ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.06.07 р.                                                                               Справа № 20/104

Суддя господарського суду Донецької області Донець О.Є.

розглянуву відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Відкритого акціонерного товариства “Науково-виробниче підприємство “Оснастка”, м.Краматорськ

до відповідача: Закритого акціонерного товариства “Сталеливарна компанія”, м.Амвросіївка

про стягнення 56887,16 грн.

За участю представників:

від позивача: Перец А.М. - дов.

від відповідача: не з’явився

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду звернулося Відкрите акціонерне товариство “Науково-виробниче підприємство “Оснастка”, м.Краматорськ, із позовом до Закритого акціонерного товариства “Сталеливарна компанія”, м.Амвросіївка, про стягнення 56887,16 грн. за порушення відповідачем умов договору № 1160 від 06.09.06 р. (далі-Договір).

Під час розгляду справи позивач уточнив правові підстави позову.

Свої вимоги позивач обґрунтовує наданими суду копіями Договору, платіжних документів, рахунку-фактури, накладної, листа відповідача, дорожнього листа вантажного автомобіля, листів та претензії на адресу відповідача із доказами направлення відповідачеві, акту приймання продукції за якістю від 07.12.06 р., посвідчень представників громадськості, розрахунками стягуваних сум.

Відповідач до судового засідання свого представника не направив, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав, проти позову не заперечив, у зв’язку з чим справу розглянуто за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою заступника голови господарського суду Донецької області строк вирішення спору було продовжено.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд ВСТАНОВИВ:

06 вересня 2006 р. позивачем (Замовник) та відповідачем (Постачальник) укладено Договір, згідно із умовами якого відповідач зобов’язався виготовити та поставити позивачеві, а позивач – прийняти та сплатити ливарну продукцію з чавуну в кількості 13 шт.

Відповідно до п. 2.2 Договору, загальна сума Договору складає 69264,00 грн.

Пунктом 2.5.1 Договору передбачений обов’язок позивача сплатити відповідачеві аванс в розмірі 50% від суми Договору.

Згідно із п. 4.2 Договору, сплату транспортних витрат здійснює відповідач.

Відповідно до п. 6.2, 6.3 Договору, у разі виявлення прихованих дефектів у виготовленій відповідачем продукції, останній відшкодовує позивачеві збитки у повному обсязі.

Згідно із п. 7.1 Договору, приймання продукції за якістю здійснюються відповідно до інструкції № П-7.

Пунктом 8.3 Договору передбачена відповідальність Постачальника за прострочку поставки продукції у вигляді неустойки в розмірі 0,5% від вартості непоставлених у строк виробів за кожний день прострочки, а при прострочці понад 10 днів – штраф в розмірі 5% вартості непоставлених у строк виробів.

Відповідно до п. 4.4 Договору, строк поставки виробів – не пізніше 30 днів від дати авансового платежу.

26 вересня 2006 р. та 13 жовтня 2006 р. позивач перерахував відповідачеві передбачений Договором аванс в сумі 35000,00 грн.

Відповідно до вимог п. 7.1 Договору та Інструкції № П-7 від 07.12.06 р. позивачем за участю представників громадськості складено акт приймання продукції за якістю. Відповідач був запрошений позивачем до приймання продукції, однак свого представника не направив.

Згідно із висновком комісії, якою складено вищезазначений акт, поставлені відповідачем вироби мають дефекти, які усунути неможливо.

Позивач звернувся до відповідача з відповідною претензією. Доказів реагування відповідача на зазначену претензію суду не надано.

За даних обставин позивач звернувся до суду із даним позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача збитки в сумі 56887,16 грн., з яких 35000,00 грн. – основний борг (попередня оплата), 13160, 15 грн. – сума пені, 3463,20 грн. – сума штрафу, 1591,80 грн. – транспортні витрати, 3672,00 – витрати з механообробки виробів.

Відповідач відзиву на позов не надав, свого представника до судового засідання не направив, обставини, викладені позивачем у позовній заяві не спростував, доказів сплати позивачеві сум збитків та штрафних санкцій суду не надав.

Відповідно до наявного в матеріалах справи листа відповідача від 16.03.07 р. № 10%, яким відповідач відповів позивачеві на його позов, відповідачем визнані заявлені у позові суми.

Згідно із ст.4-2) Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.4-3) зазначеного кодексу, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею ст.33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Статтею 193 Господарського кодексу України, встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно із ст.224 зазначеного кодексу, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Статтею 230 зазначеного кодексу передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно із ст. 623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ст. 624 зазначеного кодексу, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних причин.

Матеріалами справи підтверджено факт неналежного виконання відповідачем умов укладеного сторонами договору, який за своєю правовою природою є договором поставки, що виявилися у постачанні позивачеві неякісної продукції, чим позивачеві заподіяно збитків.

До складу даних збитків слід віднести понесені позивачем витрати на сплату виробів, їх доставку та оброблення.

Однак, розмір витрат позивача, пов’язаних із доставкою та механообробленням неякісної продукції позивач обґрунтовує лише розрахунками, первинні документи у підтвердження фактичних збитків позивача у цій частині позовних вимог  в матеріалах справи відсутні. Таким чином, у задоволенні позову в частині стягнення 1591,89 грн. – суми доставки виробів, та 3672, 00 грн. – вартості їх механооброблення, слід відмовити за недоведеністю.

Сплачена позивачем відповідачеві сума 35000,00 грн. підтверджена матеріалами справи, отже підлягає стягненню з відповідача.

Стягненню з відповідача підлягає також й 3463,20 грн. – сума штрафу як така, що обґрунтована матеріалами справи та посиланнями позивача на приписи Договору та Господарського кодексу України.

Крім того, з відповідача слід стягнути на користь позивача пеню в сумі 6580,08 грн., відмовивши у задоволенні решти позовних вимог в цій частині у зв’язку з неправильним розрахунком позивачем суми стягуваної пені. Розмір пені у даному випадку слід визначати з урахуванням того, що 50% авансу позивачем сплачено лише 13.10.06 р. (200000,00 грн. – 26.09.06 р. та 15000,00 – 13.10.06 р.).

Отже, з урахуванням приписів п. 4.4 Договору стосовно поставки виробів не пізніше 30 днів з дати авансованого платежу та дати їх фактичної поставки (01.12.06 р.) прострочка поставки продукції склала 19 днів.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, судові витрати – покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4-2), 4-3), 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.193, 224, 225, 230 Господарського кодексу України, ст. ст. 623, 624 Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства “Сталеливарна компанія” (87300, Донецька область, м.Амвросіївка, вул.Титовки, 24, поточний рахунок 1273 у Амвросіївської філії ДРУ ПІБ, МФО 334282, ) на користь Відкритого акціонерного товариства “Науково-виробниче підприємство “Оснастка” (84313, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Орджонікідзе, 10, поточни йрахунок 3001 в Краматорської філії ЗАТ КБ “Приватбанк”, МФО 335548, ) 35000,00 грн. збитків, 3463,20 грн. штрафу, 6580,08 грн. пені, 450,43 грн. держмита, 93,43 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.

Видати наказ у встановленому законом порядку.

Повний текст рішення оголошено 25.06.2007р.

Суддя

Надруковано 3 примірників:

1 – позивачеві;

1 – відповідачу;

1 – у справу.