ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14.08.07р.

Справа № 12/262

За позовом  Українсько-кіпрського товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями „Торговий дом „Босфор” м. Дніпропетровськ

до  Відкритого акціонерного товариства „Південний гірничо-збагачувальний комбінат”, м. Кривий Ріг

за участю  підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області,

м. Дніпропетровськ ужби

про стягнення 436983 грн. 16 коп., розгляд заяви відповідача про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в порядку ст. 117 ГПК України.

Суддя  Жукова Л.В.

при секретарі - пом. судді Конєва С.О.

Представники:

Від позивача (стягувача) не з’явився

Від відповідача (боржника) Водяна О.М. довіреність № 52-1631 від 27.04.2007р.

Від ДВС  не з’явився

СУТЬ СПОРУ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2002р. у справі № 12/262  стягнено з відповідача на користь позивача  98816,55 грн. борг з урахуванням індексу інфляції, а також стягнено державне мито в сумі 988 грн. 16 коп. та судові витрати в сумі 69 грн. про що 28.01.2002р. було видано накази за № 12/262.

06.07.2007р. відповідач (боржник)  звернувся з заявою в якій просить  винести ухвалу, якою зупинити виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 28.01.2002р. у справі № 12/262 про стягнення з боржника грошових коштів у розмірі 98816,55 грн. до розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню; визнати таким, що не підлягає виконанню наказ господарського суду Дніпропетровської області від 28.01.2002р. у справі № 12/262  про стягнення з божника грошових коштів у розмірі 98816,55 грн.; зобов’язати ДВС закінчити виконавче провадження з примусового виконання  наказу господарського суду Дніпропетровської області від 28.01.2002р. у справі № 12/262 про стягнення з божника грошових коштів у розмірі 98816,55 грн. шляхом винесення відповідної постанови про закінчення виконавчого провадження.

Свої   посилання в заяві заявник обгрунтовує тим, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2005р.  відносно ВАТ „Південний ГЗК” було порушено провадження у справі № Б29/21/05 про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника. 01.03.2006р. в газеті „Голос України” № 45 було опубліковано оголошення про порушення справи  про банкрутство відносно ВАТ „Південний ГЗК”.  В оголошенні зазначалося, що заяви кредиторів з вимогами до ВАТ „Південний ГЗК” приймаються протягом 30 днів від дня його опублікування, тобто останній строк у який кредитори могли звернутися до ВАТ „Південний ГЗК” з вимогами закінчився 10.04.2006р. За ст. 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” позивач (стягувач)  повинен був протягом  тридцяти днів від дня опублікування в офіційному другованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство  подати до суду письмову заяву з вимогами до боржника. Позивач  в порушення зазначеної статті Закону не подав заяви про включення в реєстр вимог кредиторів ВАТ „Південний ГЗК”. Відповідач (боржник) вважає, що оскільки заборгованість відповідача перед позивачем виникла у 2001 році, тобто до дня порушення провадження у справі про банкрутство,  тому  вимоги позивача є вимогами конкурсних кредиторів відповідно до ст. 1 Закону України  „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та підлягають задоволенню в межах провадження у справі про банкрутство. За ч. 2 ст. 14 Закону України  „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”  вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі суду, якою затверджує реєстр вимог кредиторів, зазначений строк є граничний і поновленню не підлягає. 10.08.2006р. ухвалою господарського суду Дніпропетровської області у справі № Б29/21/05 було затверджено реєстр вимог кредиторів ВАТ „Південний ГЗК”, а також визнані погашеними вимоги кредиторів заявлені після спливу 30-денного строку для опублікування оголошення про порушення  господарським судом  провадження у справі про банкрутство боржника або не заявлені взагалі.  У зазначеному реєстрі вимоги ТОВ „Босфор” щодо стягнення грошових коштів у розмірі 98816,55 грн. за наказом господарського суду від 28.01.2002р.  по справі № 12/262  не значаться, а тому  вважаються  погашеними. Крім того, відповідач (боржник) посилається і на ст. 598 ЦК України та п.8.12 „Рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 04.06.2004р. № 04-5/1193 „Про деякі питання практики застосування Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” за якими погашення вимог кредиторів щодо цивільно-правових зобов’язань, що відбуваються власлідок застосування ч. 2 ст.14 цього Закону слід вважати припиненням цих зобов’язань відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, якою передбачено, що зобов’язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 117 ГПК України встановлено,  у разі якщо обов’язок боржника відсутній повністю чи частково у зв’язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Позивач (стягувач) та представник ДВС не з’явилися, витребуваних судом документів не надали, з клопотанням не звернулися, про час і місце слухання заяви повідомлені належним чином про що свічать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 117 ГПК України неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглядати заяву за відсутності позивача(стягувача) та представника ДВС, оскільки вони належно були повідомлені про розгляд заяви відповідача (боржника).

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представника відповідача (боржника) господарський суд –

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2002р. у справі № 12/262  стягнено з відповідача на користь позивача  98816,55 грн. борг з урахуванням індексу інфляції, а також стягнено державне мито в сумі 988 грн. 16 коп. та судові витрати в сумі 69 грн. про що 28.01.2002р. було видано накази за № 12/262.

Постановою державного виконавця державної виконавчої служби в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу від 15.03.2002р. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 28.01.2002р.  у справі № 12/262. Дане виконавче провадження цією ж постановою було приєднано до зведеного виконавчого провадження про стягнення грошових коштів з ВАТ „Південний ГЗК” на користь стягувачів.

01.04.2004р. державнем виконавцем прийнято постанову про зупинення виконавчого провадження на підставі п.8 ст. 34 Закону України „Про виконавче провадження” у зв’язку з порушенням господарським судом провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2005р. за заявою ВАТ „науково-дослідний проектно-конструкторський інститут механізації праці в чорній металургії” було порушено провадження у справі № Б29/21/05 про банкрутство ВАТ „Південний ГЗК” та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника.

10.08.2006р. ухвалою  господарського суду Дніпропетровської області  у справі № Б29/21/05 затверджено реєстр вимог кредиторів ВАТ „Південний ГЗК”, а також визнано погашеними вимоги кредиторів, які не заявлені у встановлений строк.

16.11.2006р. ухвалою господарського суду Дніпропетровської області у справі № б29/21/05 провадження у справі про банкрутство ВАТ „Південний ГЗК” припинено.

27.03.2007р. постановою підрозділу примусового виконання рішень ДВС Головного управління юстиції у Дніпропетровській області прийнято до виконання зведене виконавче провадження відносно ВАТ „Південний ГЗК” від ДВС в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу.

Вивчивши надані документи та  заслухавши пояснення представника відповідача (боржника), аналізуючи їх в сукупності суд прийшов до висновку про те, що  в задоволенні заяви відповідача (боржника) про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню  слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 124 Конституції України та статті 115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов’язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України „Про виконавче провадження”.

У випадку порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника виконавче провадження з виконання рішення суду підлягає обов’язковому зупиненню на підставі пункту 8 статті 34 Закону України „Про виконавче провадження”, оскільки протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів відповідно до пункту 4 статті 12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства.

Стаття 37 Закону України „Про виконавче провадження” містить вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження, а саме:

-          визнання відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

-    визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником про закінчення виконавчого провадження;

-    ліквідації юридиної особи –сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов’язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

- скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа, або визнання судом виконавчого документа таким, що не  підлягає виконанню;

- письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника при виконанні рішення про передачу їх стягувачеві, або знищення речі, яка мала бути передана стягувачеві в натурі; закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення;

- передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника –юридичної особи або арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом;

- фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом;

- повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, або на письмову вимогу стягувача;

- направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

- повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 76 цього Закону;

- якщо рішення фактично виконане, відповідно до пункту 8 частини першої цієї  статті, під час виконання рішення Європейського суду з прав людини.

Таким чином, статтею 37  Закону України „Про виконавче провадження” не передбачено повернення виконавчого документа, закінчення виконавчого провадження чи  припинення виконання рішення суду з підстав, вказаних у статті 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Відповідно до  пункту 8 стаття 37 Закону України „Про виконавче провадження” виконавче провадження закінчується передачею Державною виконавчою службою виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника –юридичної особи, або арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом.

Однак, з ухвали суду  господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2006р. у справі № Б29/21/05 видно, що провадження у справі про банкрутство відносно ВАТ „Південний ГЗК” припинено.

Також, є помилковим посилання відповідача (боржника) і на ст. 598 ЦК України, яка передбачає підстави припинення виконання зобов’язань, а не підстави припинення чи закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до  ч. 4 ст. 117 ГПК України господарський суд  визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково у разі, якщо обов’язок боржника відсутній повністю або частково у зв’язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, як встановлено судом, станом на день подання  та розгляду цієї заяви відповідач (боржник)  не навів жодних доказів, які б зумовлювали завершення виконавчого провадження по виконанню наказу господарського суду Дніпропетровської області від 28.01.2002р. у справі № 12/262 з підстав, наведених в ч. 4 ст. 117 ГПК України.

Вимоги  позивача (стягувача) підтверджені чинним судовим рішенням від 17.01.2002р. у справі № 12/262, яке набрало законної сили та на підставі якого виданий наказ  господарського суду від 28.01.2002р. у справі № 12/262, а тому даний наказ підлягає виконанню у відповідності до ст. 115 ГПК України та ст. 124 Конституції України. Грошові вимоги за вказаним вище наказом залишаються не задоволеними, а заборгованість не погашена у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищевикладене та керуючись  ст. 124 Конституції України,  ст.ст. 34, 37  Закону України „Про виконавче провадження”,    ст.ст.  86, 115, 117   Господарського  процесуального  кодексу України, суд –

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ВАТ „Південний ГЗК” про визнання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 28.01.2002р. у справі № 12/262 таким, що не підлягає виконанню  - відмовити.

Суддя

Л.В. Жукова