ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

30.03.07                                                                                           Справа№ 5/13-25/8-А

12 год. 50 хв.
79014, вул. Личаківська, 128, м. Львів.
Зал судових засідань № 310

Господарський суд Львівської області розглянувши в судовому засіданні справу:

за позовом :
Львівського міського комунального підприємства “Львівводоканал” (м. Львів)

до відповідача :
Державної податкової інспекції у м. Львові (м. Львів)

про :
визнання нечинними рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /1/17522 від 18.10.2006 р. в сумі 1 080 643 (один мільйон вісімдесят тисяч шістсот сорок три) грн. 74 коп. та № 1/0/17523 від 18.10.2006 р. в сумі 26 061 (двадцять шість тисяч шістдесят одна) грн. 30 коп.

Суддя :
В.М. Пазичев

При секретарі :
А.І. Цікало

Представники сторін:

Від прокуратури :
Нагребний І.Я. –пом. прокурора (посвідчення № 483 від 07.02.2003 р.)

Від позивача:
Пастушин Н.П. –представник (довіреність б/н від 14.09.2006 р.)

Від відповідача :
Борівець І.Б. –представник (довіреність № 19180/10-0 від 14.11.2006 р.)

Присутнім в судовому засіданні, згідно ст. 130 КАС України, роз’яснено їхні процесуальні права та обов’язки, а також видано пам’ятки про їхні права та обов’язки.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області Львівським міським комунальним підприємством “Львівводоканал” (м. Львів) подано позов до Державної податкової інспекції у м. Львові (м. Львів) про визнання нечинними рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /1/17522 від 18.10.2006 р. в сумі 1 080 643 (один мільйон вісімдесят тисяч шістсот сорок три) грн. 74 коп. та № 1/0/17523 від 18.10.2006 р. в сумі 26 061 (двадцять шість тисяч шістдесят одна) грн. 30 коп.

Ухвалою господарського суду Львівської області  від 09.01.2007 року відкрито провадження у справі і призначено розгляд справи у підготовчому засіданні на 26.01.07 року. В судовому засіданні 26.01.2007 р. було оголошено перерву до 01.02.2007 р. В судовому засіданні 01.02.2007 р. було оголошено перерву до 13.02.2007 р. У зв‘язку з неявкою представника позивача, 13.02.2007 р. розгляд справи було відкладено на 28.02.2007 р. В судовому засіданні 28.02.2007 р. було оголошено перерву до 15.03.2007 р. У зв‘язку з неявкою представника позивача, 15.03.2007 р. розгляд справи було відкладено на 28.03.2007 р. В судовому засіданні 28.03.2007 р. було оголошено перерву до 30.03.2007 р.

01.02.2007 р. до суду за вх. № 1856, від прокурора м. Львова поступило повідомлення про участь у розгляді справи в інтересах держави на стороні відповідача.

Позивач вимог ухвал суду про порушення провадження у справі від 09.01.2007 р., про відкладення розгляду справи від 13.02.2007 р., від 15.03.2007 р. в повному обсязі не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

26.01.2006 р. до суду за вх. № 1408, від позивача поступила заява про збільшення позовних вимог, в якій він просить також визнати нечинним податкове рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /0/22022 від 22.12.2006 р. в сумі 7 716 (сім тисяч сімсот шістнадцять) грн. 61 коп.

01.02.2007 р. до суду за вх. № 1857, від позивача поступило обгрунтування позовних вимог.

15.03.2007 р. до суду за вх. № 4786, від позивача поступило обгрунтування позовних вимог.

Представник позивача позов підтримав повністю з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив задоволити позовні вимоги з підстав, наведених у заявах, поясненнях та обгрунтуваннях.

Відповідач вимог ухвал суду про порушення провадження у справі від 09.01.2007 р., про відкладення розгляду справи від 13.02.2007 р., від 15.03.2007 р. в повному обсязі не виконав, відзив на позов представив, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

26.01.2007 р. до суду за вх. № 1406, від позивача поступило клопотання про надання йому копії позовної заяви та долучених до неї документів. Копію позовної заяви та доданих до неї документів представник відповідача отримав 26.01.2007 р.

В судовому засіданні 01.02.2007 р. представник відповідача представив суду заперечення на позовну заяву, де повністю заперечив позов і просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

14.03.2007 р. до суду за вх. № 4620, від відповідача поступили додаткові пояснення на позовну заяву.

30.03.207 р. до суду за вх. № 7070, від позивача поступило клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

Представник відповідача позов заперечив повністю, просив відмовити  в задоволенняі позовних вимог з підстав, наведених у відзиві та поясненнях.

В судовому засіданні 01.02.2007 р. представники сторін звернулись до суду з узгодженим клопотанням про продовження термінів розгляду справи понад терміни встановлені ст. 122 КАС України.

В судовому засіданні 30.03.2007 р., відповідно до ч. 3 ст. 121 КАС України, за узгодженим клопотанням представників сторін, суд закінчив підготовче провадження і перейшов до судового розгляду.

В судовому засіданні 30.03.2007 р., відповідно до ст.ст. 160, 163 КАС України, за узгодженим клопотанням представників сторін, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови виготовлено, підписано 02.04.2007 р.

Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV, справу розглянуто в порядку, встановленому цим Кодексом.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, присутніх в судовому засіданні, всебічно та повно з’ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Згідно направлення від 25 травня 2006 року №639/23-0, виданого ДПІ у м. Львові, працівниками податкої служби, на підставі п.І.3.4 ст.11 Закону України від 04.12.1990 № 509-ХІІ "Про державну податкову службу в Україні" та відповідно до плану-графіка проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання, проведено планову документальну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання Львівським міським комунальним підприємством “Львівводоканал” вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2004 р. по 31.03.2006 р відповідно до затвердженого плану перевірки, наведеного у додатку до акта.

ЛМКП "Львівводоканал" повідомлений про проведення планової виїзної перевірки повідомленням від 15.05.2006р. за № 7788/23-0, яке надано посадовим особам ЛМКП "Львівводоканал". Перевірку проведено з відома директора ЛМКП "Львівводоканал" Винявського Михайла Івановича та в присутності головного бухгалтера Кричківського Івана Йосиповича. У журналі реєстрації перевірок суб’єкта господарювання вчинено запис 25.05.2006 року під № 21.

Державною податковою інспекцією у місті Львові винесено податкові повідомлення-рішення від 18.10.2006 року за № /0/17522 та № 1/0/17523, якими на підставі акту виїзної планової перевірки від 12.07.2006 року №36/23-0/03348471 „Про результати виїздної планової перевірки Львівського міського комунального підприємства „Львівводоканал” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства " за період з 01.07.2004. по 31.03.2006 р. Спірними податковими повідомленнями-рішеннями податковим органом, у відповідності до пункту 11 статті 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» та згідно зі ст.4 Закону України від 23.09.1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»(із змінами та доповненнями) застосовано штрафні санкції до ЛМКП «Львівводоканал»за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД. Позивачу нарахована за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньо-економічної діяльності штрафна санкція в розмірі 1080643,74 грн. та 26061,30 грн.

В ході перевірки встановлено, що ЛМКП «Львівводоканал»в порушення ст.2 Закону України від 23.09.94 р. № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»(із змінами та доповненнями) були проведенні наступні розрахунки:

По контракту № LР-МОІА-О1С від 02.12.2002р., укладеному з фірмою SЕVЕRN ТRЕNT WАТЕR INTERNANIONAL, Великобританія, станом на 12.07.2004 р. виникла дебіторська заборгованість по розрахунках з нерезидентом на загальну суму 53486,23 фунтів стерлінгів. Згідно з актами б/н від 31.12.2004 року і №№ 8, 14 від 31.12.2004 року дебіторська заборгованість була закрита.

По контракту № LР-WS-01С від 21.04.2004 року, укладеному з фірмою Рег Аагsleff А/S (Данія), згідно повідомлення банку від 21.07.2004 р. була здійсненна передоплата в сумі 672986,48 євро. На виконання контракту обладнання та матеріали згідно вантажно-митних декларацій почали надходити на митну територію України починаючи з 01.12.2004р.

По контракту № LР-OF-02С від 23.06.2005 року з нерезидентом фірмою TechniData AG Munchan (Німеччина) на поставку і монтаж системи контролю інженерних споруд водоканалу, 17.08.2005 року було здійснено передоплату на загальну суму 51833,00 євро. Станом на 15.11.2005 року виникла дебіторська заборгованість, яка станом на кінець перевіряємого періоду не погашена.

На підставі вищенаведених порушень, зафіксованих в акті перевірки, та у відповідності до розрахунку пені по ЛМКП «Львівводоканал»за період з 01.07.2004 р. по 31.03.2006 р., загальна сума пені по імпортних операціях становить 1080643.74 грн. (в т.ч. по фірмі SЕVЕRN ТRЕNT WАТЕR INTERNANIONAL (Великобританія) - 272953.07 грн., по фірмі Рег Аагsleff А/S (Данія) - 682 192.56 грн., по фірмі TechniData AG Munchan (Німеччина) -125498.11 грн.) - по результатах документальної перевірки ЛМКП «Львівводоканал»та по результату розгляду первинної скарги - ДПІ у м.Львові винесено рішення про застосування штрафних санкцій № /1/17522 від 18.10.2006 року; а також рішення № 10/0/17523 від 18.10.2006 року, яким донараховано штрафні санкції в розмірі 26061,30 грн. - пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД та по результату розгляду повторної скарги винесено податкове повідомлення-рішення № /0/22022 від 22.12.2006 року, яким застосовано суму штрафних санкцій в розмірі 7716,61 грн.

Позивач вважає, що факти, викладені в акті перевірки не відповідають дійсним обставинам, а тому сума штрафних санкцій за порушення 90-денного терміну розрахунків, які підприємство зобов'язане сплатити з повідомленням податкового органу, є такими, що суперечать вимогам чинного законодавства. Хоча, згідно із ст.2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»від 23.09.94 р. № 185/94-ВР (із змінами та доповненнями), імпортні операції  резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 90 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення  векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують індивідуальної ліцензії Національного банку України. Відповідно до ст.4 Закону України від 23.09.94р. №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»(із змінами і доповненнями) порушення резидентами термінів, передбачених статтею 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3% від суми несвоєчасно отриманих послуг в іноземній валюті, перерахованої в грошову одиницю України за валютним курсом НБУ на день виникнення заборгованості.

Також, ДПІ у м.Львові в ході перевірки ЛМКП «Львівводоканал»встановлено порушення вимог ст.9 Декрету Кабінету Міністрів від 19.02.93р. № 15-93 (із змінами і доповненнями) щодо порядку декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належить резиденту України і перебувають за її межами, а саме, станом на 01.10.2004 року ЛМКП «Львівводоканал»не задекларувало дебіторську заборгованість по розрахунках з нерезидентом-фірмою SEVERN TRENT WATER INTERNATIONAL, Великобританія, станом на 01.01.2006р. і дебіторську заборгованість по розрахунках з фірмою TechniData AG, Німеччина.

До резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції): за несвоєчасне подання, приховування або перекручення звітності про валютні операції-штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України; за невиконання резидентами вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, передбачених статтею 9 цього Декрету, - штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України.

Санкції, передбачені цим пунктом, застосовуються Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами.

Отже, 27 серпня 2002 року в м. Вашингтон, США була підписана Угода про позику (Проект водопостачання та каналізації міста Львова) між Україною та Міжнародним банком реконструкції та розвитку (надалі - Банк). Відповідно до Угоди про позику, з метою фінансування Проекту, Банк погодився надати Україні позику у розмірі 24 250 000 доларів США. Впровадження Проекту здійснюється Львівським міським комунальним підприємством ЛМКП "Львівводоканал".

Відповідно до статті VI Угоди про позику, однією із умов набрання чинності цією Угодою було підписання в цей же день Угоди про впровадження Проекту між Банком, містом Львів та ЛМКП "Львівводоканал", відповідно до якої місто Львів та ЛВК погодяться взяти на себе зобов'язання щодо Банку.

Згідно з розділом 3.04 Угоди про позику при здійсненні закупівель товарів, необхідних для проекту, які передбачається фінансувати за кошти позики, слід керуватися додатком 1 до Угоди про впровадження проекту.

Відповідно до Додатку 1 Угоди про впровадження проекту, закупівля послуг консультантів здійснюється згідно з положеннями Вступу та Розділу IV документа "Керівні положення щодо відбору та залучення консультантів Позичальниками Світового банку", опублікованого Банком у січні 1997 року і переглянутих у вересні 1997 року та січні 1999 року (Керівні положення щодо залучення консультантів), та наступних положень Розділу II цього Додатка. Згідно керівних положень Світового Банку щодо залучення консультантів при підписанні договору з консультантами в рамках Проекту повинна використовуватись форма Контракту, передбачена Світовим Банком.

Згідно частини D Додатку 2 Угоди про позику та з метою впровадження Проекту, ЛМКП "Львівводоканал" був укладений Контракт на консультаційні послуги № LР-МОІА-01С від 02.12.2002 року з компанією Северн Трен Вотер Інтернешнл, який відповідно до умов контракту вступив в силу 24 лютого 2003 року. Відповідно до ст.6.4 (а) контракту Клієнт (ЛМКП «Львівводоканал») забезпечує виплату консультанту авансового платежу в розмірі 20% в іноземній валюті протягом 60 днів після дати вступу контракту в силу. Авансовий платіж зараховується рівними частинами після представлення фінансових звітів (актів виконаних робіт) за перші 12 місяців надання послуг до повного зарахування авансового платежу. Після отримання авансового платежу він використовується для забезпечення виконання послуг в рамках контракту, що підтверджується актами виконаних робіт.

Згідно частини А Додатку 2 Угоди про позику з метою впровадження проекту, ЛМКП «Львіводоканал»був укладений контракт на поставку і монтаж установок та обладнання LР-WS-01С «Створення зон тиску заміна трубопроводів та реконструкція насосних станцій»від 21.04.2004 р. з компанією Пер арслеф А/С (Данія). Також, згідно Додатку 2 Угоди про позику з метою впровадження проекту, ЛМКП «Львіводоканал»був укладений контракт № LP-OF-02C  від 23.06.2005 року з нерезидентом фірмою TechniData AG Munchen (Німеччина) на поставку і монтаж системи контролю інженерних споруд водоканалу.

Відповідно до додатку 1 «Умови та порядок оплати»контракту Роботодавець (ЛМКП «Львівводоканал») виплачує 10% від загальної суми в якості авансового платежу після отримання рахунку-фактури і безвідзивної гарантії на авансовий платіж на еквівалентну суму, видану на користь Роботодавця. Решту суми контракту виплачується наступним чином: 80 % від загальної суми або від пропорційної суми оплачується через акредитив після отримання рахунку-фактури та вантажно-супровідних документів, 5 % від загальної або пропорційної суми оплачується через акредитив після видачі Свідоцтва про експлуатаційне приймання. В контракті не вказано цільове призначення і використання авансу, а термін дії авансу дорівнює терміну дії наданих фірмою «Пер Арслеф А/с»гарантій на виплату авансу, тобто на весь термін дії контракту.

Позивач проводив процедуру апеляційного узгодження податкового зобов'язання (пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД), шляхом подання скарг до податкового органу. Однак, рішеннями керівників ДПІ у м.Львові та ДПА у Львівській області про результати розгляду скарг, скарги платника податків залишено без задоволення.

Позивач вважав, що контролюючим органом неправильно визначено суму податкового зобов'язання (1080643.74 грн.) податковим повідомленням-рішенням від 24.07.2006 року за № /012375, і у відповідності до п.п.5.2.2 п.5.2 ст.5 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (із змінами та доповненнями) за № 2181-ІП від 21.12.2000 року ( надалі Закон - 2181) було проведено процедуру апеляційного узгодження - направлено первинну скаргу до ДПІ у м.Львові та повторну скаргу до ДПА у Львівській області (додається). Однак, рішенням ДПІ у м.Львові від  11.10.2006 року №  17117/25-0 про результат розгляду первинної скарги ЛМКП «Львівводоканал»скаргу було залишено без задоволення та збільшено суму пені за порушення термінів розрахунків в сфері ЗЕД (18.10.2006 року винесено податкове повідомлення-рішення № 1/0/17523 на суму 26061.30 грн.). Позивачу було продовжено процедуру апеляційного узгодження податкового зобов'язання шляхом подання повторної скарги до ДПА у Львівській області. Рішенням від 15.12.2006 року за №20860/10/25-005/1245 про результати розгляду повторної скарги ДПА у Львівській області скаргу директора ЛМКП «Львівводоканал»залишено без задоволення, і знову, у відповідності до ст.4 Закону України від 23.09.1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»(із змінами та доповненнями) донараховано (збільшено) суму штрафної санкції та 22.12.2006 року винесено нове податкове повідомлення-рішення № /0/22022 на суму 7716.61 грн.

Позивач вважає, що в процедурі апеляційного узгодження контролюючим органом, залишаючи скарги платника податків без задоволення, проігноровано норму Закону –2181-ІІІ, а саме п.п. 4.4.1. п.4.4 ст.4, який вказує на те, що у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

При прийнятті постанови, суд виходив з наступного :

Згідно п.п. 5.2.5 п. 5.2 ст.5 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (із змінами та доповненнями) за № 2181-ІІІ від 21.12.2000 року ( надалі Закон - 2181), з урахуванням строків давності, платник податків має право оскаржити до суду рішення контролюючого органу про нарахування податкового зобов'язання у будь-який момент після отримання податкового повідомлення-рішення.

Згідно з підпунктом "є" пункту 2 статті 7 Закону України "Про міжнародні договори України" від 22.12.1993 року №3767-ХП міжнародні договори, виконання яких обумовлює зміну діючих чи ухвалених нових законів України потребують ратифікації Верховною Радою України.

Угода про позику була ратифікована шляхом прийняття Закону України від 28.11.2002р. № 317-ГУ "Про ратифікацію угоди про позику (Проект водопостачання та каналізації міста Львова) між Україною та Міжнародним банком реконструкції та розвитку".

Відповідно до частини п'ятої статті 94 Конституції України, закон набирає чинності через 10 днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено цим законом, але не раніше дня його опублікування.

Закон України "Про ратифікацію угоди про позику (Проект водопостачання та каналізації міста Львова) між Україною та Міжнародним банком реконструкції та розвитку" було опубліковано 27.12.2002 року в газеті "Урядовий кур'єр" № 243.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про міжнародні договори України" від 22.12.1993 року № 3767-ХІІ, укладені і належним чином ратифіковані міжнародні договори України становлять невід'ємну частину національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладення якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно Розділу VII Закону України "Про міжнародні договори України" від 29.06.2004 року №1906-А, втратив чинність Закон України "Про міжнародні договори України" від 22.12.1993 року№3767-ХІІ.

Згідно із статтею 19 Закону України "Про міжнародні договори України" від 29.06.2004 року №1906-IV, чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно статті 9 Закону України "Про вступ України до Міжнародного валютного фонду, Міжнародного банку реконструкції та розвитку, Міжнародної фінансової корпорації, Міжнародної асоціації розвитку та Багатостороннього агентства по гарантіях інвестицій" № 2402-ХП від 03.06.1992р., угоди Фонду, Банку, Корпорації, Асоціації та Конвенція про створення Агентства з відповідними поправками набирають чинності на території України у повному обсязі.

Враховуючи те, що Угода про позику була ратифікована Верховною Радою України, вона, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України і підлягає обов'язковому виконанню (Лист Мінфіну України від 30.09.2005р. № 31-25030-21/08-10/20844).

Таким чином позивач у своїй діяльності керувався положеннями чинних міжнародних договорів України та порушення терміну розрахунків у сфері ЗЕД понад 90 календарних днів не відбулося.

Окрім того, частиною другою ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до преамбули Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21 грудня 2000 року №2181-ІІІ з наступними змінами та доповненнями (далі по тексту Закон - 2181), він є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, в тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Наведене свідчить про те, що у відповідача не було підстав визначати позивачу податкове зобов'язання щодо сплати пені за порушення ним термінів, передбачених ст. 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”.

Враховуючи те, що Угода про позику була ратифікована Верховною Радою України, вона, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України і підлягає обов'язковому виконанню.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. Однак, відповідач у встановленому законом порядку не довів правомірність своєї оспорюваної поведінки та своїх вимог.

Виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені сторонами докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, вказаних у пункті 1 Постанови від 29 грудня 1976 року № 11 “Про судові рішення”, суд прийшов до висновку, що позов Львівського міського комунального підприємства “Львівводоканал” (м. Львів) до Державної податкової інспекції у м. Львові (м. Львів) про визнання нечинними рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /1/17522 від 18.10.2006 р. в сумі 1 080 643 (один мільйон вісімдесят тисяч шістсот сорок три) грн. 74 коп., № 1/0/17523 від 18.10.2006 р. в сумі 26 061 (двадцять шість тисяч шістдесят одна) грн. 30 коп. та № /0/22022 від 22.12.2006 р. в сумі 7 716 (сім тисяч сімсот шістнадцять) грн. 61 коп. є обгрунтованим і підлягає задоволенню.

Згідно ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать:

1) витрати на правову допомогу;

2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Сплата витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу нормами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено.

Згідно п.п. 1, 2 ч.3 р.VІІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України, до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розміри судового збору:

судовий збір при зверненні до адміністративного суду сплачується у порядку, встановленому законодавством для державного мита;

розмір судового збору визначається відповідно до підпункту "б" пункту 1 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито", та становить 0,2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, тобто 3,4 грн.

Позивачем в якості доказу сплати держмита представлено платіжне доручення № 2876 від 22.08.2006 р. про сплату держмита в сумі 3 грн. 40 коп.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі наведеного, а також, в зв’язку з тим, що спір виник з вини відповідача, судові витрати підлягають віднесенню за рахунок Державного бюджету України відповідно до задоволених вимог.

Враховуючи наведене вище, керуючись ст.ст. 9, 19, 55 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", ст.ст. 1, 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21 грудня 2000 року №2181-ІІІ (з наступними змінами та доповненнями), ст. 9 Закону України "Про вступ України до Міжнародного валютного фонду, Міжнародного банку реконструкції та розвитку, Міжнародної фінансової корпорації, Міжнародної асоціації розвитку та Багатостороннього агентства по гарантіях інвестицій" № 2402-ХІІ від 03.06.1992р., ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" від 29.06.2004 року №1906-ІУ, ст. 7 Закону України "Про міжнародні договори України" від 22.12.1993 року №3767-ХІІ, Закону України "Про ратифікацію угоди про позику (Проект водопостачання та каналізації міста Львова) між Україною та Міжнародним банком реконструкції та розвитку", ст.ст. 17, 48, 69, 71, 87, 89, 94, 122, 123, 124, 138, 139, 140, 151, 152, 153, 154, 162, 163, п. 3 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1.          Позовні вимоги задоволити.

2.          Податкові рішення Державної податкової інспекції у м. Львові про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /1/17522 від 18.10.2006 р. в сумі 1 080 643 (один мільйон вісімдесят тисяч шістсот сорок три) грн. 74 коп., № 1/0/17523 від 18.10.2006 р. в сумі 26 061 (двадцять шість тисяч шістдесят одна) грн. 30 коп. та № /0/22022 від 22.12.2006 р. в сумі 7 716 (сім тисяч сімсот шістнадцять) грн. 61 коп. –визнати нечинними.

3.          Стягнути з Державного бюджету України у встановленому законом порядку на користь Львівського комунального підприємства “Львівводоканал” (79017, м. Львів, вул. Зелена, 64; ; р/р 0056 в ЗРФ АКБ Трансбанк м. Львів, МФО 385435) –3 (три) грн. 40 коп. сплаченого державного мита.

4.          Виконавчі листи видати відповідно до ст. ст. 258, 259 КАС України.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                       Пазичев В.М.