ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

06.06.07                                                                                           Справа  № А-16/172

Львівський апеляційний господарський суд  у складі колегії:

Головуючого-судді                                  Мурської Х.В.

суддів                                                         Давид Л.Л.

Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання           Куцик-Трускавецькій О.Б.

розглянув апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Аудит-сервіс Іnс», без номера та без дати

на постанову Господарського суду Івано-Франківської області від 24.11.2006 року,

у справі № А-16/172, суддя Калашник В.О.,

за позовом Закритого акціонерного товариства «Аудит-сервіс Іnс», м. Івано-Франківськ

до відповідача Управління Пенсійного фонду України у м. Івано-Франківську

про    скасування рішення

за участю представників

від Позивача:    Вінтоняк Є.Д. –виконавчий директор;

від Відповідача:  Муц Є.Г. –зав. юридичним сектором.

Постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 24.11.2006 року у справі № А-16/172 у задоволенні позову Закритого акціонерного товариства «Аудит-сервіс Іnс», м. Івано-Франківськ про скасування рішення, сформованого Управлінням Пенсійного фонду України у м. Івано-Франківську про застосування фінансових санкцій –відмовлено.

Постанова місцевого господарського суду мотивована безпідставністю вимог Позивача, їх невідповідністю вимогам чинного законодавства, зокрема, нормам Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування». Так, відповідно до вимог ст.ст. 14, 15 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»від 09.07.2003 року, платниками страхових внесків до Пенсійного фонду України є  юридичні та фізичні особи –суб’єкти підприємницької діяльності, що обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент). Таким чином, Позивач, як юридична особа, що обрала особливий спосіб оподаткування, є платником страхових внесків до Пенсійного фонду України. Згідно положень п.4 ст. 18 зазначеного Закону, страхові внески не включаються до складу податків, інших обов’язкових платежів, що складають систему оподаткування. Безпідставними є твердження Позивача про те, що Указ Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва»від 03.07.1998 року №727/98 має перевагу над Законом України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», оскільки виключно цим законом визначаються принципи та структура системи загальнообов’язкового пенсійного страхування, коло осіб, які підлягають зазначеному страхуванню, платники страхових внесків, їх права та обов’язки, порядок нарахування, обчислення та сплати внесків, стягнення заборгованості за цими внесками. Саме цей закон є спеціальним і має вищу юридичну силу, аніж згадуваний Указ. Обов’язок страхувальника нараховувати, обчислювати та сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески визначені п.6 ч.2 ст.17 Закону. Будь-яких виключень щодо нарахування, обчислення та сплати в установлені строки страхових внесків суб’єктами підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування, Законом не надано.

Скаржник, «Аудит-сервіс Іnс»не погоджуючись з даною постановою, звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою , в якій просить скасувати постанову місцевого господарського суду як таку, що винесена з порушенням норм матеріального права та з неповним з’ясуванням фактичних обставин справи та прийняти нову постанову, якою позов задоволити, покликаючись, зокрема, на те, що Указом Президента   України від 03.07.1998 року №727/98  «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва»встановлено види податків і зборів, відносно яких суб’єкт малого підприємництва, що сплачує єдиний податок, не є платником збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, а тому застосування до Позивача фінансових санкцій є безпідставним.

Відповідач у запереченні на апеляційну скаргу, просить у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, постанову місцевого господарського суду –залишити без змін з підстав, викладених у ньому.

В судовому засіданні представник Скаржника підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник Відповідача в судовому засіданні по суті доводів апеляційної скарги пояснень не дав.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, постанова Господарського суду Івано-Франківської області у даній справі –скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено місцевим господарським судом, Управлінням Пенсійного фонду України у м. Івано-Франківську проведено позапланову перевірку своєчасності, повноти нарахування та сплати страхових внесків на обов’язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті до Пенсійного фонду ЗАТ «Аудит-сервіс Іnс», на підставі якої складено Акт  без номера від 18.09.2006 року.

В Акті перевірки зазначено, що за період з 01.04.2005 року по 28.02.2006 року ЗАТ «Аудит-сервіс Іnс»донараховано страхових внесків на суму 34 774 грн. 28 коп.

За результатами даної перевірки начальником Управління Пенсійного фонду України у м Івано-Франківську прийнято Рішення про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків, яким на підставі п. 4 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»до ЗАТ «Аудит-сервіс Іnс»застосовано фінансові санкції в розмір 10 283 грн. 22 коп.

Відповідач у запереченні на апеляційну скаргу зазначає, що з метою уникнення подвійної сплати страхових внесків за найманих працівників платниками єдиного податку, сума коштів що спрямовується до ПФ України у вигляді частини ставки єдиного податку, зараховується в рахунок сплати страхових внесків. А Позивач, в свою чергу посилається на те, що у 2005-2006 роках він був платником єдиного податку за ставкою 10 % згідно Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування обліку звітності суб’єктів малого підприємництва»від 03.07.1998 року за № 727 (надалі Указ Президента № 727) і не є платником внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваної постанови дійшов правомірного висновку про те, що Позивач зобов’язаний нараховувати, обчислювати та сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески визначені п.6 ч.2 ст.17 Закону. Будь-яких виключень щодо нарахування, обчислення та сплати в установлені строки страхових внесків суб’єктами підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування, Законом не надано.

Так, згідно вимог ст. 15 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058), платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в ст. 14 цього Закону; страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 18 цього ж Закону, страхові внески є цільовим загальнообов’язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом; законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Статтею 17 Закону № 1058 передбачено, що страхувальники зобов’язані нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Указ № 727 являє собою нормативний акт, який поширює свою дію на податкові правовідносини.

Отже, Закон України № 1058 є спеціальним Законом з регулювання відносин в системі загальнообов’язкового державного пенсійного страхування і має вищу юридичну силу порівняно з Указом № 727, який є нормативним актом в системі податкових правовідносин.

Враховуючи вищенаведені норми Закону №1058, суд вважає помилковими доводи Позивача щодо незастосування до платника єдиного податку норм цього Закону.

Судова колегія вважає, що обов’язковість сплати страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування не пов’язується із статусом платника податку як суб’єкта підприємницької діяльності, а спір по даній справі не поширюється на правовідносини, що регулюються Указом Президента   України від 03.07.1998 року №727/98  «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва».

Страхові внески не включаються до складу податків, інших обов’язкових платежів, що складають систему оподаткування, на ці внески не поширюється податкове законодавство (п.4 ст.18 Закону №1058). Згідно п.6 згаданого Закону законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків, або звільнення від їх сплати.

Водночас, місцевим господарським судом безпідставно визнано встановленим факт того, що Відповідачем при прийнятті оскаржуваного Рішення правомірно донараховано Позивачу страхових внесків в розмірі 34 774 грн. 28 коп. без врахування сплати ним в складі єдиного податку 42% до Пенсійного фонду та, відповідно, застосовано фінансові санкції в розмірі 10 283 грн. 22 коп..

Розгляд справи неодноразово відкладався з метою надання сторонам можливості провести акт звірки взаєморозрахунків.

Сторонами подано на розгляд суду два Акти звірки взаєморозрахунків, а саме: Акт звірки розрахунків без номера від 31.05.2007 року та Акт звірки розрахунків без номера та без дати, які підписані обидвома сторонами та скріплені відтисками їх печаток.

Згідно Акту звірки розрахунків без номера від 31.05.2007 року за даними Позивача за період з 01.04.2005 року по 01.03.2006 року до сплати належить 22 661 грн. 06 коп. з врахуванням сплати ним 42% від єдиного податку, за даними Відповідача –22 944 грн. 41 коп. Згідно Акту звірки розрахунків без номера та без дати за даними Позивача за період з 01.04.2005 року по 01.03.2006 року до сплати належить 22 661 грн. 06 коп. з врахуванням сплати ним 42% від єдиного податку, за даними Відповідача –21 326 грн. 12 коп. Тобто, як вбачається з даних Актів, Відповідачем за один і той самий період (з 01.04.2005 року по 01.03.2006 року) вказано різні суми внесків, що підлягають сплаті. В судовому засіданні представник Відповідача не дав суду пояснень з приводу даних розбіжностей.

Даними Актами звірки платнику зараховано 42% від сплати єдиного податку, що становить 12 113 грн. 22 коп.

Як зазначалось вище, Управлінням Пенсійного фонду України у м. Івано-Франківську за результатами позапланової перевірки ЗАТ «Аудит-сервіс Іnс»за період з 01.04.2005 року по 28.02.2006 року донараховано страхових внесків на суму 34 774 грн. 28 коп. без врахування сплати платником суми єдиного податку, 42% якого поступають до Пенсійного фонду, хоча і зазначивши, що платник знаходиться на спрощеній системі оподаткування, а вже в Актах звірки Відповідачем вказано суму нарахування 36 855 грн. 28 коп.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази та подані сторонами Акти звірок взаєморозрахунків, судова колегія дійшла висновку про те, що Відповідачем при застосуванні до Позивача фінансових санкцій на суму донарахованих внесків не враховано фактичну сплату останнім єдиного податку, 42% відщеплень від суми якого фактично поступали в Пенсійний фонд, що складає 12 113 грн. 22 коп. і що знайшло своє відображення в Актах звірки.

Крім того, слід зазначити, що стаття 106, зокрема п.4 ч. 9 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»передбачає, що виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників такі фінансові санкції: за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми.

Отже, від донарахованої суми внесків (34 774 грн. 28 коп. – згідно Акту перевірки, на підставі якого прийнято оскаржуване рішення) штраф у розмірі 5% повинен складати 1 738 грн. 71 коп. (34 774,28 *5/100%). Згідно ж Акту звірки розрахунків, за даними Відповідача платнику належить сплатити донарахованих страхових внесків в розмірі 21 326 грн. 12 коп.

Згідно ж оскаржуваного Рішення Пенсійного фонду, останнім до ЗАТ «Аудит-сервіс Іnс»застосовано фінансові санкції на підставі  п. 4 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування»в розмірі 10 283 грн. 22 коп., при цьому, як розраховані дані фінансові санкції Відповідачем не пояснено, відповідного розрахунку –не подано.

Оскільки, дані фінансові санкції застосовані Відповідачем саме за донарахування сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків, а не за несплату чи несвоєчасну сплату страхових внесків, як це передбачає п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», то розмір таких фінансових санкцій повинен був би становити 1 738 грн. 71 коп., а не 10 283 грн. 22 коп. як випливає з Рішення Пенсійного фонду (без врахування сплати єдиного податку). При цьому, в Акті перевірки зазначено, що платник перебуває на спрощеній системі оподаткування, однак дана обставина Відповідачем не врахована при формуванні оскаржуваного Рішення.

Згідно пункту 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (КАСУ), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Проте всупереч даній нормі, Відповідач в обґрунтування своїх доводів не подав суду жодних доказів, які б з достовірністю підтверджували правомірність прийнятого Рішення, а відомості, внесені в оскаржуване Рішення суперечать матеріалам справи.

У відповідності до вимог Закону України «Про систему оподаткування», акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, офіційний документ, який породжує певні правові наслідки спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов’язковий характер для суб’єктів цих відносин.

Таким чином, твердження Відповідача про те, що місцевим господарським судом правомірно відмовлено Позивачу у задоволенні його позовних вимог є безпідставними та такими, що суперечать наявним в матеріалах справи доказам.

Оцінивши докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про те, що постанова Господарського суду Івано-Франківської області підлягає скасуванню.

Враховуючи вищенаведене та керуючись п.п. 6,7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України та ст. ст. 94, 195, 196, 198,  202, 205, 207, 209, 254 КАС України, -

Львівський апеляційний господарський суд,  П О С Т А Н О В И В:

1.          Апеляційну скаргу –задоволити.

2.          Постанову Господарського суду Господарського суду Івано-Франківської області від 24.11.2006 року у справі № А-16/172 скасувати та прийняти нову постанову.

3.          Позов задоволити.

Скасувати Рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Івано-Франківську від 06.04.2006 року  № 151 про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків, яким до ЗАТ ЗАТ «Аудит-сервіс Іnс»застосовано фінансові санкції в розмірі 10 283 грн. 22 коп.

Судові витрати відшкодувати Позивачу з Державного бюджету України, про що місцевому господарському суду видати відповідний виконавчий лист.

4.          Постанова набирає законної сили  з моменту її оголошення та  може бути оскаржена в касаційному порядку.

5.          Матеріали справи повернути місцевому господарському суду.

Головуючий суддя                                                                                      Мурська Х.В.

Суддя                                                                                                             Давид Л.Л.

Суддя                                                                                                             Кордюк Г.Т.