаційна інстанція не наділена.

Також, місцевим господарським судом з’ясовано дійсні права і обов’язки сторін та правильно застосовано матеріальний закон, який  регулює спірні правовідносини сторін, що спростовує доводи касаційної скарги щодо порушення господарським судом норм матеріального права, та не заперечує правильність і законність оскаржуваного судового акту, який відповідає чинному законодавству України і обставинам справи, підстав для скасування якого колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні касаційної скарги відмовити.

Рішення господарського суду Чернігівської області від 12.04.2007р. у справі № 8/310/29 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                                          В.С. Божок

Судді:                                                                                       Т.Ф. Костенко

Г.П. Коробенко