ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
__________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"26" червня 2007 р.

Суддя , розглянувши матеріали адміністративного позову № 1439/06-08 від 20.06.07

Позивач:          Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі,

вул. Попудренка 8,Ріпки,Чернігівська область,15000

Відповідач-1:          Прокуратура Ріпкинського району Чернігівської області,

вул. Святомиколаївська 94,Ріпки,Чернігівська область,15000

Відповідач-2:          Прокуратура Чернігівської області,  вул. Князя Чорного 9, Чернігів,14000

Предмет спору: про скасування припису

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України "Про судоустрій України" від 7 лютого 2002 року N3018-III, місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Згідно п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України:

“ До початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні   справи, підвідомчі господарським  судам  відповідно  до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу   адміністративного судочинства України.”

Відповідно до ст.12 Господарського процесуального кодексу України:

“Господарським судам підвідомчі:

1)  справи у спорах, що виникають  при  укладанні, зміні, розірванні  і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

-          спорів про приватизації державного житлового фонду;

-          спорів, що виникають при погодженні стандартів  та  технічних умов;

-          спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання  робіт),  якщо  ці  ціни  і  тарифи відповідно  до  законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

-          спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного  Суду України та адміністративних судів;

-          інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи  за  заявами  органів  Антимонопольного  комітету України,  Рахункової  палати  з  питань,  віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають  з корпоративних відносин у спорах між господарським  товариством  та  його  учасником  (засновником, акціонером),  у  тому  числі  учасником,  який вибув,  а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням,  діяльністю,  управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.”

Згідно ч.ч.1, 3 ст.21 Господарського процесуального кодексу України:

“Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть  бути  підприємства  та  організації,  зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.”

Згідно зі статтею 1 Господарського процесуального кодексу України:

«Підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності  (далі  - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх  порушених або оспорюваних прав і  охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України,  до господарського  суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.»

Статтею 4-1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом, та розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Таким чином, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, в тому числі адміністративного, коли склад учасників спору відповідає положенням статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер.

Як вбачається з адміністративного позову, позовні вимоги стосуються правильності нарахування УПФУ в Ріпкинському районі пенсії гр.Грачеву В.Г. з посиланням на різне тлумачення порядку обрахування трудового стажу.

Згідно ст.1 Господарського кодексу України:

«Цей Кодекс визначає  основні  засади  господарювання   в Україні  і регулює господарські відносини,  що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між  суб'єктами господарювання,  а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Відповідно до ч.1 ст.4 Господарського кодексу України:

«Не є предметом регулювання цього Кодексу:

·          майнові  та  особисті  немайнові  відносини,  що  регулюються Цивільним кодексом України;

·          земельні, гірничі, лісові та водні відносини, відносини  щодо використання й охорони рослинного і тваринного світу, територій та об'єктів природно-заповідного фонду, атмосферного повітря;

·          трудові відносини;

·          фінансові відносини за участі суб'єктів господарювання, що виникають у процесі формування та контролю виконання бюджетів усіх рівнів;

·          адміністративні та інші відносини управління за  участі суб'єктів  господарювання,  в  яких орган державної влади або місцевого самоврядування не є суб'єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо суб'єкта господарювання.»

Таким чином, спірні правовідносини вимагають дослідження трудового та пенсійного, а не господарського законодавства, а тому не є підвідомчими господарським судам, в тому числі діючим як адміністративним.

Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України:

“Суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених,  невизнаних або оспорюваних прав,  свобод чи інтересів, що виникають  із  цивільних,  житлових,  земельних, сімейних,  трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.”

Згідно п.5 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України:

«До початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів підсудні їм справи вирішують  у  першій  та апеляційній  інстанціях  відповідні місцеві та апеляційні загальні суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.»

Крім того, згідно п.4 ч.2 ст.20 Закону України «Про прокуратуру»від 5 листопада 1991 року N1789-XII:

«Прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів Кабінетом Міністрів України, міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, органами державного і господарського управління та контролю, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими Радами, їх виконавчими органами, військовими частинами, політичними партіями, громадськими організаціями, масовими рухами, підприємствами, установами і організаціями, незалежно від форм власності, підпорядкованості та приналежності, посадовими особами та громадянами здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами.»

Згідно п.4 ч.2 ст.20 даного Закону:

«При виявленні порушень закону прокурор або його  заступник  у межах своєї компетенції мають право:

4) давати приписи про усунення очевидних порушень закону.»

Відповідно до ч.1 ст.22 даного Закону:

«Письмовий припис про усунення порушень закону вноситься прокурором, його заступником органу чи посадовій  особі,  які допустили порушення, або вищестоящому у порядку  підпорядкованості органу чи посадовій особі, які правомочні усунути порушення.»

З викладеного вбачається, що припис вноситься не прокуратурою, як юридичною особою, а прокурором, який є посадовою особою, що здійснює прокурорський нагляд, в даному випадку прокурором Ріпкинського району Криворучко А.М.

Крім того, припис вноситься органу чи посадовій особі, які допустили порушення, а не безпосередньо самому підприємству, установі чи організації. В даному випадку припис внесений в.о. начальника УПФУ в Ріпкинському районі Сухоцькій О.Л.

Проте, посадові особи не можуть бути стороною в господарському суді, в тому числі діючому як адміністративний.

Крім того, як зазначено вище, позовні вимоги стосуються правильності нарахування УПФУ в Ріпкинському районі пенсії гр.Грачеву В.Г., між якими безпосередньо і виник відповідний спір. Проте, гр.Грачев В.Г., стосовно прав і обов`язків якого виник спір та внесений спірний припис, і на права якого може вплинути дане рішення, є фізичною особою, а отже також не може бути стороною в господарському суді, в тому числі діючому як адміністративний, крім справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським  товариством  та  його  учасником  (засновником, акціонером),  у  тому  числі  учасником,  який вибув,  а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням,  діяльністю,  управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

За таких обставин, дана позовна заява не підлягає розгляду в господарських судах України, в тому числі діючих як адміністративний суд, а підлягає розгляду місцевим  загальним  судом як адміністративним судом, згідно вимог територіальної підсудності.

Відповідно до п.6 ч.3 ст.108 Кодексу адміністративного судочинства України:

“Позовна заява повертається позивачеві, якщо справа не підсудна цьому адміністративному суду.”

За таких обставин,  керуючись п. 6 ч. 3 ст. 108, ст.ст.160, 165  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

1.  Позовну заяву з усіма доданими документами повернути Позивачу.

2. Дана ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в наступному порядку. Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі. Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява   про   апеляційне  оскарження  ухвали  суду  першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи,  яка її оскаржує, то строк подання заяви про апеляційне  оскарження  обчислюється  з дня  отримання нею копії ухвали.  Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається  протягом  десяти  днів  після  подання заяви про апеляційне оскарження.

3. Дана ухвала набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано  заяву  про  апеляційне  оскарження,  але апеляційна  скарга  не  була  подана  у  строк,  встановлений  цим Кодексом,  постанова або  ухвала  суду  першої  інстанції  набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі  подання  апеляційної скарги судове рішення,  якщо його  не  скасовано,  набирає  законної  сили   після   закінчення апеляційного розгляду справи.

4. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому Законом (ч. 6 ст. 108 КАС).

Додаток на 52 арк.

Суддя