Господарський суд    Чернігівської  області
м.Чернігів,пр.Миру,20                                                                                                                                     Тел.7-99-18
Р  І  Ш  Е  Н  Н  Я

04 липня 2007р.                                                                                          №14/150 (10/53(15/221))

За позовом Селянського (фермерського) господарство „Сейм”, с. Нові Млини, Борзнянського району, вул. Зарічна, 32.

До відповідача Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Сейм”, с.Нові Млини, Борзнянського району, вул. Колгоспна, 3.

Про стягнення 5721 грн.

Суддя   Книш Н.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: Низківський В.С. –голова господарства

Від відповідача: Дзюбенко М.І. представник доручення від 03.07.07р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача збитків, нанесених в результаті беззагінного утримання великої рогатої худоби на суму 5378,00грн., додаткових витрат на відрядження у сумі 243,00грн. та за послуги юридичної фірми на суму 100,00грн. Після порушення провадження у справі позивач уточнив правові підстави своїх вимог посилаючись на ст.440, 441, 453 Цивільного кодексу УРСР, тобто як на зобов’язання, що виникло внаслідок заподіяння шкоди.

Відповідач у відзиві на позов від 14.09.05р. вважає позов безпідставним, необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, посилаючись на те, що обставина вказана в акті від 14.08.2003р. не відповідає дійсності, що ВРХ СТОВ “Сейм” в нічний час утримувалася в загонах і в нічний час не випасалася, що в господарствах Борзнянського району не практикується випасання ВРХ в нічний час, що в акті відсутні підписи пастухів СТОВ “Сейм” які несуть цілодобове чергування біля великого рогатого скоту, що представників СТОВ “Сейм” не запрошували ні на огляд посівів, ні на складання акту, що присутній директор СТОВ “Сейм” Бараненко М.М. може посвідчити, що на момент огляду посівів ВРХ СТОВ “Сейм” на них не було і саме це можуть посвідчити і особи, які підписали акт. Відповідач вважає незрозумілим яким чином посадові особи, які підписали акт, встановили, що саме ВРХ СТОВ “Сейм” в нічний час пошкодили посіви, що з самого акту невідомо чи в один день був огляд посівів чи в різні дні, а також вважає, що позивачем неправильно застосована норма матеріального права, а саме ст.224 ГК України, що дані правовідносини повинні регулюватися нормами цивільного законодавства, що вина відповідача в потраві посівів не доведена.

Представник позивача в судовому засіданні 25.01.07р. подав заяву, в якій просив до суми збитків позову додати судові витрати: держмито апеляція + касація + касація 165грн. + суточні 75грн., разом 240грн.

У судовому засіданні 22.05.07р. позивач надав заяву, в якій просив суд доповнити позовні вимоги витратами понесеними не з вини позивача: добові 25грн. по двом поїздкам у Вищий господарський суд в сумі 50грн., добові 25грн. х 3 поїздки в господарський суд Чернігівської області в сумі 75грн., ціна трьох поїздок 3 х 30грн.=90грн., всього 215грн. В поданій заяві позивач доводить до відома, що неправдивими показаннями відповідача в суді на протязі розгляду справи наносяться збитки в виді витрат доходу від неотриманої позовної суми, витрати від грошової інфляції.

До суду 07.05.07р. від відповідача надійшов лист без дати на номеру, в якому позначено, що підписаний колишнім директором СТОВ “Сейм” М.І.Дзюбенко, та в якому доводиться до відома суду, що йдеться реорганізація СТОВ “Сейм” і на даний час неможливо визначити правонаступника СТОВ “Сейм”, що згідно наказу №14 від 03.04.07р. по СТОВ “Сейм” директор, бухгалтер і всі працівники звільнені.

До суду 15.06.07р. від відповідача надійшов лист від 13.06.07р., в якому вказано, що позов заявлений СФГ “Сейм” вважають безпідставним, необґрунтованим і в його задоволенні необхідно відмовити, а також повідомляється, що СТОВ “Сейм” знаходиться в стадії самоліквідації і Дзюбенко М.І. звільнений з посади директора, та для відома надсилають копію протоколу №1 від 03.04.07р. зборів засновників СТОВ “Сейм”.

На адресу господарського суду Управління громадської безпеки направило копії матеріалів перевірки по зверненнях Низьківського В.С.

Розпорядженням голови господарського суду Чернігівської області від 05.06.07р. у зв’язку з обранням судді Пашкіної С.А. на посаду судді Київського апеляційного господарського суду справу №10/53 (15/221) передано на розгляд судді Книш Н.Ю. з присвоєнням № 14/150 (10/53 (15/221)).

У судовому засіданні 18.06.07р. позивач підтримав первісно заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача шкоди, понесеної в результаті беззагінного утримання великої рогатої худоби на суму 5378,00грн., додаткових витрат на відрядження у сумі 243,00грн., за послуги юридичної фірми у сумі 100,00грн., держмито у сумі 165,00грн., витрат на відрядження у сумі 75,00грн, витрат на відрядження у сумі 215,00грн.

Приймаючи до уваги визначені позивачем в поданих заявах від 25.01.07р. та від 22.05.07р. вартісні показники додаткових вимог (загальні суми відповідно 240,00грн. та 215грн.) які просить додати до суми позову, суд розцінив подані заяви як збільшення позивачем розміру позовних вимог на загальну суму 455,00грн., які приймаються до розгляду.

В судовому засіданні 18.06.07р. представник позивача заявив, що не погоджується з твердженням СТОВ “Сейм” про проведення самоліквідації товариства та вважає, що у СТОВ “Сейм” проведена реорганізація і є правонаступник.

В судовому засіданні 04.07.07р. представник позивача надав заяву від 02.07.07р., в якій просив прийняти до розгляду витрати на суму 1132,00грн., які понесені під час розгляду справи, і стягнути їх з відповідача. У поданій заяві позивач наводить поденний розрахунок витрат на добові, проїзні, а також до заявлених витрат включає: 100,00грн. послуги юриста; сплачені при подачі позовної заяви державне мито у сумі 102,00грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118,00грн.; витрати по пересилці –7,00грн., держмито сплачено при подачі апеляційної скарги –51,00грн. і банківські витрати на суму 9,00грн., а всього 1132,00грн. У вказаній заяві позивач зазначив, що несе витрати від інфляційного процесу і витрати з неотриманого доходу, однак визначення їх вартісних показників не навів.

В судовому засіданні представник позивача відмовився від раніше поданих заяв і визначив загальну суму позову на день розгляду справи, яка становить 5378грн. - сума заявленої до стягнення шкоди та 1132,00грн. – остаточна сума витрат понесених при розгляді справи. Суд прийняв до розгляду заяву про стягнення з відповідача 1132,00грн. витрат та прийняв відмову позивача від раніше поданих заяв, оскільки це не суперечить чинному законодавству та не порушує нічиї права та охоронювані законом інтереси.

Представник відповідача заперечував проти вимог позивача.

У відповідності до приписів ст.55 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту ГПК України) до ціни позову не включаються судові витрати (державне мито, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу), у зв’язку з чим суд дійшов висновку, що позивач безпідставно включив до ціни позову 271,00грн, яка складає із заявлених позивачем до стягнення судових витрат, а саме 102грн і 51грн. державного мита, 118грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Таким чином, сума заявлених позивачем до стягнення витрат становить 861,00грн. (1132грн. –271грн.), а з урахуванням заявленої до стягнення суми шкоди 5378,00грн. ціна позову становить 6239грн.

З огляду на викладене, та приймаючи до уваги, що первісно заявлені позовні вимоги становили 5271грн., суд дійшов висновку, що відповідач, подаючи заяву про стягнення 1132,00грн. витрат фактично збільшив розмір позовних вимоги на суму 518,00грн.

Приймаючи до уваги, що позивач відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог, суд прийняв збільшення позивачем розміру позовних вимог в частині стягнення витрат на суму 518,00грн., оскільки це не суперечить діючому законодавству та не порушує нічиї права та охоронювані законом інтереси.

Враховуючи, що позивач збільшив свої позовні вимоги, і збільшення позовних вимог прийнято судом, а тому суд розглядає позовні вимоги позивача з урахуванням його заяви від 02.07.07р.

Розглянувши подані матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, господарський суд встановив:

Позивач, визначивши остаточні позовні вимоги просить стягнути з відповідача 5378,00грн. шкоди, 861,00грн. понесених при розгляді справи витрат та 271,00грн. судових витрат.

На день розгляду справи в суді ні відповідачем, ні позивачем не подано доказів щодо реорганізації СТОВ “Сейм” та щодо наявності правонаступника по зобов’язанням відповідача, зареєстрованого у відповідності до чинного законодавства.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України, та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. При цьому, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності зі статті 43 Господарського процесуального кодексу України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності, і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як зазначається в частині першій статі 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У відповідності до ст.4 Цивільного кодексу УРСР цивільні права та обов’язки виникають внаслідок заподіяння шкоди іншій особі.

Позивач в обґрунтування свої позовних вимог посилається на акт від 14.08.2003р., підписаний сільським головою Бичок В.В., землевпорядником Білоус О.А., депутатом сільської ради Чижик В.А., головою фермерського господарства Низьківським В.С.

В акті від 14.08.03р. записано, що “комісією у складі сільського голови Бичка В.В., землевпорядника сільської ради Білоус О.А., депутата сільської ради Чижика В.А., голови сільгоспформування (фермерського господарства ) Низківського В.С. цього числа було оглянуто, обміряно, підрахована площа посіву квітня 2003 року овса, гречки на земельній ділянці селянського господарства “Сейм” урочища “Курбащина”. Комісією було встановлено, що посів овса на площі 6,86 га в результаті неодноразового випасання корів, молодняка, коней господарством СТОВ „Сейм” с. Нові Млини директор Бараненко М.М., та гречки на площі 1,7 га були знищені в результаті беззагінного утримання ВРХ в нічні години господарством СТОВ „Сейм”. Знищено овес на 90 %, гречка повністю. Для огляду посівів та складання акту господарство СТОВ “Сейм” свого представника не виділило, а при огляді посівів в результаті випасання ВРХ 26 липня 2003 року в складі цієї комісії був присутній директор СТОВ „Сейм” Бараненко М.М.

Із довідки Управління статистики у Борзнянському районі від 16.09.05 № 312 (а.с.30) вбачається, що у 2003 р. СФГ „Сейм” посіяно 8 га вівса, який не збирався, дані про посіви гречки відсутні.

Факт складання акту від 14.08.2003р. у 2005 році позивач не заперечує.

До матеріалів справи додані пояснення гр.Бараненка М.М., директора СТОВ „Сейм” у 2003р. (а.с.37, 136 т.1, а.с.32 т.2), в яких він зазначив, що в серпні 2003р. до нього звернувся гр.Низьківський В.С. голова СФГ „Сейм” з проханням виїхати на поле його товариства у зв’язку з потравою посівів, що на полі ніяких посів крім бур’яну гр.Бараненко М.М. не виявлено, що зі слів Низьківського В.С. потрава посівів була приблизно 2 місяці тому і він вважає, що потраву посіві зробив табун СТОВ „Сейм”.

З пояснень сільського голови Бичка В.В. (а.с. 36, 133 т.1) та депутата сільської ради Чижик В.А. (а.с. 35 т.1) вбачається, що обстеження потрави посівів і їх обмір було проведено 02.08.03р., під час перевірки худоби на земельній ділянці не було. Про те, що нанесено збитки худобою СТОВ „Сейм” комісією було вирішено зі слів Низківського В.С. та тому, що худоба СТОВ „Сейм” випасалась поблизу зазначеної земельної ділянки. Акт про збитки був складений в 2005 році, так як при обстеженні посівів було вирішено, що сторони владнають конфлікт. В поясненні від 23.11.05р. (а.с. 64 т.1) Бичок В.В. зазначив, що не може підтвердити розміри потрави у 2003 році які вказані в акті підписаному у 2005 році, оскільки не пам’ятає.

Землевпорядник Новомлинівської сільської ради Білоус О.А., яка була присутня при огляді земельної ділянки, яка належить СФГ „Сейм”, у поясненні від 21.09.05р. (а.с.38), від 07.10.06р. (а.с.132 т.1) зазначила, що 02.08.03р. сільський голова видав заяву Низківського В.С. і комісія вийшла на місце, був присутній голова СТОВ “Сейм” Бараненко М.М., що обміряла площу потрави вівса –3,74 га, на іншій ділянці –1,60 га, всього 5,34 га, площу гречки не заміряли, результати замірів були надані Низківському В.С., акт не складався. Акт потрави посівів був нею підписаний в травні 2005 р. в зв’язку з тим, що його підписали голова та депутат сільської ради. Також в поясненні Білоус О.А., зазначила, що другий раз на площі не була і нічого не бачила, посіви гречки не міряла.

Як вбачається із матеріалів справи та поданих письмових пояснень осіб, які підписали акт від 14.08.03р., вказаний акт був фактично складений та підписаний сторонами в 2005 році і зі слів Низківського В.С., підтвердити розміри площі потрави в 2003році члени комісії беззаперечно не можуть. Члени комісії в поясненнях зазначили, що обміри проводилися 02.08.03р, в той час як в акті від 14.08.03р. вказано, що обміри проводилися саме цього числа. Крім того, землевпорядник Білоус О.А. підписала акт від 14.08.03р., в якому вказана площа потрави посівів вівса 6,86га і гречки 1,7га при обміру якої не була присутня.

В акті йдеться посилання на неодноразовість випасання худоби СТОВ “Сейм”, однак в акті не зазначено коли відбулося неодноразове випасання худоби, та яким чином було встановлено, що посіви були знищенні в нічні години без загінного утримання ВРХ господарством відповідача.

Матеріали справи не містять доказів виклику представників відповідача до участі в огляді та обмірі посівів на спірній площі.

Враховуючи вище викладене факти, суд не приймає поданий позивачем акт від 14.08.03р. як належний та допустимий доказ встановлення потрави посівів з боку відповідача у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України.

Довідка сільського голови вих.№459 від 03.11.05р. (а.с.47 т.1) про те, що на час проведення обстеження посівів гр.Низківського В.С. інші табуни ВРХ в районі близькому до посівів не випасались (окрім табуну СТОВ “Сейм”) не приймається, оскільки в довідці відсутнє будь-яке посилання на дату проведення обстеження посівів.

До матеріалів справи надані пояснення пастухів СТОВ „Сейм” Гапон М.Н., Мотичка М.В, (а.с.48, 49, 62, 63, 135 т.1, а.с. 34 т.2) від 03.11.05р., від 09.11.05 та 21.11.05р., від 02.07.07р. Судом дані пояснення, як належні та допустимі докази не приймаються, оскільки містять взаємовиключні пояснення з приводу одних і тих же обставин, не мають посилань на площу знищених посівів.

Посилання відповідача на статтю в інформаційному бюлетені №5, як на доказ випасання ВРХ у нічний час відповідачем судом не приймається, оскільки стаття в газеті носить інформаційно-рекомендаційний характер, і не є у розумінні ст.32 ГПК України беззаперечним доказом випасання відповідачем ВРХ у нічний час.

Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003р., останній застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, враховуючи, що правовідносини між сторонами з підстав заподіяння шкоди виникли у 2003 році під час дії Цивільного кодексу УРСР, а тому до спірних цивільних відносин необхідно застосовувати Цивільний кодекс УРСР від 18.07.63р.

Зобов’язання, що регулюються нормами глави 40 Цивільного кодексу УРСР, до якої входить стаття 440, 441, 453 ЦК УРСР, відносяться до числа позадоговірних, оскільки їх суб’єкти не знаходяться між собою в будь-яких договірних відносинах.

Згідно з вимогами ст.440 ЦК УРСР загальними підставами відповідальності за заподіяння шкоди є встановлення наявності шкоди заподіяної особі або її майну та встановлення особи, що заподіяла шкоду, яка звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення шкоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: наявність шкоди; протиправність дій, причинний зв’язок між протиправною поведінкою винної особи та збитками.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на надану гр.Низківському В.С. відділом адміністративної служби міліції відповідь листом за №12/71-88 від 27.03.06р., в якому вказано, що “ у ході додаткової перевірки встановлено, що факти вказані у Вашому зверненні знайшли своє підтвердження щодо потрави Ваших посівів на належній Вам земельній ділянці, чим було нанесено Вам матеріальні збитки”.

На виконання постанови Вищого господарського суду України від 27.12.2006р. господарським судом Чернігівської області було зобов’язано відділ адміністративної служби міліції Управління МВС України в Чернігівській області надати суду матеріали перевірок органами внутрішніх справ усіх заяв наданих Низківським В.С. (Чернігівська область, Борзнянський р-н, с.Нові Млини, вул.Зарічна, 32).

До господарського суду від Управління громадської безпеки Управління міністерства внутрішніх справ України 15.06.07р. за №12/1223 надійшли копії матеріалів перевірки по зверненням гр.Низьківського В.С. (а.с.5-14 т.2), належним чином не посвідчені (відсутній підпис уповноваженої особи яка засвідчує копію та відповідно печатка установи).

Ухвалою господарського суду від 18.06.07р. було зобов’язано вищевказане управління надати суду належним чином засвідчені копії матеріалів перевірок органами внутрішніх справ усіх заяв наданих Низківським В.С. На день розгляду справи будь-яких інших документів від управління громадської безпеки Управління міністерства внутрішніх справ України не надходило.

Надіслані Управлінням громадської безпеки Управління міністерства внутрішніх справ України матеріали перевірки складалися тільки з листів відповідей на звернення гр.Низківського В.С. №12/71–281 від 31.07.06р., №12/71–88 від 27.03.06р., №12/71–130 від 05.05.06р., рапорта, пояснень гр.Низківського В.С. від 20.07.06р., гр.Бараненка М.М. від 20.07.06р., рішення від 23.11.05р. у справі №15/221, ухвали від 22.09.05р. у справі №15/221, пояснень гр.ГапонМ.Н. від 03.11.05р., Мотичка М.В. від 03.11.05р., довідки №459 від 03.11.05р., відзиву від 14.09.05р., акту від 14.08.03р., карти розташування.

Як вбачається із матеріалів справи, майже всі вище перелічені документи були подані сторонами раніше і знаходилися в матеріалах справи.

Зважаючи на спірність обставин заподіяння шкоди шляхом потрави, акти органів дізнання є належними доказами у справі.

Однак, Управлінням громадської безпеки не подано суду актів органів дізнання, яки б встановили факти потрави посівів позивача ВРХ відповідача, площі потрави та часу, та на підставі яких було здійснено висновок викладений у відповіді від 27.03.06р. за №12/71-88.

З огляду на викладене, суд не приймає лист від 27.03.06р. за №12/71-88 відділу адміністративної служби міліції як доказ нанесення відповідачем позивачу шкоди.

Враховуючи вище викладене суд доходить висновку, що позивачем недоведені обставини, на які він посилався як на підставу свої вимог, не доведено факт потрави посівів саме худобою відповідача, не подано беззаперечних доказів стосовно площі потрави посівів та їх часу.

Оскільки, позивач не надав суду належних доказів, які підтверджують противоправність дій відповідача, шкоди, завданої неправомірними діями відповідача, та наявність причинного зв’язку між противоправними діями відповідача і завданою шкодою, вимоги позивача про стягнення з відповідача шкоди у сумі 5378, 00грн. задоволенню не підлягають.

Позивач згідно заяви від 02.07.07р. просить стягнути з відповідача витрати понесені під час розгляду справи у сумі 861,00грн. та 271,00грн. судових витрат.

Як свідчить наведений позивачем розрахунок витрат вони понесені позивачем після набрання чинності Цивільним кодексом України.

Тобто, за загальним правилом, відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України, позивач повинен довести факт протиправної поведінки особи, що завдала шкоду, настання шкоди (її розмір) та причинний зв’язок між ними.

Матеріали справи не підтверджують понесення позивачем витрат на проїзд, добових. Крім того, шлях прибуття представника позивача у судове засідання для представлення інтересів сторони у справі, отримання консультації, доказів, документів не пов’язано із використання певного виду транспорту, і є окремою господарською діяльністю кожної сторони, як і сплата послуг банку за перерахування мита, пересилку кореспонденції.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат у сумі 100,00грн., сплачених юридичній фірмі ТОВ “Захист 2000” по квитанції №32/05 від 14.07.05р. за надання юридичних консультацій та складання позовної заяви, судом не задовольняються, оскільки подана квитанція не підтверджує сплату позивачем 100,00грн. безпосередньо за складання позовної заяви, відповідно до якої порушена дана справа, такі витрати не мають обов’язкового характеру, а також факт оплати позивачем юридичних послуг не є підставою для відшкодування витрат за рахунок відповідача враховуючи відмову суду у задоволенні позову.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення витрат у сумі 861,00грн. задоволенню також не підлягають.

Вимоги позивача про сплату державного мита у сумі 51,00грн. за подачу апеляційної скарги не задовольняється судом, оскільки розподілення таких судових витрат відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України віднесено до компетенції судів апеляційної та касаційної інстанцій.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України сплачене державне мито у сумі 102грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118,00грн. у випадку відмови у позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.1166 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 440, 441, 453 Цивільного кодексу УРСР, ст.ст. 22, 32, 33, 34, 44, 49, 55, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд,

В И Р І Ш И В:

1. Прийняти збільшення позивачем позовних вимог на суму 518грн.00коп.

2. В позові відмовити повністю.

Суддя                                                                                                    Н.Ю.Книш

Рішення підписано 09.07.2007р.

Суддя                                                                                                    Н.Ю.Книш