ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.07.2007
Справа  № 2/40

За позовом
Хустської міської ради, м.Хуст

до відповідача 1: Приватного
підприємця ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

до відповідача 2:
Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській
області, м.Ужгород

про визнання
недійсним договору НОМЕР_1 оренди нежитлового приміщення площею 139,60кв.м. в
АДРЕСА_1

Суддя     Л.М.Якимчук

Представники:

від позивача:
не з'явився

від відповідача 1:
ОСОБА_1 -  приватний підприємець

від відповідача 2: Дубовий
І.Б. - головний спеціаліст юридичного відділу РВ ФДМУ по Закарпатській області,
дов. від 31.12.2007

СУТЬ СПОРУ:
Хустською міською радою, м.Хуст заявлено позов до приватного підприємця
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання, на підставі ст.48 Цивільного кодексу УРСР,
ст..ст.203, 215 Цивільного кодексу України недійсним договору оренди
нежитлового приміщення НОМЕР_1р., укладеного між Представництвом Фонду
державного майна України у м.Хуст.

Ухвалою суду від 08.06.2007 до
участі у справі, як відповідача 2, залучено Регіональне відділення Фонду
державного майна України по Закарпатській області, м.Ужгород.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
нерухоме майно за спірним договором належить Хустській міській раді на праві
комунальної власності на підставі рішення виконавчого комітету Хустської
міської ради НОМЕР_2, згода останньої на укладення договору не отримана.

Позивач посилається на
невідповідність укладеного договору приписам ст.143 Конституції України, ч.2
ст.9 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, ст.32, 35
Закону України „Про власність”, ст.ст.26,60 Закону України „Про місцеве
самоврядування в Україні”.

У додаткових обґрунтуваннях
позовних вимог, наданих до суду 28.03.2006 Хустська міська рада посилалася на
рішення у господарській справі №3/246, яким встановлено факт неможливості
прийняття Представництвом Фонду державного майна України у м.Хуст рішень щодо
передачі в оренду майна комунальної власності та на приписи ст.35
Господарського процесуального кодексу України. Міська рада звертає увагу на те,
що спірний договір укладено Представництвом Фонду державного майна України у
м.Хуст з перевищенням, визначеної рішенням сесії Хустської міської ради від
16.05.1995, компетенції.

У письмових поясненнях приватний
підприємець ОСОБА_1просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що
він у відповідності до  приписів ст.9
Закону України „Про оренду державного та комунального майна” звернувся з
відповідною заявою до Представництва Фонду державного майна України у м.Хуст з
проханням надати майно в оренду; процедура укладення договору від 01.06.2002 у
повній мірі відповідає чинному законодавству, яке регулює дану сферу
правовідносин.

Регіональне відділення Фонду
державного майна України по Закарпатській області (м.Ужгород), залучене до
участі у справі як інший відповідач, у письмовому поясненні зазначило, що
підстави для задоволення позову про визнання недійсним договору, в цілому,
відсутні, однак є підстави для визнання недійсним договору про внесення змін
від 31.10.2002 до договору оренди нежитлового приміщення НОМЕР_1. Посилається
на те, що майно, яке виступає предметом договору належить до державної
власності та перебуває на балансі Хустського професійного ліцею сфери послуг.

Наведене підтверджується, зокрема
тим, що на підставі рішення виконавчого комітету Хустської міської ради за
НОМЕР_3, Хустським бюро технічної інвентаризації 18.04.2000 було вчинено
реєстраційний напис за НОМЕР_4 про реєстрацію свідоцтва про право власності на
адміністративно-навчальний корпус, розташований в АДРЕСА_1, в якому зазначено,
що Хустська міська рада посвідчує, що згадане приміщення в цілому дійсно
належить державі в особі Міністерства освіти України, з правом оперативного
управління ПТУ №10, на праві державної власності.

Належність майна, що виступає
предметом Договору, до державної власності також підтверджує і Свідоцтво про
право власності від 18 квітня 2000 року.

Окрім того, Постановою
господарського суду Закарпатської області від 06.02.2007 по справі №3/239 та
ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17.04.2007 у справі
№3/239, досліджено та підтверджено належність спірного майна до державної
власності, а також визнано незаконним рішення виконавчого комітету Хустської
міської ради НОМЕР_2, в частині реєстрації права власності на частину
приміщення Хустського ПТУ №10, яке орендує ПП ОСОБА_1по АДРЕСА_1 за Хустською
міською радою в цілому.

Вказане підтверджує відсутність
будь-яких прав Позивача на спірне майно, в також безпідставність його вимог про
визнання недійсним Договору в цілому.

Звертає увагу суду на те, що при
відсутності будь-яких прав на спірне майно між Позивачем та Відповідачем 1 було
укладено Договір про внесення змін від 31 жовтня 2002 року до Договору оренди
нежитлового приміщення НОМЕР_1.

Вважає, що укладенням такого
Договору про внесення змін порушено вимоги ст.41 Конституції України та ст.321
Цивільного кодексу України в частині непорушності права власності та
недопущення позбавлення цього права чи обмеження у його здійсненні.

Окрім того, укладенням договору про
внесення змін до договору оренди НОМЕР_1 порушено вимоги ст.5 Закону України
„Про оренду державного та комунального майна” від 10 квітня 1992р. №2269-ХІІ,
якою встановлено вичерпний перелік осіб (до якого входять органи місцевого
самоврядування), що можуть бути орендодавцями державного майна.

З наведеного також випливає факт
підписання договору про внесення змін до договору оренди НОМЕР_1 неналежною
особою, яка не була уповноважена на вчинення таких дій (відсутня довіреність на
підписання договору), що в свою чергу свідчить про порушення вимог ст.21 Закону
України „Про оренду державного та комунального майна” та ст.4 Закону України
„Про власність” (який діяв на час укладення таких змін).

Вказане свідчить про укладення
договору про внесення змін в суперечність цілям діяльності Відповідача 1 та
його невідповідність вимогам закону, що згідно ст..ст.48, 50 ЦК УРСР (який діяв
на час укладення спірного Договору), а також ст.203 ЦК України, є підставами
для визнання угоди недійсною.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши пояснення уповноважених представників відповідачів, суд

встановив:

Між Представництвом Фонду
державного майна України у м.Хуст та приватним підприємцем ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 01.06.2002 укладено договір НОМЕР_1 оренди нежитлових приміщень
загальною площею 139,60кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 для надання стоматологічних послуг
населенню. Зазначеним приміщенням приватний підприємець користувався з
15.11.2001 на підставі договору оренди, укладеного з ПТУ №10.

До вказаного договору оренди
31.10.2001 внесені зміни, які від імені орендодавця підписав начальник
управління з питань майна комунальної власності Хустської міської ради.

Позивач вважає, що нерухоме майно,
за спірним договором, належить Хустській міській раді на праві комунальної
власності на підставі рішення виконкому Хустської міської ради НОМЕР_2, тому
необхідна була її згода на укладення договору.

З таким твердженням позивача суд не
погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ст.2 Закону України
„Про власність” власність в Україні виступає у таких формах: приватна,
колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними.

Право комунальної власності
визначено Законом України „Про місцеве самоврядування в Україні”.

Відповідно до частини 1 статті 60
цього Закону, територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах
належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи
місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи
та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні
фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади
культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування
та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно
до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від
їх відчуження.

Об'єкти права комунальної власності
визначені у ст.35 Закону України „Про власність”, до яких віднесені кошти
місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об'єкти житлово-комунального
господарства, майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров'я,
торгівлі, побутового обслуговування, майно підприємств; місцеві енергетичні
системи, транспорт, системи зв'язку та інформації, включаючи націоналізоване
майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям, а також
інше майно, необхідне для забезпечення економічного і соціального розвитку
відповідної території.

У комунальній власності перебуває
також майно, передане у власність області, району чи іншої
адміністративно-територіальної одиниці іншими суб'єктами права власності.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 05.11.1991 №311 „Про розмежування державного майна України між
загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю
адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)”, затверджений
Перелік державного майна України, що передається до комунальної власності.

Розмежування державного майна є
підставою для набуття адміністративно-територіальними одиницями права власності
на майно.

Порядок передачі майна з державної
власності у комунальну регламентується Законом України „Про передачу об'єктів
права державної та комунальної власності” від 03.03.1998 №147/98-ВР, Положенням
про порядок передачі об'єктів права державної власності, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 №1482 „Про передачу об'єктів
права державної та комунальної власності”.

Відповідно до п.п.5, 6 ст.7 Закону
України №147/98-ВР передача об'єктів державної власності у комунальну
оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами
комісії. Право власності на об'єкт передачі виникає з дати підписання акта
приймання-передачі.

Суд своїми ухвалами від 14.05.2007,
08.06.2007, 26.06.2007 вимагав від позивача надати рішення Хустської міської
ради НОМЕР_5, яким затверджено перелік об'єктів комунальної власності м.Хуст,
докази щодо прийняття Хустською міською радою у комунальну власність спірного
об'єкту (акт приймання-передачі відповідно до Закону України №140/98-ВР від
03.03.1998 „Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності”),
однак позивач витребувані матеріали суду не надіслав, явку уповноваженого
представника у судове засідання жодного разу не забезпечив, у зв'язку з чим суд
не має змоги перевірити зазначене.

Таким чином, єдиний аргумент, на
який посилався позивач у позовній заяві, в обґрунтування позовних вимог є
рішення виконкому Хустської міської ради НОМЕР_2 „Про реєстрацію права
власності на об'єкти нерухомого майна”, яким визначено зареєструвати право
власності на ряд об'єктів нерухомого майна в м.Хуст, в тому числі на частину
приміщення Хустського ПТУ №10, яке орендує ПП ОСОБА_1, по АДРЕСА_1 за Хустською
міською радою в цілому.

Однак, зазначене рішення в частині
реєстрації права власності на частину приміщення ПП ОСОБА_1по АДРЕСА_1 за
Хустською міською радою в цілому, визнано незаконним постановою господарського
суду Закарпатської області від 06.02.2007 у справі №3/239, яка набрала законної
сили.

Згідно з ч.2 ст.35 Господарського
процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду
під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішення інших спорів,
в яких беруть участь ті самі сторони.

Разом з тим, в обґрунтування своїх
заперечень відповідачі подали суду рішення виконавчого комітету Хустської
міської ради від 29.03.2000 №114, яким визначено оформити право власності на
об'єкт нерухомого майна в м.Хуст - адміністративно-навчальний корпус по
АДРЕСА_1 за державою в особі Міністерства освіти, з правом оперативного
управління ПТУ №10 (правонаступником якого є Хустський професійний ліцей),
свідоцтво про право власності на адміністративно-навчальний корпус,  яким
посвідчено

належність зазначеної будівлі,
розташованої по АДРЕСА_1 в м.Хуст державі в особі Міністерства освіти, про що
на правовстановлюючому документі Бюро технічної інвентаризації зроблено
реєстраційний напис і запис в реєстрову книгу №1 за реєстровим номером НОМЕР_4.

Представництво Фонду державного
майна України у м.Хуст діяло відповідно до Положення про представництво Фонду
державного майна України у районі, місті, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 15.06.1994 №412, відповідно до якого функції
представництва щодо повноважень, визначених Фондом державного майна України, і
повноважень делегованих районною і міською радами, розмежовувалися. Пунктом 1
Положення передбачено, що в питаннях приватизації майна, що перебуває у
комунальній власності району і міста, представництво підзвітне відповідно
районній і міській раді. Згідно п.п.7, 11 Положення Представництво є юридичною
особою, його начальник несе персональну відповідальність за виконання,
покладених на представництво зобов'язань і здійснення ним своїх функцій.

Отже, укладаючи спірний договір,
Представництво Фонду державного майна України у м.Хуст діяло в межах наданих
йому повноважень.

Так, згідно ч.1 ст.9 Закону України
„Про оренду державного та комунального майна” фізичні та юридичні особи, які
бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а
також інші документи згідно з переліком, що визначається фондом державного
майна України, відповідному орендодавцеві, зазначеному у ст.5 цього Закону.
Приписами ст.5 Закону встановлено, що орендодавцем є Фонд державного майна
України, його регіональні відділення та представництва -щодо цілісних майнових
комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також
майна, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у
процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю.

Таким чином, орган місцевого
самоврядування не є орендодавцем державного майна.

У силу приписів ст..48 ЦК УРСР,
який був чинний на момент укладення договору, недійсною є та угода, що не
відповідає приписам Закону.

У даному спорі такого не
встановлено. Разом з тим, суд констатує, що зміни до  договору оренди НОМЕР_1, датовані 31.10.2002,
підписані від імені орендодавця начальником управління з питань майна
комунальної власності Хустської міської ради, не відповідають вимогам Закону
України „Про оренду державного та комунального майна”, а тому є недійсними. У
зв'язку з зазначеним, суд вважає за необхідне використати право, надане йому
п.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України і визнати недійсними
зміни до договору НОМЕР_1 оренди не житлового приміщення від 31.10.2002.

В силу ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд вважає, що позивач не довів
належними і допустимими доказами те, що оспорюваний договір є недійсним і
навпаки, відповідачі доказали протилежне.

У відповідності до ст.1
Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають
право звертатись до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом
заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Договір НОМЕР_1, укладений між
представництвом ФДМ України в м.Хуст та суб'єктом підприємницької діяльності
фізичною особою ОСОБА_1 не порушує прав та оспорюваних законом інтересів
позивача - Хустської міської ради, а тому поданий позов є безпідставний.

З огляду на викладене, керуючись
ст.ст.33, 34, 35, 43, 44, 82, п.1 ст.83, ст.ст.84, 85 Господарського
процесуального кодексу України,  суд

В И Р І Ш И
В:

1.          У задоволенні позову відмовити
повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

2.          Визнати недійсними зміни до договору
НОМЕР_1р. оренди нежитлового приміщення від 31 жовтня 2002 року з моменту
укладення.

3.          Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст.85 ГПК України.

Суддя
Л.М.Якимчук