ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"01" червня 2007 р.                                                             Справа №     А18/136-07

м. Київ, вул. Комінтерну, 16

(зал судових засідань №  205)

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді А.Ю. Кошика при секретарі   розглянувши матеріали адміністративної справи

за позовом  Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі

до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімекс-ХХІ"

Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Інтерагротранс"

про      визнання недійсною угоди

За участю представників:

Позивач -  Варванець В.А.

Відповідач 1  -  Семенов А.В.

Відповідач 2 - не з'явився

Суть спору:

Державна податкова інспекція у Києво-Святошинському районі (далі –позивач) звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімекс-ХХІ»(далі –відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інтерагротранс»(далі –відповідач 2) про визнання недійсним договору постачання товару за № 44/1-2005, укладеного 04.11.2004 року між відповідачами. При цьому,  позивач просить суд  зобов’язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інтерагротранс»повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Сімекс-ХХІ»отримані за спірним  договором   грошові кошти у сумі 826200 грн., а з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімекс-ХХІ»стягнути на користь державного бюджету вартість отриманого за договором на загальну суму 826200 грн.

Провадження в адміністративній справі було відкрите відповідно до ухвали від  30.03.2007 року.

Позовні вимоги обґрунтовані приписами п.1 статті 207 та статті 208 Господарського кодексу України з огляду на те, що при укладанні оспорюваного договору, з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інтерагротранс»був наявний умисел на досягнення мети, суперечної інтересам держави і суспільства, а саме: ухилення від сплати податків. В обгрунтування своїх вимог  позивач  посилається на  Рішення Голосіївського районного суду м. Києва  від 02.12.2005 року у справі № 2-6232/5, яким  визнано недійсним з моменту реєстрації статут ТОВ «Компанія «Інтерагротранс». Цим же рішенням визнане недійсним і свідоцтво про державну реєстрацію  ТОВ «Компанія «Інтерагротранс», що на думку позивача передбачає  визнання недійсними  всіх первинних  документів  та угод, укладених від імені  цього товариства.

Відповідач 1 –Товариство з обмеженою відповідальністю «Сімекс-ХХІ»надав письмові заперечення щодо заявлених позовних вимог. При цьому, відповідач наголошує на тому, що  умови договору виконані у повному обсязі, розрахунки за товар проведені, щодо підпису директора ТОВ «Компанія «Інтерагротранс»на договорі, наведені обставини не могли бути оцінені директором  ТОВ «Сімекс-ХХІ», який не є фахівцем у відповідній галузі.

Крім того, відповідач 1 просить закрити провадження у справі у зв’язку з тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інтерагротранс» ліквідоване.

У зв’язку з  необхідністю встановлення зазначених обставин, судом було надіслано  відповідний запит, на який надійшла  відповідь  Головного міжрегіонального управління статистики у м. Києві. Як вбачається з  довідки  Головного міжрегіонального управління статистики у м. Києві від 22.05.2007 року № 12/1-7/910  щодо   Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інтерагротранс»проведено державну реєстрацію  припинення  юридичної особи  13.11.2006 року,  про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Ухвалою від 01.06.2007р. суд постановив закрити провадження у даній справі в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інтерагротранс», у зв’язку із ліквідацією (припиненням) відповідача 2, як юридичної особи.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Державна податкова  інспекція у Києво-Святошинському районі просить визнати  недійсним договір постачання товару за № 44/1-2005, укладений 04.11.2004 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сімекс-ХХІ»(відповідач-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інтерагротранс»(відповідач-2) з підстав, передбачених п.1 ст. 207  Господарського кодексу України, оскільки  при укладанні оспорюваного договору, з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інтерагротранс»був наявний умисел на досягнення мети, суперечної інтересам держави і суспільства, а саме: ухилення від сплати податків.  Крім того, позивач просить  за результатами розгляду спору застосувати    наслідки, передбачені ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України.

Як вбачається з позовних матеріалів, в ході перевірки виникнення податкового кредиту по податкових деклараціях, заявлених ТОВ «Сімекс-ХХІ»встановлено взаємовідносини з ТОВ «Компанія «Інтерагротранс»за господарським договором № 44/1-2005 від 04.11.2004 року, відповідно до умов якого відповідач-2 у особі директора Пліси О.П. (Продавець) постачав комплекти ТУ АНК 637.001 УК - Покупцю - ТОВ «Сімекс XXI»у особі директора Рябенького Ю.О. За такою господарською операцією до податкового кредиту, згідно податкової декларації з ПДВ за 2004 рік, ТОВ «Сімекс XXI»віднесено суму 103490 грн.  податку на додану вартість на підставі виписаних ТОВ «Компанія «Інтерагротранс»податкових накладних.

Як вбачається з залученої до матеріалів справи копії договору № 44/1-2005, він підписаний обома сторонами, з боку ТОВ «Сімекс-ХХІ»директором   Рябеньким Ю.О., з боку ТОВ «Компанія «Інтерагротранс»директором Плісою О.П. та скріплений їх печатками.

Позивач, стверджуючи про наявність в діях відповідача 2 умислу, спрямованого на досягнення мети суперечної інтересам держави, вважає, що підставою для висновку щодо спрямованості діяльності відповідача-2 є Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва  від 02.12.2005 року у справі № 2-6232/5 за   яким визнано недійсним статут ТОВ «Компанія «Інтерагротранс»з моменту його реєстрації, цим же рішенням визнане недійсним і свідоцтво про державну реєстрацію  ТОВ «Компанія «Інтерагротранс»платником ПДВ.

На думку позивача визнання  недійсним з моменту реєстрації статуту ТОВ «Компанія «Інтерагротранс»та свідоцтва про його реєстрацію платником ПДВ, на думку позивача передбачає  визнання недійсними  всіх первинних  документів  та угод, укладених від імені  цього товариства.

Оскільки, відповідно до підпункту 7.2.1. п. 7.2. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»платник податку  (відповідач 2) зобов'язаний надати покупцю  (відповідачу 1) податкову накладну, яка згідно з п.п. 7.2.3. п.7.2 ст.7 Закону складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця, однак, у відповідності з вимогами пп. 7.2.4. п.7.2. ст. 7 Закону, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 9 Закону.

Як передбачено пп.7.4.1. п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду складається із суми податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу), та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Згідно пп. 7.4.5. п.7.4. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті товарів (робіт, послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Таким чином, скасування установчих документів  відповідача 2 з моменту державної реєстрації  свідчить про те, що юридична особа  не набула цивільних  прав та обов’язків  у відповідності до ч. 1 ст.92 Цивільного кодексу України,  тому не мала  права вчиняти правочини та  складати  фінансові та бухгалтерські документи, виписувати податкові накладні.

Як вбачається з заочного Рішення Голосіївського районного суду м. Києва  від 02.12.2005 року у справі № 2-6232/5  за позовом  Пліси О.П.  до ТОВ  «Компанія «Інтерагротранс», особа, зазначена в статуті як засновник  Пліса О.П.  документів про створення  та діяльність юридичної особи  ТОВ  «Компанія «Інтерагротранс»не  видавав, фінансово-господарської діяльності не вів, що стало підставою для  задоволення позовних вимог та визнання недійсними установчих документів  і свідоцтва про реєстрацію  платника ПДВ.

При цьому суд звертає увагу, що відповідні обставини Рішення Голосіївського районного суду м. Києва  від 02.12.2005 року у справі № 2-6232/5  встановлені виключно зі слів   Пліси О.П. і не підтверджені жодними доказами чи показаннями свідків.

В обґрунтування позову  позивач робить посилання на  укладення  спірного договору з метою, що суперечить інтересам держави, а саме приховування доходів від оподаткування зі сторонни відповідача 2, тому  для правильного вирішення спору та застосування   п. 1 ст. 207 ГК України, суду   необхідно дослідити наявність умислу у  відповідного підприємства на укладення угоди з метою, що  завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

За змістом ст. 207 ГК України недійсною є угода, яка укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, або укладена учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності). Правові наслідки такої угоди залежать від наявності умислу - у обох сторін чи однієї, від виконання угоди обома сторонами чи однією.

Для даної норми закону характерними є такі ознаки:

а) вчинення дій об'єктивно призводить до порушення інтересів держави і суспільства в цілому, а тому в даному випадку повинно бути наявним порушення вимог саме норм законів та нормативних актів, які визначають соціально-економічні основи держави і суспільства;

б) такі угоди характеризуються суб'єктивним наміром сторін (чи однієї сторони) порушити вимоги закону, оскільки укладаються з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а тому для визнання недійсними цих угод необхідно встановити вину сторін (або, принаймні, однієї з них) у формі умислу при укладенні угоди;

в) факт наявності суб'єктивного чинника може мати місце з боку посадових осіб підприємства, а не з боку самої юридичної особи, а тому суб'єктивний склад правопорушення повинен бути встановлений компетентним державним органом і підтверджений законодавчо визначеними засобами доказування.

Враховуючи, що порядок створення та ліквідації суб'єктів підприємницької діяльності  чітко регламентований нормами чинного законодавства, зокрема, ст. 58 Господарського кодексу  України  визначає обов'язковою умовою  створення суб'єкта підприємницької діяльності його  державну реєстрацію.

Відповідно до ст.  4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців»державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.  Таким чином,  підприємство вважається створеним, тобто набуває господарської правосуб'єктності з моменту його державної реєстрації у встановленому законодавством порядку.

При вирішенні спору суд враховує, що відповідач 2  був прийнятий на облік   як платник податків  у відповідності  до п. 4.7 Інструкції про порядок обліку платників податків, затвердженої наказом ДПА України № 80 від 19.02.1998, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 березня 1998 року за № 172/2612, у редакції, чинній на  відповідний період, про що  юридичною особою  мали бути подані до органів державної податкової служби за своїм місцезнаходженням необхідні документи.

Пунктом 4.13 вказаної Інструкції встановлено, що усі документи, перелічені в пункті 4.7,  подає особисто власник, засновник (власники, засновники) або уповноважена ним (ними) особа (заявник), або призначений керівник, або головний бухгалтер. Документи приймаються лише за наявності паспорта особи, яка подає документи, довідок про присвоєння ідентифікаційного номера з ДРФО власників, засновників (фізичних осіб), директора та головного бухгалтера.

Заяви приймають відділи обліку та реєструють у загальному відділі (канцелярії). Приймання заяви фіксується в журналі реєстрації заяв та повідомлень про взяття на облік (перереєстрацію, реорганізацію, унесення змін) платників податків за ф. N 2-ОПП. Перевірку паспортних даних та встановлення місцезнаходження платника податків виконують підрозділи податкової міліції. Заява заповнюється друкарським способом або від руки чорнилом темного кольору друкованими літерами та підписується власником, засновником або призначеним керівником, чи головним бухгалтером підприємства.

Реєстрація ТОВ  «Компанія «Інтерагротранс» проводилась на підставі визначених законодавством документів, і їх відповідність законодавству перевірялась під час реєстрації.

У відповідності до п. 5 ст. 58 ГК України   власник (засновник) або уповноважений ним орган несуть  відповідальність за  невідповідність вимогам  законодавства та недостовірність  документів, що подаються для реєстрації.

Припинення діяльності суб'єкта господарювання відбувається в порядку та у випадках, визначених ст. 59 ГК України, зокрема,  за рішення суду у випадках, передбачених цим кодексом.

При цьому відповідно до п. 15 ст. 58 ГК України  рішення суду  про визнання недійсними установчих документів є  підставою для скасування державної реєстрації, що  свідчить про припинення підприємницької діяльності та необхідність  здійснення заходів  щодо ліквідації суб'єкта господарювання у визначеному  законодавством (ст. 60 ГК України) порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 2 - ТОВ  «Компанія «Інтерагротранс»був зареєтрований у встановленому законодавством порядку, про що свідчить  факт проведення державної реєстрації та  реєстрації платником ПДВ.

Оскільки рішенням  Голосіївського районного суду встановлено непричетність Пліси О.П.  до створення спірного підприємства,  документи на реєстрацію подавались  невідомими особами, які зазначили неправдиві відомості, зокрема, щодо засновника.

Таким чином,  підставою для  визнання недійсними установчих документів   відповідача 2 фактично  була невідповідність  зазначених в них даних щодо засновника, що не спростовує факту існування  підприємства та   наявності у нього господарської правосуб'єктності  з моменту реєстрації і до моменту   внесення запису про ліквідацію.

В зазначений проміжок часу існування підприємства, відповідальність за його  діяльність  несуть особи, які фактично його створили.

В той же час,  з метою дотримання  правопорядку  у сфері  господарювання,  створення  суб'єкта господарювання  у спосіб не передбачений законодавством, який містить ознаки  складу злочину, передбаченого кримінальним законодавством,  потребує розслідування  кримінально-карного діяння. При цьому  пояснення   фізичної особи Пліси О.П.  про непричетність до створення   підприємства не  спростовують  можливості  злочинного умислу і в його діях.

Необхідно враховувати, що визначена позивачем  мета, яка суперечить інтересам держави, полягає в приховуванні прибутків від оподаткування, що можливо  стверджувати  лише по факту вчинення відповідного діяння, яке має   ознаки  злочину і може  бути встановлене за наслідками  розслідування та    притягнення винних осіб до відповідальності.

Позивач не наводить обставин, за яких    ним кваліфіковано  наявність умислу  укладення спірного договору з метою приховування від оподаткування відповідача 2, оскільки,   повідомляє суду лише про   податкову перевірку  відповідача 1 щодо  заявлених ним сум ПДВ, в ході якої встановлено відсутність  у відповідача 2 права на  складання податкових накладних, при цьому   позов не містить жодних посилань на проведені зустрічні перевірки відповідача 2 та встановлення фактів  ухилення від оподаткування.

Оскільки, на момент укладення та виконання спірної угоди ТОВ «Компанія «Інтерагротранс»було належним чином зареєстрованим підприємством та платником податків, позивачем не доведено, що за результатом виконання спірного договору у відповідача 2 наявний податковий борг, в зв’язку з чим твердження позивача про завдання державі збитків у вигляді несплачених податків є недоведеним. Суду не надано належних доказів на підтвердження того, що укладаючи угоду, сторони діяли з метою, яка суперечила інтересам держави та суспільства.

Як вбачається з чинного законодавства про  підприємництво,  підприємство, як юридична особа створюється  у зв'язку з рішенням власника про здійснення підприємницької  діяльності   з метою  досягнення  економічних і соціальних  результатів та отримання прибутку.

Законодавство розмежовує функції та  обов'язки   підприємства, як господпрюючого суб'єкта та   фізичних осіб  при здійсненні підприємницької діяльності.

Будь-яке порушення  правил  господарської дяльності, зокрема,   юридичною особою, суперечить  інтересам  держави і суспільства, в т.ч. і несплата податкових зобов'язань. Однак,  укладення   дозволених законодавством угод не порушує правила господарської дяльності.

Оскільки,  формування  умислу, як   певного наміру вчинити дії,  притаманне свідомості, що виключає фізичну можливість формування умислу юридичної особи  без участі фізичної особи.

В той же час необхідно враховувати, що умисел юридичної особи  визначається як умисел  тієї посадової особи або іншої фізичої особи, що підписала договір від імені юридичної особи, маючи на це  належні повноваження.

В зазначеному випадку має значення  факт встановлення особи, яка   підписувала спірний договір від іменні юридичної особи, наявність у неї відповідних повноважень та  мети.

Крім того, необхідно враховувати, що   несплата   підприємством податків та  неподання податкової звітності є порушенням правил здійснення господарської діяльності, яке є фактом і може лише свідчити про  ухилення від оподаткування посадовими особами такого підприємства, однак потребує  розслідування  у встановленому законодавством порядку.

Оскільки суб’єктивний склад правопорушення повинен бути встановлений компетентним державним органом і підтверджений законодавчо визначеними засобами доказування, судом визнається, що позивачем не надано доказів, які свідчили б про порушення кримінальної справи проти посадових осіб відповідачів та доведення їх вини за фактом ухилення від сплати податків стосовно обставин, викладених у позовній заяві.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Суд вважає, що позивачем не доведено факту наявності суб’єктивного чинника правопорушення, а відповідно і умислу у відповідачів, чи одного з них, на укладення спірної угоди з метою приховування від оподаткування доходів.

При цьому суд також звертає увагу на те, що в пункті 1.3 оглядового листа Вищого арбітражного суду України № 01-8/481 від 20.04.2001 зазначено, що порушення  сторонами  договору законодавства про податки не є підставою для визнання його недійсним. Якщо податковим органом  не  подано  доказів  спрямованості укладеної  угоди на вчинення порушення податкового законодавства, несплата податків (обов'язкових платежів) не є підставою  для  визнання  угоди недійсною.

Крім того,   позивач  посилається на  обставини  порушення інтересів держави    в ході виконання спірного договору, а не його укладенням, що передбачачено відповідною статтею, при цьому   відсутні докази завідомого  умислу  протиправного діяння.

Сама по собі досліджувана судом угода не є такою, що суперечить інтересам держави та суспільства. Спірний  товар не виключено законом із цивільного обігу, не було й інших законодавчих обмежень стосовно його купівлі-продажу.

Отже,  твердження позивача про суперечність спірної угоди інтересам держави та суспільства помилково ґрунтується на обставинах, які не мають правового значення для справи. Таке твердження не відповідає вимогам процесуального закону про належність доказів та підстави звільнення від доказування.

Позивач також вважає  наявність умислу  в діях відповідача 1, однак не наводить жодних підстав в підвердження  факту усвідомлення  відповідачем 1 в ососбі уповновадженого органу  протиправності укладення угоди  яка  не заборонена законом і відбувається  в ході  господарської діяльності. Крім того, факт її виконання  не заперечується та не спростовується.

Оскільки,  викладені в позові обставини   обгрунтовані опосередковано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва  від 02.12.2005 року у справі № 2-6232/5, яке  по суті  захисту порушенного права не   повинне  містити  встановлені факти, що мають значення для вирішення данного спору,  суд позбавлений можливсті  встановити вину особи та  факт  порушення інтересів держави укладенням спірного договору.

Крім того, в позові позивач стверджує, що   договір має бути визнаний недійсним, оскільки  Пліса О.П.  не підписував документів від імені   ТОВ  «Компанія «Інтерагротранс»,  що  підтверджується рішенням Голосіївського районного  суду м. Києва, однак, суд вважає, що  таке рішення  містить лише висновки про   непричетність зазначеної особи  до створення та державної реєстрації  підприємства. Позивачем  не надано суду жодних належних доказів  в спростування належності підпису на договорі   вказаній в ньому особі та відсутності  у неї  необхідних повноважень.

Однак,   сам по собі факт укладення угоди  неуповноваженою особою  не свідчить про порушення інтересів держави і  є підставою для визнання такої угоди недійсною за позовом  заінтересованої особи, чиї права порушені, тобто особи, яка достовірно заперечує факт укладення такого договору.

За наслідками розгляду спору суд  зазначає, що наведені  позивачем обставини свідчать  про  ймовірність порушення інтересів держави, зокрема,   при створенні підприємтва відповідача 2 та  його діяльності,  однак встановлення  достовірності таких фактів  не належить до компетенції адміністративного суду і має  бути  доведене на момент звернення з вимогою про визнання угоди недійсною.

Оскільки, за наслідками  розгляду спору  судом не встановлено ознак, які свідчать про укладення договору зі сторонни  відповідача 2  з метою, що завідомо суперечить інтересам  держави,   заявлена у позові вимога про визнання договору недійсним задоволенню не підлягає.

Даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд виходить з того, що згідно приписів статей 207, 208 ГК України,   майнові наслідки, передбачені ст. 208 ГК України,  застосовуються в разі  визнання угоди  недійсною у зв'язку з  її укладенням з метою,  що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Таким чином, відсутні  підстави для  застосування  майнових наслідків, передбачених ст. 208 ГК України, тому  вимога позивача  про  зобов’язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інтерагротранс»повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Сімекс-ХХІ»отримані за спірним  договором   грошові кошти у сумі 826200 грн., та стягнення  з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімекс-ХХІ»на користь державного бюджету вартості отриманого за договором на загальну суму 826200 грн. задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, судом визнається, що в позовній заяві відсутні достатні докази, що підтверджують або спростовують наявність як об'єктивного так і суб'єктивного складу правопорушення. Докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, у т.ч. факту навмисного ухилення від сплати податків у відповідача 2.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За таких обставин, позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 71, 94, 158 –163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня її проголошення, якщо заява про апеляційне оскарження постанови не буде подана. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана, в двадцятиденний строк після надання заяви про апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя