ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.03.07 р.                                                                               Справа № 39/55

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Морщагіної Н.С.

при секретарі судового засідання Бахрамовій А.А.

розглянувши у  відкритому судовому засіданні  матеріали справи

за позовом: Закритого акціонерного товариства «Макіївкокс»  м. Макіївка

до відповідача: Державного підприємства „Донецька залізниця” м.Донецьк

про: стягнення 2 394, 00 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з’явився;

від відповідача: не з’явився;

В судовому засіданні від 21.03.2007 р. оголошено

перерву в слуханні справи до 28.03.2007 р. об 11год.00хв.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Закрите акціонерне товариство «Макіївкокс» м. Макіївка, звернувся до господарського суду з позовною заявою до відповідача, Державного підприємства „Донецька залізниця” м. Донецьк, про стягнення вартості вагової недостачі вугілля марки «Ж» в сумі 2 394, 00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на комерційні акти № АС 985785/54 від 05.11.2006 р., № АС 985784/53 від 05.11.2006 р., залізничну накладну № 48534798, рахунок-фактуру № 47240 від 30.11.2006 р., платіжні доручення № 30981 від 16.11.2006 р., № 30942 від 15.11.2006 р., розрахунок.

Відповідач позовні вимоги не визнає, вважає, що згідно п.”а” ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у випадку, якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому відправником, якщо не має ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, господарський суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

01.10.2003 р. між Закритим акціонерним товариством “Донецьксталь – металургійний завод” та позивачем, Закритим акціонерним товариством “Макіївкокс”, укладено договір № 2080ДС на поставку вугільної продукції.

Згідно даного Договору Закрите акціонерне товариство “Донецьксталь – металургійний завод”  зобов’язалося поставити позивачу вугільну продукцію, а останній, у свою чергу, зобов’язався прийняти та оплатити її вартість.

В рахунок оплати вугільної продукції, згідно виставленого рахунку-фактури № 47240 від 30.11.2006 р., позивач перерахував ЗАТ «Донецьксталь – металургійний завод»  платіжними дорученнями № 30942 від 15.11.2006 р. – 7 000 000, 00 грн., № 30981 від 16.11.2006 р. – 7 000 000, 00 грн.

05.11.2006 р. на станцію Кринична Донецької залізниці на адресу позивача за залізничною накладною № 48534798 прибули шість вагонів з вугіллям.

За даною залізничною накладною загальна маса вантажу нетто складає: у вагоні № 53530325 – 63 000 кг., № 56221021 – 65 000 кг.,  № 56961519 – 65 000 кг., № 56617426 – 66 000 кг., № 56524168 – 66 000 кг., № 56176639 – 67 000 кг.

Під час приймання вантажу у вагонах № 56221021, № 56961519 була виявлена недостача вугілля.

Відповідно до  ст. 26 Закону України „Про залізничний транспорт” та ст. 129 Статуту залізниць України обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

У зв’язку з виявленою недостачею на станції Кринична 05.11.2006 р. було складено комерційні акти № АС 985785/54, № АС 985784/53, з яких вбачається, що при повторному перевантаженні вантажу на виправних перевірених 150 тн. тензометричних вагах вантажоотримувача, виявилось, що у вагоні № 56221021 вага брутто – 83700 кг., тара 22200 кг., нетто 61500 кг., що на 3500 кг. менше, ніж вказано у залізничній накладній, у вагоні № 56961519 вага брутто – 85200 кг., тара 22200 кг., нетто 63000 кг., що на 2000 кг. менше, ніж вказано у залізничній накладній.

Означені комерційні акти складені у відповідності з вимогами, пред’явленими до його складання Правилами складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.03р. №334, тому є належними  засобами доказування.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Вимоги ст. 12 Закону України „Про залізничний транспорт” встановлюють, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Згідно п.2 ст.924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу в розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Такі ж саме положення законодавець закріпив і у статті 113 Статуту залізниць України.

Стаття 25 Закону України „Про залізничний транспорт” передбачає, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною другою цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження вантажу виникли з незалежних від них причин.

Відповідно до ч.2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку сума недостачі з урахуванням норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто складає  2 394, 00 грн.

Факт недостачі вантажу в сумі 2 394, 00 грн. підтверджений матеріалами справи, у зв’язку з чим суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, доведені належним чином та підлягають задоволенню.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, суд вважає необґрунтованими та до уваги не приймає, оскільки він не представив доказів, які б підтверджували те, що недостача вантажу виникла з незалежних від нього причин, тобто не довів у розумінні ст. 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають віднесенню на відповідача.

На підставі ст. ст. 909,920,924 ЦК України, ст. ст. 307,314 ГК України, ст. ст. 23,26 ЗУ „Про залізничний транспорт”, ст. ст. 113,114,129 Статуту залізниць України, п.27 Правил видачі вантажів, керуючись ст.ст.22, 33, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Задовольнити у повному обсязі позов Закритого акціонерного товариства «Макіївкокс» м. Макіївка до Державного підприємства „Донецька залізниця” м.Донецьк про стягнення вартості вагової недостачі вугілля марки «Ж» в сумі 2 394, 00 грн.

Стягнути з Державного підприємства „Донецька залізниця” на користь Закритого акціонерного товариства «Макіївкокс» м. Макіївка суму  недостачі 2 394, 00 грн., витрати по оплаті державного мита в сумі 102, 00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118, 00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя