донецький апеляційний господарський суд
УХВАЛА

Іменем України

14.03.2007 р.                                                                                 справа №32/352а

Донецькій апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

при секретареві судового засідання

за участю представників сторін:

від позивача:
Березовський Г.В., дов. № 45/01 від 20.02.07р.,

від відповідача:
від прокуратури:
Ліпчанський С.М., дов. № 01/15-6718 від 12.12.05р.,
Вартанова О.М., посвідчення № 2970

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Виконавчого комітету Донецької міської ради м.Донецьк

на постанову (ухвалу) господарського суду

Донецької області

від
19.12.2006 року

по справі
№32/352а

за позовом
Відкритого акціонерного товариства "Спеціалізований виставковий центр" м.Донецьк

до

за участю
Виконавчого комітету Донецької міської ради м.Донецьк

Донецького міжрайонного природоохоронного прокурора м.Донецьк

про
визнання недійсним рішення виконавчого комітету Донецької міської ради № 583 від 25.11.2006р. "Про задоволення протестів Донецького міжрайонного природоохоронного прокурора на рішення виконкому міської ради від 14.05.1996р. № 60/44, від 29.01.1997р. № 14/9, від 19.12.01р. № 653 ( в частині п.п.2.3)

В С Т А Н О В И В:

Постановою господарського суду Донецької області від 21.02.2007р. у справі № 32/352а позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства „Спеціалізований виставочний центр” м. Донецьк до Виконавчого комітету Донецької міської ради м. Донецьк за участю Донецького міжрайонного природоохоронного прокурора, про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Донецької міської ради № 583 від 25.11.06р. „Про задоволення протестів Донецького міжрайонного природоохоронного прокурора на рішення виконкому міської ради від 14.05.1996р. № 60/44, від 29.01.1997р. № 14/9, від 19.12.01р. № 635 (в частині п.п. 2.3)” –задоволені в повному обсязі.

Визнано недійсним рішення виконавчого комітету Донецької міської ради  № 583 від 25.11.06р. „Про задоволення протестів Донецького міжрайонного природоохоронного прокурора на рішення виконкому міської ради від 14.05.1996р. № 60/44, від 29.01.1997р. № 14/9, від 19.12.01р. № 635 (в частині п.п. 2.3).

Вищевказана постанова суду першої інстанції мотивується тим, що відповідно до ч. 2 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд вважає, що земельні ділянки, що знаходяться в постійному користуванні позивача, отримані ним правомірно, а припинення права користування земельними ділянками може буди здійснене лише з підстав, визначених главою 22 Земельного кодексу України  в редакції від 25.10.2001р.

Відповідач , Виконавчий комітет Донецької міської ради м.Донецьк, не погоджуючись з постановою господарського суду, звернулась з апеляційною скаргою про скасування постанови, так як вважає , що її прийнято з порушенням матеріального та процесуального права.

Вважає висновки суду про те , що нормативно-правові акти, діючі на момент прийняття рішень № 60/44 від 14.05.96р. та № 14/9 від  29.01.97р. , не давали  визначення терміну „ проект відведення земельної ділянки” , не встановлювали вимог щодо його форми , змісту , механізму його розробки та повноважень щодо затвердження не відповідають дійсності та спростовуються  п.п. 1.4,3.1, 3.2, 3.3, 3.4 Порядку вилучення та надання земельних ділянок юридичним особам в м.Донецьку.

Вимоги суду про надання документів , які б підтверджували факт наявності саме „проектів відводу земельної ділянки” на час  прийняття скасованих рішень від 14.05.96р. № 60/44 , від 29.01.97р. № 14/9 , щодо інших земельних ділянок в межах міста іншим суб‘єктам, вважає безпідставними, оскільки така документація, на його думку, не має відношення до даної справи.

Крім того , посилається на те , що судом не було надано належної оцінки тому факту , що при прийнятті рішення № 635 від 19.12.01р. не було вказано , з яких земель вилучається та в які передається частина земельної ділянки.

Щодо відсутності у Виконкому  повноважень на скасування своїх рішень , відповідач зазначив , що відповідно до п. 33 Регламенту виконавчого комітету міської ради , затвердженого рішенням Виконкому № 444 від 18.09.02р. , Виконком скасовує і необхідних випадках прийняті ним рішення , а також акти підпорядкованих йому відділів , управлінь , інших виконавчих органів ради.

Посилається на те , що спірне рішення було прийнято Виконавчим комітетом Донецької міської ради в межах повноважень , наданих йому  Регламентом , а також рішенням Донецької міської ради від 24.06.05р. № 20/16 „ Про делегування виконкому міської ради повноважень щодо зміни цільового призначення земель , погодження місця розташування об‘єктів на  земельних ділянках, передачі у власність, надання  в постійне користування та оренду , продажу, викупу земельних   ділянок, припинення права користування  та власності на земельні ділянки , укладання угод про передачу права власності на земельні  ділянки” та у спосіб та з метою , встановлених Законом України  „Про місцеве самоврядування в Україні”.

Позивач , Відкрите акціонерне товариство „Спеціалізований виставочний центр” м.Донецьк  , у відзиві  № 47/07 від 20.02.07р. на апеляційну скаргу та представник позивача в судовому засіданні  проти заявленої апеляційної скарги заперечує  , вважає постанову господарського суду законною та обґрунтованою .

Згідно з ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд  апеляційної  інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції  в  межах  апеляційної  скарги.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши заявника скарги та представника позивача, судова колегія встановила наступне.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Донецької міської ради № 117/18 від 19.04.89р. “О разрешении специализированному выставочному центру строительства выставочного комплекса “Уголь-90”позивачу була відведена земельна ділянка площею 7 га у парку ім. Ленінського комсомолу під будівництво другої черги виставкового комплексу “Вугілля-90”. З 1983 року на цій земельній ділянці знаходяться та експлуатуються виставковий павільйон “Вугілля-83”, відкриті виставкові майданчики, басейн та прес-центр; з 1990 р. в стадії будівництва знаходиться виставковий павільйон “Вугілля-90”;

Рішенням Виконавчого комітету Донецької міської ради № 7/10 від 10.07.91 р. позивачу була надана в постійне користування земельна ділянка площею 1,5 га на території парку ім. Ленінського комсомолу для будівництва готельного комплексу.  Земельна ділянка під будівельний майданчик огороджена парканом, входить до складу єдиного майнового комплексу ВАТ “Спеціалізований виставочний центр”, будівництво готельного комплексу знаходиться в стадії проектування.

14.05.96р. Виконавчим комітетом Донецької міської ради прийнято рішення № 60/44,  відповідно до якого позивачу була відведена в постійне користування земельна ділянка загальною площею 6,8693 га під розміщення павільйонів “Вугілля-83”, “Вугілля-90”, відкритих виставкових майданчиків, прес-центру і басейну по вул. Челюскінців, 189в в Київському районі ( т. 1 а.с.16).

На підставі п. 2.1. даного рішення позивач отримав Державний акт на право постійного користування землею І–ДН №  003945 від 20.06.96р.( т. 1 а.с. 22) , який був зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею під номером 4-59.

Як це вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на час прийняття рішення № 60/44 від 14.05.96р., у 1993р. Донецьким міським геодезичним центром Головного управління геодезії, картографії і кадастру України  був виготовлений технічний паспорт на земельну ділянку, на якій знаходяться виставкові павільйони “Вугілля-83”, “Вугілля-90”і відкриті виставкові майданчики, в 1994р., - на земельну ділянку, на якій знаходиться будівля прес-центру.

В розділі першому технічних паспортів вказано, що вони виготовлені на підставі угоди, укладеної з позивачем, мета проведення робіт –складання технічного паспорту земельних ділянок для подальшого прийняття рішення міською владою про закріплення території за землекористувачем і видача державного акту на право користування землею.

Вказані технічні паспорти містять:

- загальні відомості; опис ділянки; методику виконання робіт; підготовчі роботи; топографо-геодезичні роботи; юридичне оформлення кордонів;

- текстові і графічні додатки: акт встановлення кордонів; відомості про землекористувача; експлікація земель ділянки; план експлікації земель М 1:500; ситуативний план М 1:10000; план ділянки з вказівкою суміжеств; план закріплення кордонів ділянки; кроки крапок закріплення кордонів ділянки; висновок головного управління архітектури і містобудування; експертний висновок державної інспекції охорони навколишнього природного середовища по м. Донецьку, висновок інституту “ПромбудНІІпроект”; висновок управління по землекористуванню і землеустрою;

- додаткові матеріали.

29.01.97р. Виконавчим комітетом Донецької міської ради було прийнято рішення № 14/9 , яким  позивачу була надана в постійне користування земельна ділянка площею 3,4204 га під розміщення готельного комплексу і котельної по вул. Челюскінців, 189в в Київському районі ( т. 1 а.с. 17).

Відповідно до вимог п. 2.1. вказаного рішення позивач отримав Державний акт на право постійного користування землею І–ДН №  006555 від 25.02.97р. ( т. 1 а.с. 27), та зареєстрував його в книзі записів державних актів на право постійного користування землею під номером 4-72.

Матеріалами справи підтверджується , що на час прийняття рішення № 14/9 від 29.01.97р. на замовлення позивача в 1996 році державним комунальним підприємством виконкому  міськради “Управління генерального плану” було вироблене містобудівне обґрунтування відведення виставочному центру земельних ділянок для будівництва готельного комплексу і котельної в парку ім. 40-річчя Ленінського комсомолу, містобудівною радою Головного управління архітектури і містобудування міськради протоколом №9 від 21.08.1996р. узгоджено зміну кордонів земельної ділянки і затверджені генеральні плани будівництва готельного комплексу і котельної.  У грудні 1996 року  Головним управлінням містобудування і архітектури був узгоджений і затверджений відповідачем акт вибору земельної ділянки для проектування. У 1997 р. регіональним відділенням “Донбасекологія” Української Екологічної Академії Наук вироблена експертна оцінка впливу будівництва готельного комплексу в парку ім. 40-річчя Ленінського комсомолу, одержане погодження відведення земельної ділянки з держуправлінням екологічної безпеки Мінекобезпеки України в Донецькій області.

Вказана документація містить затверджені в установленому порядку текстові і графічні матеріали, матеріали обстеження земель, нормативно-правові, економічні і технічні документи для обґрунтування  заходів по використовуванню і охороні земель, висновок головного управління архітектури і містобудування; висновок управління екології та раціонального природокористування, висновок Донецької регіональної державної інспекції екологічної безпеки, висновок Донецької СЕС.

Відповідно до п.2 та п.3 рішення Виконавчого комітету Донецької міської ради №  635 від 19.12.01р. внесені зміни в рішення № 60/44 від 14.05.96р. та № 14/9 від 29.01.97р.: у рішенні № 60/44 від 14.05.96р. площа земельних ділянок в 6,8693 га була змінена на площу в 7,4702 га;  у рішенні № 14/9 від 29.01.97р. площа земельних ділянок в 3,4204 га була змінена на площу в 3,13 га. Відповідно до п.2 та п.3 цього рішення внесені відповідні зміни до Державних актів на право постійного користування землею І–ДН №  003945 від 20.06.96р. та  І–ДН №  006555 від 25.02.97р ( т.1 а.с. 18).

Як про це свідчать матеріали справи ,  у 2001 році на замовлення позивача комунальним підприємством виконкому  міськради “Управління генерального плану”було виконано містобудівне обґрунтування коректування меж відведення  ВАТ “Спеціалізований виставочний центр”. Дане обґрунтування  містить текстові і графічні матеріали, матеріали обстеження земель, узгодження і висновки Донецького міського управління земельних ресурсів, Головного управління містобудування і архітектури, Донецької міської СЕС, Центрально-донецької регіональної державної екологічної інспекції.

Клопотанням № 01-5-791-2 від 14.07.2006р.( т. 1 а.с. 48) Управління з контролю за використанням і охороною земель в Донецькій області було запропоновано відповідачу усунути порушення земельного законодавства, допущені  ним при прийнятті рішень № 60/44 від 14.05.96р.,  № 14/9 від 29.01.97р. та №  635 від 19.12.01р., а саме:

- при прийнятті рішень № 60/44 від 14.05.96р. та  № 14/9 від 29.01.97р. порушено вимоги ст. 19 Земельного кодексу України  в редакції 1992 р., а саме –відсутні проекти відведення земельних ділянок;

- при прийнятті рішення №  635 від 19.12.01 р. порушено вимоги ст.2 Земельного кодексу України  в редакції 1992 р., а саме –при зміні площі земельних ділянок відсутня інформація про те, з яких земель вилучається і в які передається частина земельної ділянки.

Донецьким міжрайонним природоохоронним прокурором на адресу Виконкому Донецької міської ради були скеровані  протести №№  25, 26, 27 від 25.09.2006р. на рішення виконкому міської ради від 14.05.1996р. № 60/44, від 29.01.1997р. № 14/9, від 19.12.01р. №635 в частині п.п. 2,3 з вимогою про скасування цих рішень.

04.10.2006р. листом № 01/35-5080  ( т. 1 а.с. 46) “О приведении решений исполкома горсовета в соответствие с действующим законодательством”, Донецьке міське управління земельних ресурсів запропонувало позивачу звернутися  в одну з землевпорядних організацій для оформлення проектів землеустрою з відведення земельних ділянок.

Листом № 182/01 від 16.10.06р. ( т. 1 а.с. 50) позивач звернувся до  міського голови з проханням надати дозвіл на розробку і оформлення необхідної документації із землеустрою на земельні ділянки, які знаходяться в постійному користуванні позивача.

25.10.2006р. Виконавчим комітетом Донецької міської ради було прийнято Рішення № 583 ( т. 1 а.с. 116) , яким  протести Донецького міжрайонного природоохоронного прокурора  № № 25 , 26,27 від 25.09.07р. , з посиланням на приписи ст. 21 Закону України “Про прокуратуру”, були задоволені та скасовані рішення Виконкому від 14.05.1996р. № 60/44, від 29.01.1997р. № 14/9, від 19.12.01р. № 635 в частині п.п. 2,3.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши пояснення та доводи повноважних представників сторін , колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку про не обґрунтованість апеляційної скарги, та відповідність оскарженого судового акта зі справи вимогам чинного законодавства з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень міських Рад віднесено : розпорядження землями територіальних громад та надання  земельних ділянок у користування або передача їх у власність.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих  органів,  тобто  офіційний письмовий документ,  який породжує певні правові наслідки,  спрямований на регулювання тих  чи  інших суспільних  відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу,  який прийняв такий документ, і  характеру  та  обсягу  відносин,  що  врегульовано  ним,   акти поділяються  на  нормативні  і  такі,  що  не  мають  нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Підставами для визнання акта недійсним  є  невідповідність його  вимогам  чинного  законодавства  та/або  визначеній  законом компетенції  органу,  який  видав  цей  акт.  Обов'язковою  умовою визнання  акта  недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного  акта  прав   та   охоронюваних   законом   інтересів підприємства   чи   організації  -  позивача  у  справі.

Відповідно до  ст. 10 Закону України „ Про місцеве самоврядування в Україні” сільські , селищні , міські ради є органами місцевого самоврядування , що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх  інтересах функції  і повноваження місцевого самоврядування , визначені Конституцією України , цим та іншими законами.

Положеннями ст.11 Закону України „ Про місцеве самоврядування в Україні” визначено , що   виконавчими   органами   сільських,   селищних,   міських, районних  у  містах  (у  разі  їх  створення)  рад  є їх виконавчі комітети,  відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчі органи сільських,  селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам,  а з питань  здійснення  делегованих  їм повноважень органів виконавчої влади  -  також  підконтрольними  відповідним  органам  виконавчої влади.

Згідно з положеннями п.1 ст. 59 вищевказаного Закону –Рада в межах своїх повноважень  приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Пунктом 10 вказаної статті визначено , що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Порядок відведення земельних ділянок , які були надані позивачу за рішеннями Виконкому № 60/44 від 14.05.96р.,  № 14/9 від 29.01.97р. та №  635 від 19.12.01р., слід розглядати відповідно до законодавчих актів , що діяли на той час.

Так , відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України  в редакції від 13 березня 1992 року надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок.

Розробку проектів відведення земельних ділянок, перенесення їх меж у натуру (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право користування землею, здійснюють державні та інші землевпорядні організації.

Замовниками виконання вказаних робіт є відповідні місцеві Ради народних депутатів, підприємства, установи і організації.

Умови і строки розробки проектів відведення земельних ділянок і перенесення їх меж у натуру (на місцевість) визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з власником землі або землекористувачем та подається до сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, яка розглядає його у місячний строк і в межах своєї компетенції приймає рішення про надання земель.

Відповідно до ст. 99 Земельного кодексу України  в редакції від 13 березня 1992 року землеустрій включає систему заходів, спрямованих на здійснення положень земельного законодавства, рішень Рад народних депутатів щодо організації використання та охорони земель, створення сприятливого екологічного середовища і поліпшення природних ландшафтів.

Внаслідок цього , судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що  ні Земельний кодекс України, ні інші закони або акти Кабінету Міністрів України, що діяли на час прийняття рішень № 60/44 від 14.05.96р. та  № 14/9 від 29.01.97 р. не давали визначення терміну “проект відведення земельної ділянки”, не встановлювали вимог щодо його форми, змісту, механізму його розробки та повноважень щодо затвердження.

Також судом першої інстанції вірно зазначено , що лише в травні 2004р. постановою Кабінету Міністрів України № 677 від 26.05.04р. був затверджений Порядок розробки проектів землеустрою для відведення земельних ділянок (проект відведення земельної ділянки).  Відповідно до п. 2. даної постанови проект відведення земельної ділянки не розробляється у випадку, якщо земельна ділянка, межи якої визначені в натурі (на місцевості), надається в користування без зміни її цільового призначення.

Таким чином ,  документація , на підставі якої позивач отримав у користування земельні ділянки та користується ними,  відповідає вимогам законодавства , яке діяло на час їх створення  та землевпорядної документації в тому числі у розумінні Закону України “Про землеустрій”. Відсутність на документації позивача назви „проект відводу земельної ділянки”, не дає підстав стверджувати, що ця документація не є таким проектом за своєю суттю.

З урахуванням наведеного вище , судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що  рішення відповідача № 60/44 від 14.05.96р. та  № 14/9 від 29.01.97р. про надання земельних ділянок позивачу не суперечили діючому на той час законодавству.

Щодо посилань Прокурора в протесті № 25 від 25.09.2006р. на те, що при прийнятті рішення  №  635 від 19.12.01р. в частині п.п. 2,3  не було вказано  з яких земель вилучається і в які передається частина земельної ділянки, що суперечить вимогам ст.2 Земельного кодексу України  в редакції 1992р., слід зазначити наступне.

Положення ст. 2 Земельного кодексу України, на яку посилається прокурор встановлює, що відповідно до цільового призначення всі землі України поділяються на ряд категорій.

Віднесення земель до категорій провадиться відповідно до їх цільового призначення.

Переведення земель з однієї категорії до іншої здійснюється у разі зміни цільового призначення цих земель.

Віднесення земель до відповідних категорій і переведення їх з однієї категорії до іншої провадиться органами, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання їх у користування, а в інших випадках - органами, які затверджують проекти землеустрою і приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення.

Проте, як про це вірно зазначено у Постанові суду першої інстанції ,  вказана стаття Земельного кодексу України  не містить вимог щодо форми та змісту рішення, за яким надається земельна ділянка, або змінюється її площа, зокрема не містить вимог щодо зазначення в рішенні інформації з яких земель вилучається і в які передається частина земельної ділянки.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення відповідача № 635 від 19.12.01р. в частині п.п. 2,3 не суперечить вимогам ст.2 Земельного кодексу України  в редакції , що діяла на момент прийняття рішення.

Відповідно до п. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України , в адміністративних справах про протиправність рішень , дій чи бездіяльності суб‘єкта владних повноважень обов‘язок щодо доказування правомірності свого рішення , дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач ні суду першої інстанції , ні апеляційної не навів доказів того, що його рішення № 60/44 від 14.05.96р., № 14/9 від 29.01.97р. та № 635 від 19.12.01р. в частині п.п. 2,3 суперечили законодавству , що діяв на час їх прийняття, а земельні ділянки позивачу надані в постійне користування неправомірно.

Положеннями п.п. 6, 8 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони розсудливо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач протягом майже 10 років користується земельними ділянками.

Будь-яких порушень позивачем діючого законодавства щодо користування земельними ділянками –не встановлено.

Таким чином , як про це вірно зазначено судом першої інстанції ,  відповідач якщо і вважав себе таким, що припустився помилки при прийнятті оспорюваних рішень, мав право скористався наданими йому повноваженнями та привести власні рішення у відповідність з діючим законодавством.

Щодо посилань відповідача на те , що спірне рішення було прийнято Виконавчим комітетом Донецької міської ради в межах повноважень , наданих йому п.33 Регламентом виконавчого комітету міської ради , затвердженого рішенням Виконкому № 444 від 18.09.02р.  , а також рішенням Донецької міської ради від 24.06.05р. № 20/16 „ Про делегування виконкому міської ради повноважень щодо зміни цільового призначення земель, погодження місця розташування об‘єктів на  земельних ділянках, передачі у власність, надання  в постійне користування та оренду , продажу, викупу земельних   ділянок, припинення права користування  та власності на земельні ділянки , укладання угод про передачу права власності на земельні  ділянки” та у спосіб та з метою , встановлених Законом України  „ Про місцеве самоврядування в Україні”, судова колегія вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” встановлюють , що повноваження щодо скасування актів виконавчих органів місцевої ради, є виключною компетенцією самої ради.

Разом з тим , Закон України “Про місцеве самоврядування в Україні” не наділяє органи виконавчої влади повноваженнями щодо скасування своїх рішень про надання у власність або користування земельних ділянок.

Відповідач , з урахуванням вказівок Пленуму Верховного суду України „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ” , на які він посилається,  мав право лише тоді скасовувати рішення, коли б йому були делеговані повноваження не тільки щодо передачі у користування земельних ділянок, але ж і інші повноваження, щодо скасування прийнятих ним рішень.

Доказів, які б підтверджували той факт, що місцевою радою були делеговані відповідачу повноваження щодо скасування раніше прийнятих ним рішень, ні  суду першої інстанції , а ні апеляційної  надано не було.

З урахуванням викладеного , судова колегія також вважає, що земельні ділянки, що знаходяться в постійному користуванні позивача, отримані ним правомірно, а припинення права користування земельними ділянками може буди здійснене лише з підстав, визначених главою 22 Земельного кодексу України  в редакції від 25.10.2001р.

Таким чином , враховуючи  обставини справи та зважаючи на надані сторонами докази, постанова господарського суду по даній справі відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству, а мотиви, з яких надана заява про перевірку рішення не можуть бути підставою для його скасування, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Керуючись п.п.1,3 ст. 160, п.2 ч.2 ст. 162, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ст. 205 , ст.ст. 207, 254 , п. п. 6,7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України , суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  Виконавчого комітету  Донецької міської ради м.Донецьк на постанову господарського суду Донецької області від 19.12.2006р. у справі №32/352а   залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Донецької області від 19.12.2006р. у справі №32/352а-     без змін .

Ухвала  суду  апеляційної  інстанції  за  наслідками  перегляду,  набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Текст ухвали в повному обсязі складений та підписаний   19.03.07р.

Головуючий:

Судді:

Вик. Р.Н.

Надруковано:  6 примір.

1 –позивачу

1 –відповідачу

1 –до справи

1 –ДАГС

1-ГСДО

1-прокуратурі