ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

07.05.07                                                                                           Справа  № 7/204-3216

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючий суддя                                       Орищин Г.В.

суддів                                                             Дубник О.П,

Якімець Г.Г.

при секретарі судового засідання Чубатюк О.В.

розглянув апеляційну скаргу Бучацької міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області (Монастирське відділення), м.Монастирська (далі –МДПІ) від 25.12.2006 р. № 2854

на постанову господарського суду Тернопільської області від 26.10.2006 року

у справі № 7/204-3216

за позовом державного підприємства «Ковалівський спиртовий завод», с.Ковалівка Монастирського р-ну

до відповідача Бучацької МДПІ (Монастирське відділення)

про скасування податкового повідомлення-рішення

за участю представників сторін:

від скаржника –Гладиш А.С. –зав. юр. сект.

від позивача - Тиліщак І.М. –пров. юр.

Права і обов?язки сторін, передбачені ст.ст. 49, 50 КАС України, представникам роз’яснено.

Постановою господарського суду Тернопільської області від 26.12.2006 р. у справі № 7/204-3216 (суддя Стадник М.С.) задоволено позовні вимоги державного підприємства «Ковалівський спиртовий завод», с.Ковалівка Монастирського р-ну (далі –ДП), скасовано податкове повідомлення-рішення Бучацької МДПІ (Монастирське відділення) про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 59973 грн. Дана постанова мотивована судом тим, що доказами правомірного включення позивачем сум податку на додану вартість до податкового кредиту та проведення його відшкодування є належним чином оформлені податкові накладні, тому, податковим органом не доведено правомірності зменшення ДП «Ковалівський спиртзавод»суми бюджетного відшкодування по податку на додану вартість у розмірі 59973 грн. і оспорюване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Відповідач у справі –Бучацька МДПІ (Монастирське відділення), подав апеляційну скаргу на згадану постанову  господарського суду, оскільки, на його думку, господарським судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, неповно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема, судом не взято до уваги, що ненадходження ПДВ до бюджету є наслідком того, що продавець –ТзОВ «Стронг-Кривбас», якому позивач перерахував відповідні суми ПДВ у складі вартості придбаного товару та, яке повинно було сплатити відповідні суми до бюджету, у відповідному податковому періоді, суму податку до бюджету не сплачував. Тобто, на думку податкового органу, дані обставини свідчать про невідповідність податкових накладних, виданих ТзОВ «Стронг-Кривбас»вимогам Закону України «Про податок на додану вартість»та безпідставність включення ДП «Ковалівський спиртовий завод»відповідних сум ПДВ до податкового кредиту; зменшення  бюджетного відшкодування  на суму 47060,00 грн. було проведено податковим органом  у зв”язку  із включенням до складу податкового кредиту сум ПДВ згідно податкових накладних не звітного періоду.

Позивач з вимогами скаржника не погоджується з підстав, викладених у запереченнях на апеляційну скаргу (а.с.111) та в усних поясненнях в судових засіданнях.

При розгляді матеріалів справи та апеляційної скарги судовою колегією встановлено наступне:

За результатами проведеної Бучацькою МДПІ невиїзної позапланової перевірки ДП «Ковалівський спирзавод»з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за вересень-жовтень 2002 р. та січень-березень 2003 р., 11 липня 2006 року складено акт за № 9-23/00375059, яким, відповідно до п.п.1.8 ст.1, п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7, п.п.7.7.5 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»зменшено бюджетне відшкодування з податку на додану вартість  на 59973 грн.

На підставі вказаного акту перевірки 12 липня 2006 р. податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення за № /0, яке є предметом оспорювання.

Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази у справі на відповідність їх фактичним матеріалам та обставинам справи, судова колегія відзначає наступне:

Згідно п.1.8. ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість»бюджетне відшкодування –це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 вищевказаного Закону, передбачено обов’язкову наявність такої підстави, як сплата платником податку у звітному періоді відповідних сум податку.

Згідно із п.п.7.7.5 п.7.7 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” суми податку на додану вартість зараховуються до Державного бюджету України, а зараховані суми використовуються у першу чергу для бюджетного відшкодування податку на додану вартість згідно з цим законом.

Тобто, законодавцем чітко передбачено, що однією з обов’язкових підстав включення сум до податкового кредиту з податку на додану вартість є сплата цих сум до Державного бюджету України.

Висновок про те, що відшкодуванню підлягають лише суми, які були сплачені до бюджету випливає з самої суті поняття податку, його основної функції – формування доходів Державного бюджету України (п.19 ст.2, ст.9 Бюджетного кодексу України), а також, з поняття платника податку як особи, яка згідно Закону України “Про податок на додану вартість” зобов”язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем (п.1.3 ст.1 цього Закону).

Тобто, Законом України “Про податок на додану вартість” встановлено прямий взаємозв”язок між сплатою, надходженням до бюджету податку на додану вартість та відшкодуванням такого податку. При цьому, зазначені етапи нерозривно пов”язані між собою: сплата податку, а потім включення відповідних сум до податкового кредиту з податку на додану вартість та відшкодування податку на додану вартість за рахунок коштів, що були сплачені у вигляді податку.

За змістом вищезазначеного Закону, право на відшкодування виникає лише при фактичній надмірній сплаті податку на додану вартість, а не з самого факту існування зобов”язання по сплаті податку на додану вартість в ціні товару.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.01.2003 року ДП «Ковалівський спиртзавод»отримано від ТзОВ «Стронг-Кривбас»податкову накладну за № 4 (копія  знаходиться в матеріалах справи, а.с.19), на підставі якої позивачем було включено до складу податкового кредиту 12913,49 грн. податку на додану вартість у декларації за січень 2003 року (гр.17 декларації) та сформовано бюджетне відшкодування (гр.21 декларації, а.с.47). Згідно податкової декларації за податковий період, у якому виписано податкову накладну (січень 2003 року), ТзОВ «Стронг-Кривбач»до бюджету ПДВ не сплачувало (показник у гр. 20 декларації відсутній).

Таким чином, правильним є висновок податкового органу, що ненадходження ПДВ до бюджету є наслідком того, що продавець ТзОВ «Стронг-Кривбас», якому позивач перерахував відповідні суми ПДВ, та яке повинно було сплатити відповідну суму до бюджету, у відповідному податковому періоді таку суму згідно поданої у податковий орган податкової декларації (рядок 20) не відобразило, та, відповідно, до бюджету ПДВ не сплачувало.

Щодо зменшення суми бюджетного відшкодування на 47060 грн., оскільки позивачем включено до складу податкового кредиту суми ПДВ згідно податкових накладних не звітного періоду, слід зазначити наступне.

У відповідності із п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7  Закону України №168/97-ВР, податковий кредит звітного періоду складається із податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв”язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації. Тобто, позивачем було включено до податкового кредиту, заявленого у деклараціях за вересень 2002 р., лютий, березень 2003 р. суми ПДВ, згідно податкових накладних, виписаних у серпні 2002 р. та у січні, лютому 2003 р. (не звітного періоду), при  цьому, із заявою про включення зазначених сум до податкового кредиту, у відповідності із п.п.7.2.6. п.7.2. ст.7 Закону “Про податок на додану вартість”, платник до податкового органу не звертався.

Отже, позивачем безпідставно заявлено до відшкодування на рахунок у банку суму 59973 грн. податку на додану вартість,  тому, вимоги скаржника апеляційний суд визнає обґрунтованими та підставними.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що оскаржувану постанову слід скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 209 п.п.6 і 7 р.YІІ Кодексу адміністративного судочинства України, -

Львівський апеляційний господарський суд  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Бучацької МДПІ (Монастирське відідлення) задоволити.

Постанову господарського суду Тернопільської області від 26.10.2006 р. у

справі № 7/204-3216 скасувати.

В задоволенні позову відмовити.

Дана постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути

оскаржена в касаційному порядку, у відповідності із ст.ст.211,212 КАС України.

Справу повернути в місцевий господарський суд.

головуючий суддя                                                                           Г.В. Орищин

судді                                                                                                  О.П. Дубник

Г.Г. Якімець