ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2007 р.
№ 52/410-06

Вищий господарський  суд  України у складі колегії суддів :

головуючого судді
Овечкіна В.Е.,

суддів
Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянув касаційну скаргу

Приватної торгової фірми “Кобра”

на ухвалу

та на ухвалу
від 20.02.07 Харківського  апеляційного господарського суду
від 01.02.07 господарського суду Харківської області

у справі
№52/410-06 господарського суду Харківської  області

за позовом
Прокурора м. Харкова в інт. держави в особі Харківської міської ради

до
Приватної торгової фірми “Кобра”

про
усунення порушень земельного законодавства та звільнення земельної ділянки

та за зустрічним позовом
Приватної торгової фірми “Кобра”

до
Харківської міської ради

про
поновлення договору оренди земельної ділянки

За участю представників сторін:

від позивача:

від відповідачів:

ВСТАНОВИВ:

Прокурор міста Харкова в інтересах держави  в особі Харківської міської ради звернувся до господарського  суду  з позовною заявою до ПТФ “Кобра” про усунення порушень земельного законодавства, звільнення земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.12.06 прийнятий зустрічний позов  до Харківської міської ради про поновлення договору оренди земельної ділянки від 28.07.03, укладеного між ПТФ “Кобра” та Харківською міською радою на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Під час розгляду справи, 15.01.07 відповідачем подано клопотання про припинення провадження у  справі у зв’язку з тим, що  справа повинна розглядатися в порядку КАСУ.

Також представником відповідача було подано клопотання про зупинення  провадження у справі до вирішення господарським судом Полтавської області справи №8/43 за позовом ПТФ “Кобра” до Харківської міської ради  про скасування окремих положень рішення міськради; зобов’язання суб’єкта владних повноважень винити певні дії.

Ухвалою  господарського суду Харківської  області від 01.02.07 (судді: Білоусова Я.О., Ільїн О.В., Хотинець П.В.) у задоволенні клопотання відповідача за первісним позовом про припинення провадження у справі відмовлено, розгляд справи відкладено на 13.02.07. Ухвалу мотивовано тим, що прокурором заявлений позов в інтересах Харківської міської ради, обсяг повноважень міської ради щодо розпорядження землями територіальних громад у відповідності до положень Земельного кодексу України відповідає правомочностям суб’єкта права власності на землю.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від  20.02.07 апеляційну скаргу відповідача Приватної торгової фірми “Кобра” на ухвалу господарського суду Харківської області  від 01.02.07 повернуто без розгляду (судді: Бондаренко В.П., Лакіза В.В., Токар М.В.). Ухвалу мотивовано тим, що ухвалою суду першої інстанції лише відмовлено відповідачу за первісним позовом у задоволенні клопотання про припинення провадження у справі та відкладено розгляд справи. Ухвала ж суду про відкладення розгляду справі, згідно чинного процесуального законодавства, оскарженню не підлягає.

Приватна торгова фірма “Кобра” в поданій касаційній скарзі просить ухвалу суду апеляційної інстанції  та ухвалу суду першої інстанції скасувати, провадження у справі припинити. Вимоги касаційної скарги мотивовані порушенням судами норм процесуального права. Скаржник вважає, що ухвала про відмову  у припиненні провадження у справі може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Щодо оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, то скаржник вважає, що судом порушено вимоги ст.ст. 43,80 ГПК України. Скаржник вважає, що спір за первісним позовом  виник у зв’язку із адміністративними, а не господарськими відносинами.

Колегія суддів, приймаючи до уваги, що в силу положень ч.2 ст.11113 ГПК України, касаційні скарги на ухвали місцевого або апеляційного господарських судів розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення місцевого господарського суду, постанови апеляційного господарського суду, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм процесуального права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу ст.106 ГПК України, ухвали місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку у випадках, передбачених ГПК України та Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Вказана норма не містить виключного переліку ухвал, які можуть бути предметом апеляційного оскарження, однак обмежує такий перелік ухвалами, оскарження яких прямо передбачено ГПК України та Законом України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Чинне законодавство не передбачає право самостійного оскарження ухвали про відкладення розгляду справи, про витребування у сторін доказів та відмову у задоволенні клопотання про припинення провадження у справі, що вірно встановлено судом апеляційної інстанції.

Встановлений порядок оскарження не порушує гарантованого ст.129 Конституції України права апеляційного оскарження.

Так, заперечення щодо ухвал, які не перешкоджають подальшому розгляду справи і не підлягають самостійному оскарженню, можуть бути включені до скарги на прийнятий за результатами розгляду судовий акт –рішення, ухвалу про залишення позову без розгляду, ухвалу про припинення провадження у справі тощо.

Встановивши, що скаржником подано апеляційну скаргу на судовий акт, який не підлягає оскарженню, суд апеляційної інстанції правомірно відмовив у її прийнятті (також див. п.5 роз’яснення президії Вищого господарського суду України від 28.03.2002р. №04-5/366).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції обґрунтовано та з дотриманням вимог законодавства відмовив відповідачу за первісним позовом у прийнятті апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Харківської області від 01.02.07.

Щодо оскарження ухвали суду першої інстанції від 01.02.07, якою відповідачу було відмовлено у задоволенні клопотання про припинення провадження у справі, колегія суддів зазначає, що підстав для скасування зазначеної ухвали не вбачається з огляду на таке.

Згідно з частиною 2 статті 2  КАСУ до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, а відповідно до частини 2 статті 4 цього Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

У пункті 1 статті 3 КАСУ зазначено, що справа адміністративної юрисдикції –це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Пунктом  7  статті 3   цього  Кодексу    вичерпно визначено коло  суб'єктів владних повноважень,  до яких віднесено органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У пункті 14 статті 3 КАСУ визначено, що адміністративний договір - це дво- або багатостороння угода, зміст якої складають права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди. Згідно з цим визначенням адміністративного договору  його  може  бути  укладено  виключно  у  сфері  майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, зокрема, бюджетних чи  податкових,  якщо  відповідні  закони  передбачають  таку  можливість.  На  даний  час  чинним  матеріальним  законодавством  України  не  передбачено  укладання  адміністративних  договорів  у  сфері  публічних  відносин.

Адміністративні договори не слід плутати з цивільно-правовими   договорами, однією з сторін у яких є суб’єкт владних повноважень. Відповідно до  частини 1 статті 1 Цивільного  кодексу  України (далі –ЦК України) цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно з частиною  2  статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права. Тому спори  між  суб'єктами владних повноважень та  господарюючими  суб’єктами  щодо  укладання,  зміни, розірвання та виконання господарських договорів, включаючи   договори приватизації, оренди  державного  та  комунального  майна,  угоди  з активами державного матеріального  резерву   або  пов’язані  із   закупівлею  товарів чи послуг для державних потреб тощо, не відносяться до  компетенції  адміністративних судів, оскільки спірні відносини між сторонами у цих  справах  мають  цивільний  характер.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що прийняті у справі ухвали суду першої інстанції від 01.02.07 та апеляційної інстанції від 20.02.07 прийняті при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111, 11113  ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В ИВ :

Касаційну скаргу Приватної торгової фірми “Кобра” залишити без задоволення,  ухвалу від 20.02.07Харківського апеляційного господарського суду  та ухвалу від 01.02.07 господарського суду Харківської області  у справі № 52/410-06 господарського суду Харківської області –без змін.

Головуючий, суддя                                                             В. Овечкін

Судді:                                                                                    Є. Чернов

В. Цвігун