ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.03.07 р.                                                                               Справа № 23/53

За позовом : Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька м. Донецьк

до відповідача: Акціонерного банку “Український Бізнес Банк” м. Донецьк

про  стягнення 64 672 926,58 грн.

Суддя              Забарющий М.І.

Представники сторін:

Від позивача: Якименко Д.Г. за дов.

Від відповідача: Веселов. Є.Ю. за дов., Мішук Н.С. за дов.

СУТЬ СПОРУ:

Справа слухалась 01.03.2007р. У судовому засіданні були оголошені перерви на  20.03.2007р. та 29.03.2007р.  У засіданні,  яке відбулось 29.03.2007р. суд закінчив розгляд справи і оголосив перерву для підготовки тексту рішення у справі до 30.03.2007р. (вказане зафіксовано у протоколі судового засідання).

Позивач, управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька м. Донецьк, звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача, Акціонерного банку “Український Бізнес Банк” м. Донецьк, 64 672 926,58грн. боргу.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на: знаходження відповідача на обліку у позивача з 15.06.1993р.; ст. 17 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” ( далі-Закон № 1058), згідно якої відповідач зобов’язаний подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду України ( далі-Фонд),  нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі  страхові внески; п.8 ч.1 Прикінцевих положень Закону № 1058; ст.3 Закону України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування “ ( далі-Закон № 400), згідно якої збір на обов’язкове державне пенсійне страхування (збір) платники збору сплачують до Фонду у порядку, встановленому законодавством України; п. 3 Порядку сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998р. № 1740 (далі-Порядок), яким встановлено особливий порядок сплати додаткового збору у 2005р.-2006р.; ст. 67 Закону України “Про Державний бюджет України на 2005р.”; ст. 98 Закону України “Про державний бюджет України на 2006р.”; щомісячні звіти відповідача про нарахування та сплату збору з операції купівлі-продажу безготівкової валюти (далі-звіти), з тексту яких видно, що банк не в повному обсязі сплатив додатковий збір з операцій купівлі-продажу безготівкової валюти; обов’язок відповідача сплатити за 2005р., 2006р. до бюджету Фонду 67861718,15грн., з яких банком сплачено лише  3188791,57грн.; планову перевірку позивачем відповідача, матеріали якої  (акт від 31.10.2006р. № 03-73/477) відображають недоперерахування відповідачем збору з операцій купівлі-продажу безготівкової іноземної валюти на суму 64 672 926, 58грн.

Відповідач вимоги позивача не визнав тому, що: акт від 31.10.2006р. № 03-73/477 планової перевірки позивачем відповідача підписаний ним з запереченнями; доводи викладені в акті щодо нібито порушенням банком пенсійного законодавства – безпідставні; згідно рішень Ворошиловського районного суду м. Донецька від 04.03.2005р., від 08.07.2005р., господарського суду Донецької  області від 07.08.2006р. у справі № 20/275пн та від 10.07.2006р. у справі № 10/200 і листа Фонду від 29.11.2004р. № 12174/06 банк не повинен сплачувати збір нарахований позивачем; згідно ст. 124 Конституції України “судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов’язковими до виконання на всій території України” – тому банк не міг не виконувати рішень судів згаданих вище; невиконання рішень суду може призвести до кримінальної відповідальності посадових осіб банку згідно зі ст. 328 Кримінального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши представників сторін суд встановив:

На підставі розпорядження керівника позивача від 05.10.2006р. № 636, провідним спеціалістом відділу надходження доходів Плужніковою П.А. була проведена перевірка згідно Нацплану, з питань додержання вимог законодавства зі сплати страхових внесків на обов’язкове державне пенсійне страхування (далі-внески) за період з 01.01.2004р. по 01.10.2006р. – обліковий період з 01.01.2004р. по 30.10.2006р. – операційний (банківський) період, та заступником начальника відділу персоніфікованого обліку та інформаційних систем Кулик Н.Г. з питань достовірності наданих відомостей про застрахованих осіб щодо персоніфікованого обліку за період з 01.01.2001р. по 31.12.2005р. акціонерного банка “Український Бізнес Банк”. Результати цієї перевірки були закріплені актом № 03-73/477, 66-43/360 про результати планової перевірки правильності повноти нарахування та  своєчасності сплати внесків та з питань достовірності надання відомостей про застрахованих осіб щодо персоніфікованого обліку акціонерного банка “Український Бізнес Банк” від 31.10.2006р. (далі-акт від 31.10.2006р.).

Перевірка позивачем відповідача була розпочата 06.10.2006р. і закінчена 31.10.2006р.

Акт від 31.10.2006р. містить висновок, що: відповідач порушив норми ст.ст. 3 та 4 Закону № 400, ст. 67 Закону України “Про державний бюджет України на 2005р.” та ст. 98 Закону України “Про державний бюджет України на 2006р.”; банком (відповідачем) недоперераховано до державного казначейства у Ворошиловському районі м.Донецька збору у сумі                          64  672 926, 58грн. ( у тому числі для потреб клієнтів у сумі 64 672 926,58грн.).

Підпунктом 1 п.8 Прикінцевих положень Закону № 1058 встановлено, що платники збору, визначені підпунктами 5-10 статті 1 Закону № 400 сплачують збір у порядку та розмірах визначених зазначеним Законом, тобто Законом № 400. Пунктом 5 ст. 1 Закону № 400  вказано, що платниками збору є юридичні та фізичні особи, що здійснюють операції з купівлі-продажу валют.

Частиною 3 ст. 3 Закону  № 400 закріплено, що платники збору, визначені пунктами 5-10 ст. 1 цього Закону, збір сплачують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Такий порядок був встановлений і затверджений постановою Кабінету  Міністрів України № 1740 від 03.11.1998р.

З 01.04.2001р. вступив в силу ( за деякими виключеннями щодо строку вступу у силу) Закон України  “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” (далі-Закон № 2181). Преамбула цього закону зазначає, що цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов’язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів, включаючи збір на обов’язкове державне пенсійне страхування. Підпунктом 2.3.1 п.2.3 ст. 2 Закону № 2181 закріплено, що органами, уповноваженими здійснювати заходи з погашення податкового боргу є виключно податкові органи. Пунктом 19.6 ст. 19 Закону № 2181 встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти діють у частині, що не суперечить нормам цього Закону. Таким чином, суд дійшов висновку, що: норми Порядку з 01.04.2001р. щодо стягнення збору не діють; органом стягнення збору є податкові органи, а не позивач; порядок стягнення визначається Законом № 2181, а не Порядком. Суд зауважує, що позивач заявив позов про стягнення збору за 2005р.-2006р., тому приписи абзацу 3-го п. 16 Прикінцевих положень Закону № 1058 не діють.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов подано тією особою, яка не наділена відповідними повноваженнями, що відповідає приписам ч. 2 ст. 19 Конституції України – органи державної влади, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України ( Порядок не є законом.)

Крім того, рішеннями Ворошиловського районного суду м. Донецька від 04.03.2005р. та від 08.07.2005р. судом була накладена заборона банку утримувати з позивачів по цим справам збір у тому числі і на майбутнє.

Рішеннями господарського суду Донецької області від 07.08.2006р. у справі                             № 20/275пн та від 10.07.2006р. у справі  № 10/200 судом була накладена заборона банку утримувати з позивачів по цим справам збір. Суду не було подано доказів про скасування вищезгаданих рішень. Частиною 5 ст. 124 Конституції України закріплено, що судові рішення є обов’язковими до виконання на всій території України.

Згідно викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

На підставі ст. ст. 8, 19, 124 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 19 Закону “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, п. 8 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, ст. 1 Закону України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування  та керуючись ст. ст. 43, 49, 82 – 85  Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позивачу у позові відмовити.

Суддя