ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2007 р.
Справа № 9/86-10/269

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шелест С.Б.

При секретарі судового засідання:  Бабінець У.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за  позовом:        Акціонерно-комерційного промислово-інвестиційного банку (ЗАТ АК

Промінвестбанк), пров. Шевченка, 12, м. Київ в особі філії

Відділення «Промінвестбанку»в м. Калуш, Івано-Франківської області,

м-н Шептицького, 9а, м. Калуш, 77300

до відповідача:  Відкритого акціонерного товариства «Оріана»,

вул. Євшана, 9, м. Калуш, 77300

про                       стягнення 25 659 194,58 грн.

За участі представників сторін:

від позивача:     Щеглов Є.С. - нач. відділу правової роботи,

(довіреність ВЕВ № 995988 від 18.09.06р.);

Боднар Н.Я. - старший юрисконсульт, (довіреність № 01/057 від 29.01.07р.)

від відповідача: не з»явився

В судовому засіданні приймає участь прокурор : Коновалова О.В.

(посвідчення № 26 від 06.05.06р.)

в с т а н о в и в:

Акціонерно-комерційним промислово-інвестиційним банком (ЗАТ АК  Промінвестбанк), в особі філії Відділення «Промінвестбанку»в м. Калуш                               Івано-Франківської області  заявлений позов про стягнення  18 059 718,49 коп., а саме: заборгованості по сплаті відсотків по кредитному договору  № 2 від 01.04.04р. за період з 01.01.03р. по 20.03.06р. в сумі 15 377 208,90 грн.  та заборгованості по сплаті відсотків по кредитному договору № 1 від 05.01.98р. за період   з 01.01.03р. по 20.03.06р.                                       в сумі 2 682 509,59 грн.

Заявою № 01/417 від 14.05.07р. позивач змінив предмет позову та просить суд стягнути з відповідача  25 659 194,58 грн., з яких: 11 494 736,30 грн. - заборгованості по сплаті процентів по кредитному договору № 2 від 01.04.94р. за період з 01.01.03р. по 30.04.07р., 11 514 543,05 грн. - інфляційних збитків за період з 01.05.04р. по 31.03.07р. та              375 300 грн.  - заборгованості по сплаті процентів по кредитному договору № 1 від 05.01.98р. за період з 01.05.04р. по 30.04.07р.; 2 274 615,23 грн.  - інфляційних втрат за період з 01.05.04р. по 31.03.07р.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, а тому заява позивача від 14.05.07р. підлягає прийняттю та розгляду по суті.

Позивач  в судовому засіданні змінені згідно з заявою позовні вимоги підтримав.

Відповідач,  не заперечуючи факту невиконання ВАТ «Оріана»зобов»язань з повернення кредиту згідно кредитних договорів  № 2 від 01.04.94р.;  № 1 від 05.01.98р., позов заперечує, посилаючись на те, що строк дії  кредитних договорів закінчився,  що є, на думку відповідача, підставою для припинення нарахування відсотків за кредитним договором № 2 від 01.04.94р.; вимоги а частині стягнення інфляційних втрат та відсотків річних заперечує з тих мотивів, що з 18.09.02р.  відносно ВАТ «Оріана»порушено справу про банкрутство  та  введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, протягом дії якого відповідно до ст.  12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання або неналежне виконання грошових зобов"язань. На думку відповідача, вимоги позивача є за своєю правовою природою санкціями за  неналежне виконання грошових зобов»язань, які не можуть нараховуватись з моменту  дії мораторію, оскільки з цього моменту відсутня вина боржника у несплаті основної заборгованості, у зв»язку з встановленим обмеженням його волевиявлення щодо задоволення вимог конкурсних кредиторів.

Прокурор з таких же підстав позов заперечує.

27.06.07р. за участі представників сторін в судовому засіданні оголошено перерву до 12.07.07р., після чого розгляд справи завершено.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши прокурора,  пояснення представників сторін, суд встановив, що між сторонами в даній  справі  укладені  кредитні договори № 2 від 01.04.1994р. та   № 1 від 05.01.1998р. з наступними додатковими угодами.

Відповідач  не виконав  своїх зобов"зань  по  вказаних  кредитних договорах , у зв"язку із чим  згідно рішення Арбітражного суду Івано - Франківської області від 22.05.2001р.  у справі  № 2/126  суд вирішив стягнути з ВАТ " Оріана" на користь  "Промінвестбанку" заборгованість за кредитним договором № 2 від 01.04.1994р. в сумі 23 836 951,51 грн. (основний борг та відсотки), а згідно з рішенням Арбітражного суду Івано-Франківської області від 04.07.2000р. у справі 9/271 суд  вирішив стягнути з ВАТ "Оріана"  на користь "Промінвестбанку" заборгованість по кредитному договору № 1 від 05.01.1998р. в сумі  5 636 524,69 грн.  (в тому числі : основний борг, відсотки та пеню).

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської від 10.10.2003р. по справі                            № Б-11/283 зазначені  суми грошових вимог визнані судом , та включені до реєстру вимог кредиторів, окрім того цією ж ухвалою визнано та включено до реєстру грошових вимог суму нарахованих та несплачених процентів, за період до порушення провадження у справі про банкрутство, в розмірі 8 015 173,10 грн.

Таким чином, по кредитному договору № 2 від 01.04.94р. на момент порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ «Оріана»сума заборгованості відповідача по процентах та неповерненому кредиту склала (23 836 951,51 грн.  + 8 015 173,10 грн.)                        31 852 124 грн. 61 коп., з них сума неповерненого кредиту складає 10 615 000 грн.

По кредитному договору № 1 від 05.01.1998 року, на момент порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ «Оріана», сума заборгованості Відповідача по процентах та неповерненому кредиту склала (4 864 078,04 грн. + 1 428 082,19 грн.) 6 292 160,23 грн. , з них: сума неповерненого кредиту складає 4 170 000 грн.

Наявність заборгованості у зазначених сумах відповідач визнає.

З посиланням на невиконання відповідачем зобов»язань з повернення кредиту, позивач підтримує вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та річних за період після порушення провадження у справі про банкрутство боржника .

Суд вважає вимоги позивача частково обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено законом або договором.

Статтею ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов’язань і зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), строк виконання яких настав до введення мораторію та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов’язань та зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до ч. 6 та 24 Закону України "Про  відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" , а також згідно п.5.4. Рекомендацій Вищого господарського суду від 04.06.2006р. № 04-5/1193 дія мораторію не поширюється на задоволення вимог поточних кредиторів. В даному випадку, вимоги позивача є поточними в розумінні ст.1 зазначеного Закону, якою передбачено, що поточні кредитори - це кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні вимоги задовольняються в процедурі банкрутства без будь-яких обмежень.

Відповідно до абзацу четвертого частини четвертої статті 12 цього ж Закону (в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 17.11.2005 року № 3108-1V) протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

За визначенням термінів, вживаних у цьому Законі, грошове зобов'язання - це зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України (абзац сьомий статті 1).

Такі підстави, передбачені зокрема наведеною вище ст. 625 ЦК України.

Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною  основного боргу, а нарахування відсотків річних по грошових розрахунках є визначеною законом  платою за користування коштами кредитора.

Згідно з приписами ст.ст.15,20 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Передбачене цивільним законом право кредитора вимагати сплати інфляційних втрат та річних за порушення грошового зобов»язання є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення  грошових коштів  внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В силу ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання, а відповідно до ст. 599 ЦК України зобов"язання  припиняються виконанням проведеним належним чином.

За наведених обставин та норм, сума нарахованих Позивачем процентів річних та  інфляційні втрати не є за своєю правовою природою неустойкою (штрафом, пенею) в розумінні ЦК України чи іншими санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань, нарахування яких забороняється відповідно частини 4 статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а відтак на зобов»язання щодо сплати цих процентів та втрат не поширюється дія мораторію, а тому заперечення прокурора та відповідача з цього приводу –безпідставні.

Не заслуговують на увагу і посилання відповідача на закінчення строку дії кредитних договорів, оскільки як зазначалось вище,  в силу ст. 599 ЦК України  зобов"язання  за договором припиняються виконанням проведеним належним чином.  В разі ж порушення зобов»язання, у відповідності до ст.611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В даному випадку, такі правові наслідки порушення зобов»язання передбачені пунктом 4.2 кредитного договору №2 від 01.04.1994р., яким встановлено, що у випадку прострочення платежів стягується додаткова плата у розмірі 25  відсотків річних від суми прострочених платежів. При цьому, така додаткова плата не визначена сторонами як штрафні санкції чи як проценти за користування кредитом в розумінні ст.1054 ЦК України.

Приймаючи до уваги те, що заборгованість за  кредитними договорами  на день розгляду  даної справи не повернута позивачу, чого не заперечує та не спростовує відповідач,  -  вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат в сумі  2 274 615,23 грн.  за період з 01.05.04р. по 31.03.07р. та 3% річних за період  з 01.05.04р. по 30.04.07р. в сумі 375 300 грн.  за порушення грошового зобов»язання за кредитним договором № 1 від 05.01.1998 року, а також щодо стягнення   11 514 543,05 грн. інфляційних втрат за період з 01.05.04р. по 31.03.07р. у зв»язку з порушенням грошового зобов»язання за кредитним договором № 2 від 01.04.94р.    обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Сума додаткової плати виходячи з розміру 25-ти  відсотків річних від суми прострочених платежів (п 4. 2 кредитного договору № 2 від 01.04.1994р.), що за період прострочення з 01.01.03р. по 30.04.07р. виконання зобов»язання з повернення основного боргу в сумі 10 615 000 грн.   становить 11 494 736,30 грн.  Разом з тим,  вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню в межах загальної позовної давності тривалістю у три роки, про застосування якого наполягає відповідач у справі, а саме за період з 26.04.03р. по 30.04.07р. в сумі 10 665893, 84 грн. При цьому, суд виходить з того, що відповідно до п.6 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред»явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше,  не сплив до набрання чинності цим Кодексом , тобто до 01.01.04р.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України,  позовна  давність  застосовується  судом  лише  за  заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив  позовної  давності,  про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, вимоги в частині вимог щодо стягнення 828 842,46 грн відсотків річних за період з 01.01.03р. по  26.04.03р. слід відмовити.

Судові витрати по сплаті держмита в сумі 25500 грн.  та послуг інформаційно-технічного забезпечення в сумі 118 грн. слід покласти на відповідача.

З огляду на викладене та керуючись ст. 124 Конституції України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом», ст.ст. 525, 526,625,261,267 Цивільного кодексу  України,  ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Стягнути з  Відкритого акціонерного товариства «Оріана»,  вул. Євшана, 9, м. Калуш, 77300 (код 05743160) на користь Акціонерно-комерційного промислово-інвестиційного банку (ЗАТ АК  Промінвестбанк), пров. Шевченка, 12, м. Київ в особі філії Відділення «Промінвестбанку»в м. Калуш, Івано-Франківської області,  м-н Шептицького, 9а, м. Калуш, 77300 (код 09336380) -   10 665 893, 84 грн. відсотків річних за період з 26.04.03р. по 30.04.07р.; 11 514 543,05 грн.  - інфляційних втрат за період з 01.05.04р. по 31.03.07р. (за кредитним договором № 2 від 01.04.94р.), ; 375 300 грн.  - відсотків річних за період з 01.05.04р. по 30.04.07р.  та 2 274 615 грн. 23 коп. - інфляційних втрат за період з 01.05.04р. по 31.03.07р (за кредитним договором № 1   від 05.01.98р.); 25 500 грн. судових витрат по сплаті державного мита та 118 грн. судових витрат з інформаційно-технічного забезпечення.

В решті позову –відмовити.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського  суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                       Шелест С.Б.

Рішення оформлене та підписане відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 19.07.07р.

Внесено в діловодство

пом. судді Кузишин У.Б.