ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 червня 2007 р.

№ 18/355пд

Вищий господарський  суд
України у складі колегії суддів :

головуючого судді

Овечкіна В.Е.,

суддів

Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянув касаційну скаргу

Приватного підприємця ОСОБА_1

на постанову

від  05.04.07 Луганського апеляційного
господарського суду

у справі

№ 18/355 пд господарського суду
Луганської області

за позовом

ТзОВ “Луганське регіональне
управління автобусних станцій”

до

Приватного підприємця ОСОБА_1

про

вирішення спору, що виник при
укладенні договору

в
судовому засіданні взяли участь
представники :

від
позивача: не з'явилися

від
відповідча: не з'явилися

В С Т А Н О В
И В:

В липні 2006 року позивач звернувся
з позовом  про вирішення розбіжностей, що
виникли між сторонами при укладенні господарського договору щодо надання
автостанційних послуг, що б відповідач виклав назву та пункти
1.1.,1.2,1.4,2.2,2.3,4.1 договору у редакції позивача.

Заявою від 12.12.06 позивач змінив
предмет позову та просив визнати укладеним договір між позивачем та
відповідачем у редакції проекту відповідача від 28.03.06 з пропозиціями позивача
за протоколом  розбіжностей до договору
від 05.05.06 (а.с.71, т.2)

Рішенням господарського суду
Луганської області  від 31.01.07 (суддя
Лисовицький Є.А.), залишеним без змін постановою Луганського апеляційного
господарського суду від 05.04.07 ( колегія суддів у складі: Медуниці О.Є.,
Баннової Т.М., Бойченка К.І.) у задоволенні позову відмовлено. Судові рішення
мотивовані тим, що позивач обрав спосіб захисту прав не передбачений законом чи
договором. Суди зазначили, що сторони вже уклали договір в редакції  проекту відповідача від 28.03.06 з
пропозиціями позивача за протоколом розбіжностей по договору від 05.05.06,
оскільки відповідач після отримання протоколу розбіжностей позивача від
05.05.06 не передав спір на вирішення суду,
тобто прийняв пропозиції позивача.

В касаційній скарзі Приватний
підприємець ОСОБА_1 просить скасувати рішення та постанову попередніх судових
інстанцій, посилаючись на невірне застосування норм матеріального та
процесуального права, зокрема, ст. 180, 181 Господарського Кодексу України та
ст. 43 ГПК України, оскільки договір з надання послуг та виконання робіт,
пов'язаних з відправленням та прибуттям пасажирів між сторонами у справі є
неукладеним. На думку скаржника, позивачем був порушений порядок укладення
договорів  в частині строків розгляду
проекту договору.

Ознайомившись з матеріалами та
обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями
належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм
процесуального права, згідно з вимогами ст.1115 Господарського
процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не  підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно ст. 1117
Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин
справи перевіряє застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та
процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Судами попередніх інстанції  встановлено наступне.

Відповідач надіслав позивача
пропозицію (а.с.19 т.1) укласти договір
про надавання обов'язкових послуг автостанціями Луганської області від
28.03.06 , що підтверджується поштовим повідомленням від 28.03.06 №71276
(а.с.82 т.2).

03.04.06 позивач одержав проект
договору (поштове повідомлення від 28.03.06 №71276 -а.с.82, т.2). Підписав його
разом із протоколом розбіжностей від 05.05.06 та 12.05.06 надіслав відповідачу
(супровідний лист №8/4-404 від 06.05.06 а.с.20 т.1), що підтверджується
поштовим конвертом (а.с.83 т.2).

15.05.06 відповідач одержав договір
разом із протоколом розбіжностей від 05.05.06, розглянувши його не підписав, а
листом від 20.05.06 (а.с.23 т.1) запропонував прийняти його пропозиції, а
неврегульовані розбіжності передати до господарського суду.

Згідно до ст. 32 Закону України “Про
автомобільний транспорт” відносини автомобільного перевізника, що здійснює
перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування із
власниками автостанцій визначаються договором.

Власники автостанцій зобов'язані
укласти договір з автомобільним перевізником , що здійснює перевезення
пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, тільки за наявності
в нього  договору з органами виконавчої
влади  та органами місцевого
самоврядування про організацію перевезення на автобусних маршрутах загального
користування чи дозволу органів виконавчої влади  та органів місцевого самоврядування на
обслуговування маршрутів загального користування, що пролягають через цю
станцію.

Такий договір відповідачем було
укладено з Управлінням транспорту і зв'язку Луганської обласної державної
адміністрації 24.02.06 №636.

Позивач користується автостанціями
Луганської області, які передані йому в оренду РВ ФДМУ по Луганській області.

Порядок укладення господарських
договорів врегульовано ст. 181 Господарського Кодексу України, який є
спеціальним законом, що регулює відносини у сфері господарювання.

Згідно п.7 ст.181 Господарського
Кодексу України якщо сторона, яка одержала
протокол розбіжностей щодо умов договору,.. укладення якого є
обов'язковим для сторін на підставі закону, … не передасть у зазначений 20-денний
строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої
сторони вважаються прийнятими.

Колегія суддів погоджується з
висновками попередніх судових інстанцій про те, що оскільки відповідач після
отримання протоколу розбіжностей позивача від 05.05.06 не передав спір на
вирішення суду, то таким чином прийняв пропозиції позивача і що сторони вже
уклали договір у редакції проекту відповідача від 28.03.06 з пропозиціями
позивача за протоколом розбіжностей.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що попередніми судовими інстанціями правильно
застосовано до виникших правовідносин норми матеріального та процесуального
права,  судові рішення є законними та
обгрунтованими та підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України , Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну
скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1залишити без задоволення, рішення
господарського суду Луганської області
від 31.01.07 та постанову Луганського апеляційного господарського суду
від 05.04.07 у справі № 18/355 пд  - без
змін.

Головуючий, суддя

В.Овечкін

С у д д і

Є.Чернов  В.Цвігун