ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2007 р.
№ 2-6/14241-2006

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Санаторій "Полтава-Крим", м. Саки Автономної Республіки Крим (далі –ВАТ "Санаторій Полтава-Крим")

на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 21.02.2007

зі справи № 2-6/14241-2006

за позовом ВАТ "Санаторій "Полтава-Крим"

до державного підприємства "Сакський державний хімічний завод", м. Саки Автономної Республіки Крим (далі –ДП "Сакський державний хімічний завод")

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача -  Сакської міської ради, м. Саки Автономної Республіки Крим, та

Республіканського комітету Автономної Республіки Крим з охорони навколишнього природного середовища, м. Сімферополь (далі –Комітет)

про спонукання до укладення договору.

Судове засідання проведено за участю представників:

ВАТ "Санаторій "Полтава-Крим" –не з'яв.,

ДП "Сакський державний хімічний завод" –Полякової М.В.,

Сакської міської ради –не з'яв.,

Комітету –не з'яв.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

ВАТ "Санаторій "Полтава-Крим" звернулося до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про спонукання відповідача укласти договір про прийом стоків у глибоководний випуск у море.

Рішенням названого суду від 24.11.2006 (суддя Шкуро В.М.) позов задоволено: названий договір визнано укладеним у редакції, запропонованій позивачем. Рішення суду мотивовано перебуванням глибоководного випуску стоків у море на балансі ДП "Сакський державний хімічний завод", що зумовлює обов’язок останнього отримати необхідні дозволи на спеціальне водокористування та укласти з відповідними суб’єктами господарювання договори про приймання стічних вод.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 21.02.2007 (колегія суддів у складі: Плут В.М. –головуючий, судді Гонтар В.І., Горошко Н.П.) рішення суду першої інстанції з даного спору скасовано; в задоволенні позову відмовлено. У прийнятті зазначеної постанови суд апеляційної інстанції виходив з того, що:

відповідач не належить до кола суб’єктів, для яких укладення договорів на приймання стічних вод є обов’язковим;

відсутність у відповідача дозволу на скидання зворотних вод у водні об’єкти виключає можливість надання ДП "Сакський державний хімічний завод" послуг з прийому стоків до глибоководного каналу та укладання названим підприємством відповідних договорів;

04.12.2006 відповідач передав споруди глибоководного випуску очищених стоків на баланс Сакського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства за актом приймання-передачі.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України ВАТ "Санаторій "Полтава-Крим" просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення господарського суду Автономної Республіки Крим з даного спору, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що відсутність у ДП "Сакський державний хімічний завод" дозволу на спеціальне водокористування є, по суті, порушенням відповідачем зобов’язань за договором від 15.01.2004 № 15 про приймання стоків.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду скарги.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення відповідача, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Попередніми судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- відповідно до договору від 15.01.2004 № 15, укладеного ВАТ "Санаторій "Полтава-Крим" (абонент) та ДП "Сакський державний хімічний завод", останній зобов’язався приймати стоки абонента до глибоководного випуску в море в обумовленій кількості;

- згідно з пунктом 5.1 названого договору строк його дії становив 1 рік з автоматичною пролонгацією у випадку відсутності відмови від договору жодного з його учасників або перегляду умов цього договору; фактично строк дії договору було продовжено до 01.02.2006;

- відповідачем було відхилено неодноразові пропозиції позивача укласти новий договір на прийом стокових вод у глибоководний випуск у море з мотивів закінчення терміну дії дозволу ДП "Сакський державний хімічний завод" на спеціальне водокористування;

- рішенням 28 сесії 4-го скликання Сакської міської ради від 03.11.2004 було передано об’єкти водо- і каналізаційного господарства ДП "Сакський державний хімічний завод" у комунальну власність; фактично споруди глибоководного випуску очищених стоків з розсіюючим оголовком у Чорне море було передано відповідачем на баланс  Сакського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства за актом приймання-передачі від 04.12.2006.

Причиною спору в даній справі стало питання про наявність підстав для  спонукання відповідача до укладення договору про прийом стокових вод від позивача.

Відповідно до частини третьої статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

З огляду на наведену норму Закону суд апеляційної інстанції з урахуванням встановлених ним фактичних даних дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для примусового укладення відповідачем договору.

Крім того, згідно з частинами першою, другою статті 48 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними  особами  насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Пунктом 9 статті 44 Водного кодексу України на водокористувачів покладено обов’язок здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Аналогічний за змістом припис міститься у пункті 15 Правил охорони поверхневих вод від забруднення зворотними водами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.1999 № 465, за яким скидання зворотних вод у водні об'єкти допускається тільки за умови одержання в установленому порядку дозволу на спеціальне водокористування.

Отже, як вірно зазначено апеляційним судом, відсутність у відповідача дозволу на спеціальне водокористування позбавляє ДП "Сакський державний хімічний завод" права здійснювати скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів та, відповідно, укладати договори на приймання стокових вод з суб’єктами господарювання.

До того ж фактична передача споруд глибоководного випуску на баланс іншого підприємства також виключає правомірність позовних вимог.

За таких обставин у Вищого господарського суду України відсутні підстави для скасування законної та обґрунтованої постанови апеляційного господарського суду.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1119-11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 21.02.2007 зі справи № 2-6/14241-2006 залишити без змін, а касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Санаторій "Полтава-Крим" –без задоволення.

Суддя

В. Селіваненко

Суддя

Суддя
І. Бенедисюк

Б. Львов