КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2007                                                                                           № 39/377

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин  Н.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Лісніченко Е.С. (довір. №3060 від 06.07.06);

від відповідача 1: не з’явився;

від відповідача 2: Мамченко Ю.А. (довір. №9/р від 06.02.06);

від відповідача 3:          Ригун А.М. (довір. №22/р від 12.02.07);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ЗАТ "Соснівський гранкар"єр"

на рішення Господарського суду м.Києва від 06.04.2007

у справі № 39/377

за позовом                               ЗАТ "Соснівський гранкар"єр"

до                                                   Української кооперативно-державної корпорації по агропромисловому будівництву "Украгропромбуд"

Товариства з обмеженою відповідальністю "Соснівський гранітний кар"єр"

Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Діогран"

про                                                  визнання частково недійсною постанови та відновлення становища, яке існувало до її прийняття

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2007 скасовано ухвалу  Господарського суду м. Києва про забезпечення позову від 18.10.06.

Ухвала суду першої інстанції гранується на тому, що  позивачем заявлено позов немайнового характеру, а саме: скасування постанов відповідача 1 №1 від 23.01.93, №79 від 29.11.01, а тому ухвала Господарського суду міста Києва від 18.10.06 у справі №39/377, якою було заборонено відповідачу 2 та 3 відчужувати, передавати до статутних фондів інших господарських товариств , в заставу, спільну діяльність, оренду, користування, реконструкцію майно, є неадекватною заявленим позовним вимогам позивача.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду  Закрите акціонерне товариство  „Соснівський гранкар”єр” звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить  Київський апеляційний господарський суд  скасувати  ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.04.2007 у справі №39/377 про скасування заходів забезпечення позову, як таку, що не відповідає матеріалам справи  та нормам чинного законодавства України.

В апеляційній скарзі  Закрите акціонерне товариство  „Соснівський гранкар”єр”  вказує на те, що рішення по справі № 39/377 буде стосуватися питання дійсності або недійсності актів ненормативного характеру, які в свою чергу ,є правовстановлюючими документами на спірне майно. А отже, в разі відсутності цього майна, виконання будь-якого рішення по справі буде утрудненим або навіть неможливим. Скасовані заходи забезпечення позову жодним чином  не позбавляли можливості відповідачів користуватися спірним майном, вони лише стосувалися  можливості відчужувати чи обтяжувати його в будь-який спосіб, і тому жодним чином не могли утруднювати господарську діяльність відповідачів. Крім того, позовні вимоги у справі №39/377 містять вимогу  про відновлення становища, що існувало до прийняття оскаржуваної постанови. Відновлення становища означає повернення спірного майна  із чужого незаконного володіння . І в разі задоволення цієї позовної вимоги , виконання такого рішення буде утруднене, якщо відповідачами будуть здійснені які-небудь дії по відчуженню цього майна.

Розгляд апеляційної скарги ухвалою Київського апеляційного господарського суду призначено на 21.05.2007. В судове засіданні апеляційної інстанції не з’явився представник Української державно-кооперативної корпорації по агропромисловому будівництву „Украгропромбуд”. В матеріалах справи  наявне  повідомлення про вручення 03.05.07 відповідачу 1 ухвали про призначення до розгляду апеляційної скарги Закритого акціонерного товариства „Соснівський гранкар”єр”.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення  представників сторін колегія суддів встановила наступне:

Предметом позову у даній справі є, зокрема,  вимога позивача   про  визнання недійсним пункт 30 додатку до постанови  Ради Української державно-кооперативної корпорації по агропромисловому будівництву „Украгрокомбуд” від 29 січня 1993 року №1 з моменту його прийняття. Визнання недійсною постанови правління Української державно-кооперативної корпорації по агропромисловому будівництву „Украгропромбуд” від 29.11.2001 № 79. Визнання протиправними дії Української  державно-коооперативної  корпорації по агропромисловому будівництву „Украгропромбуд”, спрямовані  на створення  та реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю „Соснівський грантіний кар”єр”, передачу майна та майнових прав відносно цілісного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: вул. Залізнична, 63, смт. Клесів, Сарненського району, Рівненської області, та привести в стан, який існував до порушеного права , зокрема:

- визнати недійсним статут та установчий договір ТОВ „Соснівський гранітний кар’єр” в частині розміру та способу формування статутного фонду , а саме виключити  з п.5.5 Статуту та п.п.1.1, 2.4, 3.2 установчого договору  майно цілісного майнового комплексу ЗАТ „Соснівський гранкар”єр”  .

- визнати недійсним статут ТОВ „Науково-виробниче підприємство „Діогран” в частину розміру та способу формування статутного фонду, а саме, виключити з п.5.6 Статуту майно цілісного майнового комплексу ЗАТ „Соснівськимй гранкар”єр”.

На обґрунтування  підстав позову ЗАТ „Соснівський гранкар”єр” посилалось на те, що Постанова Ради Української державно-кооперативної корпорації по агропромисловому будівництву „Украгропромбуд” протирічить  Указу Президента України від 06 липня 1993 №244/93 „Про визначення перерахованих часток державного майна , яке приватизується, та кооперативного майна підприємств „Украгропромбуд”, Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 № 19-93 „Про управління майном, що є у загальнодержавній власності, в будівництві та промисловості будівельних матеріалів”, Декрету Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 №436-1У „Про управління майном, що є у загальнодержавній власності”, оскільки цими нормативними актами Українській  державно-кооперативній  корпорації по агропромисловому будівництву „Украгропромбуд” (відповідач1)  делеговано тільки функції з управління майном організацій і підприємств, які засновані на загальнодержавній власності та входять до її складу, оскільки майно ОКП „Соснівський гранкар”єр” (правонаступником якого є ЗАТ „Соснівський гранкар”єр”) ніколи не було у загальнодержавній власності і сформовано з власних коштів підприємства та кредитів Держбанку СРСР. Також позивач посилався на те, що оскаржуваною постановою від 15 червня 1998 №1 ОКП „Соснівський гранкар”єр” виключене із складу учасників  Української державно-кооперативної корпорації по агропромисловому будівництву „Украгропромбуд”, приймаючи таку постанову відповідач 1 безпідставно та в незаконний спосіб  прийняв на себе обов’язки власника майна, а тому всі подальші дії відповідача 1 щодо розпорядження цим майном є також незаконними.

Таким чином, пред’явлені  позивачем вимоги  не носять прямого майнового характеру,  а в п.2 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову” № 02-5/611 від 23.08.94 зазначено, що забезпечення позову розглядається як засіб запобігання можливим порушенням  майнових  прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Скасовуючи ухвалою від 06.04.2007 ухвалу Господарського суду м. Києва від 18.10.06 , якою вжито заходів до забезпечення позову, а саме, заборонено  Українській державно-кооперативній  корпорації по агропромисловому будівництву „Украгропромбуд” (відповідач1);  ТОВ „Соснівський гранітний кар’єр” (відповідпач2); ТОВ „НВП „Діогран” (відповідач 3) відчужувати, передавати до статутних фондів інших господарських товариств, в заставу, спільну діяльність, оренду, користування, реконструкцію майно, яке є власністю  ЗАТ „Соснівський гранкар”єр”, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлено позов немайнового характеру, а тому ухвала про забезпечення позову є неадекватною заявленим позовним вимогам,  що узгоджується з позицією Вищого Господарського суду України, викладеною в Інформаційному листі від 12.12.2006 № 01-8/2776 „Про деякі питання практики забезпечення позову”, а саме: у вирішенні питання  про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості  доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується  господарським судом, визначається його відповідністю вимогам , на забезпечення яких він вживається. Тобто, судом має бути враховано можливість настання негативних майнових наслідків для відповідачів в результаті вжиття неадекватних заходів забезпечення позову.

Крім того, відповідно до п.3 Роз’яснення  Вищого арбітражного суду України №02-5/611 від 23.08.94 „Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову” умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно                   ( в тому числі грошові суми, цінні папери тощо) , яке є у відповідача на момент пред’явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Позивач звернувшись з заявою про вжиття заходів до забезпечення позову не обґрунтував доказами наявності фактичних обставин, з якими пов’язується застосування певного заходу до забезпечення позову, про що зазначено  в п.1.1 Інформаційного листа  ВГСУ „Про деякі питання практики забезпечення позову”  № 01-8/2776 від 12.12.2006.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.06  № 9 „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову” вказується на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення можливого рішення суду про  задоволення позову; з’ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду  забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Позивачем оспорюються акти ненормативного характеру датовані 1993 та 2001 роками і позивачем не надано доказів, що за цей, досить довгий період часу, відповідачі вживали заходи по відчуженню майна, на яке накладено арешт ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.06.

Крім того,            предметом даного позову є визнання недійсними постанов Ради корпорації „Украгропромбуд”, визнання недійсними Статутів ТОВ „Соснівський гранкар”єр”, ТОВ „Діогран” і за наслідками розгляду позову не передбачена реституція чи витребування майна у відповідачів на користь позивача, а тому  суд першої інстанції обґрунтовано скасував забезпечення позову по справі № 39/377.

Таким чином,  ухвала Господарського суду міста Києва від 06.04.07 по даній справі відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для її  скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.04.2007 у справі       № 39/377 залишити без змін, а апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства „Соснівський гранкар”єр”   без задоволення.

2. Матеріали справи № 39/377 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

23.05.07 (відправлено)