ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2007 р.
№ 25/302

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:
Ходаківська І.П.

судді
Данилова Т.Б., Савенко Г.В.

розглянувши  матеріали касаційної скарги
Державного підприємства "Макіїввантажтранс"

у справі
господарського суду Донецької області

на постанову
Донецького апеляційного господарського суду від 20.03.2007 року

за позовом
Державного підприємства "Донецька залізниця"

до
Державного підприємства "Макіїввантажтранс"

про
стягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2006 року, державне підприємство “Донецька залізниця” звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до державного підприємства “Макіїввугілля” про стягнення плати за користування вагонами у січні-березні 2006 року у сумі 88 858,44 грн.

Заявою від 10.11.2006 року № 231 позивач уточнив, що спірна сума плати за користування вагонами була нарахована залізницею на відповідача за травень 2006 року, у позовній заяві період січень-березень 2006 року зазначений помилково.

Заявою від 12.01.2007 року на підставі уточненого розрахунку ціни позову позивач зменшив суму позову на 4047грн.60коп.

Господарський суд Донецької області рішенням від 12.01.2007 року (суддя Бойко І.А.) у справі № 25/302 позовні вимоги ДП “Донецька залізниця” про стягнення плати за користування вагонами у розмірі 88858грн.44коп. задовольнив частково у сумі 84810грн.84коп. В частині стягнення плати за користування вагонами у сумі 4047грн.60коп. відмовив.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.03.2007 року (судді: Шевкова Т.А., Дзюба О.М., Стойка О.В.) зазначене рішення залишено без змін.

Державне підприємство “Макіїввантажтранс”, не погоджуючись з рішенням та постановою судів, звернулось із касаційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 12.01.2007 року та постанову суду апеляційної інстанції у справі №25/302 скасувати та прийняти нове рішення про відмову позивачу у задоволенні його вимог.

Заслухавши   суддю –доповідача, пояснення   представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення, виходячи із наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, а це підтверджується наявними у справі матеріалами, позивачем у травні 2006 року на залізничну під’їзну колію при станціях Макіївка та Харцизьк, що належить ДП “Макіїввугілля”, подавалися вагони під вивантаження та навантаження.

Облік часу перебування зазначених вагонів на під’їзній колії відповідача проводився станцією Макіївка за відомостями плати за користування вагонами форми “ГУ-46” №№052144, 49, 054150, 054151, 55, 59, 055161, 055162, 056163, 056164, 74.

Позивачем за користування зазначеними вагонами на підставі п. 119 Статуту залізниць України та Правил користування вагонами і контейнерами відповідачу була нарахована плата за користування вагонами у сумі 1120039грн.56коп., 186673грн.26коп. –податок на додану вартість, нарахований на зазначену суму плати за користування вагонами.

Відомості плати за користування вагонами відповідач підписав із зауваженнями, частину нарахованої за ними плати, а саме 88858грн.44коп. ( в т.ч. ПДВ 14809грн.74коп.) не визнав, вважаючи її зайво нарахованою, у зв’язку з тим, що вагони, на його думку, зараховувалися залізницею в користування з порушенням п.1.2.3 та 2.1 Єдиного Технологічного процесу роботи під’їзної колії ДП “Макіїввугілля” і станцій Макіївка, Харцизьк Донецької залізниці.

Виходячи з вимог п.119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами –суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата.

Відповідно статті 21 Закону України “Про залізничний транспорт” відносини підприємств залізничного транспорту з власниками залізничних під'їзних колій, порядок і умови експлуатації цих колій, обігу рухомого складу, що не належить до залізничного транспорту загального користування, визначаються Статутом залізниць України та укладеними на його основі договорами.

Згідно пункту 71 Статуту залізниць України взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під'їзних колій, визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під'їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів). Експлуатація залізничних під'їзних колій, які мають свої локомотиви, повинна здійснюватися на основі єдиного технологічного процесу роботи під'їзної колії і станції примикання.

Пунктом 76 Статуту залізниць України встановлено, що час знаходження вагонів на залізничних під'їзних коліях, що обслуговуються їх локомотивами, визначається з моменту передачі вагонів на передавальних коліях. Місце і порядок операцій встановлюються договором про експлуатацію залізничної під'їзної колії. Договір про експлуатацію залізничної під'їзної колії та договір про подачу та забирання вагонів розробляється з урахуванням єдиного технологічного процесу роботи під'їзної колії із станцією примикання.

Між ДП “Донецька залізниця” та ДП “Макіїввугілля” 31.01.2006 року було укладено договір № 1/111 на експлуатацію залізничної під’їзної колії ДП “Макіїввугілля” при станціях Макіївка, Харцизьк Донецької залізниці. Даний договір укладений між залізницею та відповідачем на підставі єдиного технологічного процесу роботи під’їзної колії ДП “Макіїввугілля” і станцій Макіївка, Харцизьк Донецької залізниці, затвердженого 05.12.2005 року.

Умовами даного договору передбачено подавання вагонів, в тому числі і на під’їзну колію для ВАТ ЦЗФ “Пролетарська”, яка є контрагентом відповідача та одержує вантажі як зі ст.Макіївка, так і зі станції Харцизьк.

Пунктом 4 договору № 1/111 від 31.01.2006 передбачено, що подавання вагонів на під’їзну колію та зарахування їх в користування власнику під’їзної колії здійснюється за інтервалами без попереднього повідомлення про час подавання вагонів:

а) навантажених:

- по ст. Макіївка –не менше 2-х годин;

- по ст. Харцизьк –не менше 3-х годин

по незалежним інтервалам для кожної ЦЗФ;

б) порожніх –не менш 4-х годин за єдиним інтервалом для обох станцій.

Відповідно пункту 6 даного договору максимальна кількість вагонів в кожній партії, яка одночасно зараховується в користування власнику під’їзної колії, складає не більше:

а) навантажених:

- по ст. Макіївка –15 вагонів, у тому числі 8 вагонів для ЦЗФ “Пролетарська”, 7 вагонів  для ЦЗФ “Колосниковська”;

- по ст. Харцизьк –8 вагонів для ЦЗФ “Пролетарська”, 7 вагонів для ЦЗФ “Колосниковська”, 5 вагонів для інших контрагентів.

б) порожніх - 30 вагонів по кожній станції.

У відповідності до п.9 договору при подаванні залізницею на під’їзну колію вагонів з дотриманням умов, викладених у пунктах 4, 6 даного договору, вважається, що подавання вагонів на під’їзну колію здійснювалося у кількості, що не перевищує максимальну переробну спроможність пунктів навантаження та вивантаження.

Таким чином, з умов договору вбачається, що відповідач погодився на приймання вагонів для кожної ЦЗФ по кожній станції, незалежно від того одночасно вагони прибуватимуть по обом станціям чи ні.

Згідно пп.7 п.16 даного договору вагони можуть зі згоди власника під’їзної колії зі ст.Харцизьк подаватися на під’їзну колію та зараховуватися в користування в кількості, більшій встановленої договором. У цьому випадку наступний інтервал здачі вагонів обчислюється виходячи із кількості зданих вагонів та у відповідності з пунктами 4 та 6 даного договору.

Відповідно пункту 13 даного договору власник під’їзної колії сплачує залізниці плату за користування вагонами (контейнерами) згідно Правил користування вагонами і контейнерами та інші збори та плати.

Згідно пп.б п.121 Статуту залізниць України вантажовідправник, вантажоодержувач, порт звільняються від плати за користування вагонами у разі подання залізницею вагонів у кількості, що перевищує максимальну переробну спроможність навантажувальних і розвантажувальних пунктів відправника і одержувача.

У пункті 12 договору сторони передбачили подавання вагонів контрагентам відповідача, в тому числі ВАТ ЦЗФ “Пролетарська”.

Залізниця подавала вагони на під’їзну колію для ВАТ ЦЗФ “Пролетарська”, яка є контрагентом ДП “Макіїввугіллля”.

На підставі наведеного позивачем господарському суду 12.01.2007 року був наданий розрахунок, відповідно до якого сума позову з урахуванням вагонів, що подавалися в кількості більшій, ніж зазначено у договорі, зменшена на 4047грн.60коп.

Таким чином суд дійшов правильного висновку про те, що виходячи з умов договору залізниця може подавати на під’їзну колію під вивантаження для ВАТ ЦЗФ “Пролетарська” 8 вагонів по станції Макіївка за інтервалом не менш 2 годин та 8 вагонів по станції Харцизьк за інтервалом не менш 3 годин, ці інтервали є незалежними для кожної ЦЗФ.

Умовами договору не передбачено залежність інтервалів подавання вагонів між станціями та не передбачено узгодження інтервалів подавання вагонів між станціями Макіївка та Харцизьк.

Також судами правильно не прийнято до уваги доводи заявника скарги про те, що він має можливість приймати одночасно тільки по 8 вагонів по незалежному інтервалу, оскільки спростовуються вищевикладеним і є такими, що не відповідають п.п.4, 6 договору.

Пунктом 13 договору № 1/111 від 31.01.2006р. сторони визначили, що власник колії сплачує залізниці плату за користування вагонами і контейнерами відповідно до умов Правил користування вагонами і контейнерами.

Відповідно п.4 Правил користування вагонами і контейнерами час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника.

Зважаючи на приписи п.119 Статуту залізниць України та п.4 Правил користування вагонами і контейнерами слід визнати, що у відповідача існує обов’язок по сплаті залізниці плати за користування вагонами за весь час, який вагони знаходилися в його користуванні на залізничній під’їзній колії.

Таким чином, підстав для звільнення відповідача від внесення плати за користування вагонами на підставі п.б ст.121 Статуту залізниць України не вбачається.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин та враховуючи, що господарським судом досліджені всі наявні у справі матеріали, їм дана належна правова оцінка, судова колегія не вбачає підстав для скасування постановлених у справі судових рішень, з наведених у касаційній скарзі мотивів.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст.   1115,   1117,   1118,  1119,   11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Макіїввантажтранс" залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 20.03.2007 року залишити без змін.

Головуючий          І. Ходаківська

Судді          Т. Данилова

Г. Савенко