ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2007 р.
№ 207/17-05

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів:

Божок В.С.- головуючого,

Костенко Т.Ф.,
Коробенко Г.П..

розглянувши матеріали касаційних скарг
Приватного підприємства фірма "Кодак",
Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку в особі філії "Жовтневе відділення Промінвестбанку в м. Києві"

на постанову
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 12.06.2007

у справі
господарського суду Київської області

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Кастелло-Київ-МЛ"

до:
1.Акціонерного комерційного промислово-інноваційного банку  в особі філії "Жовтневе відділення "Промінвестбанку в м. Києві" ,
2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-промхім",
3.Приватного підприємства фірма "Кодак"

про
визнання договорів недійсними

за зустрічним позовом
Приватного підприємства фірма "Кодак"

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Кастелло-Київ-МЛ"

про
звернення стягнення на майно

в судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача:
Паламарчук О.С.-дов.від 20.08.2007.

від відповідачів:
1.Рогозна Г.М.-дов.ВСХ № 037199 від 06.06.2006., Мельник О.І.-дов. ВСХ № 037201 від 06.06.2006;
2.не з'явилися;
3.Сенектутов Д.М.-дов.від 21.08.2007.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 07.02.2007 відмовлено

ТОВ "Кастелло - Київ - МЛ" у задоволені первісного позову про визнання недійсними договорів № 7 від 13.06.2003 та від 22.12.2004 відмовлено.

Зустрічний позов ППФ "Кодак" задоволено.

Звернено стягнення на заставлене майно, визнано за ППФ "Кодак" право власності на нерухоме майно, а саме будівлі та споруди виробничого призначення, що знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Ірпінь, вул. Центральна, 113 та розташовані на земельній ділянці площею 0,3607 га і складаються з: адмінкорпус з добудовами ( літера "А") –площею 1283,8 м2 ; склад (літера "Б") –площею 212,9 м2 ; склад ( літера "ВЗ") - площею 25,3 м2 ; котельня (літера "В") - площею 69,8 м2; гараж (літера "Г") –площею 48,6 м2; навіс (літера "Д") - площею 90,09 м2 ; навіс (літера "Е") –площею 116,3 м2 ; огорожа та ворота (№4) –площею 246,2 м2.

Постановою Київського міжобласного  апеляційного господарського суду від 12.06.2007 рішення господарського суду Київської області від 07.02.2007 скасовано з прийняттям нового рішення, яким первісний позов ТОВ "Кастелло-Київ-МЛ" задоволено.

Визнано недійсними договір уступки вимоги № 7 від 13.06.2003 укладеного між АПІБ в особі філії "Жовтневе відділення Промінвестбанку в м.Києві" та ТОВ "Автопромхім", договір уступки вимог від 22.12.2004 укладеного між ТОВ "Автопромхім" та ППФ "Кодак".

Відмовлено ППФ "Кодак" у задоволенні зустрічного позову про звернення стягнення на заставлене майно та визнання за ППФ "Кодак" право власності на нерухоме майно, зокрема, будівлі та споруди виробничого призначення, що знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Ірпінь, вул. Центральна, 113, та адмінкорпус з добудовами (літера "А") - площею 1283,8 м2, склад ( літера "Б") - площею 212,9 м2; склад (літера "ВЗ") -  площею 25,3 м2,  котельня (літера "В") - площею 69,8 м2 ; гараж (літера "Г") - площею 48,6 м2; навіс (літера "Д") - площею 90,09 м2 ; навіс (літера "Е") - площею 116,3 м2; огорожа та ворота (№ 1-4) - площею 246,2м2.

Постанова апеляційного господарського суду  мотивована тим,  що відповідно до ст. 197 Цивільного кодексу  УРСР уступка вимоги кредитором іншій особі допускається, якщо вона не суперечить закону чи договору або коли вимога пов’язана із особою кредитора. В даному випадку уступка вимоги кредитора пов’язана з особою кредитора, зокрема,  предметом уступки вимоги за кредитним договору № 1 від 18.01.2002 та № 15 від 21.06.2002 був кредит, а кредитором виступала банківська установа, що суперечить Закону України „Про банки і банківську діяльність”. Будь-яке зобов’язання придбати право вимоги боргу за банківською операцією відповідно до законодавства України є банківським кредитом, а банківську діяльність можливо здійснювати тільки при наявності ліцензії. Згідно умов кредитних договорів від 18.01.2002 та від 21.06.2002 зміна та доповнення до кредитного договору вноситься за згодою сторін у письмовій формі. Одностороння уступка права вимоги  суперечить ст. 162 Цивільного кодексу УРСР. За таких умов, договір № 7 від 13.06.2003 між банком та ТОВ „Автопромхім” є недійсним згідно ст. 48 Цивільного кодексу УРСР.

Не погоджуючись з постановою апеляційної інстанції ППФ "Кодак" та  АКПІБ в особі філії "Жовтневе відділення Промінвестбанку в м. Києві" звернулися до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами і просять її скасувати, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 203, 205, 216, ст. 583 Цивільного кодексу України, ст. 1 Закону України "Про банки і банківську систему" , ст. 20 Закону України "Про заставу", ст.ст. 94, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить необхідним касаційні скарги задовольнити.

Господарським судом встановлено, що 18.01.2002 АК “ПІБ” та ТОВ “Кастелло - Київ - МЛ” уклали кредитний договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 1, згідно якого позивач за первісним позовом отримав кредит в сумі 350 000 грн. для виробничих потреб, під 45% річних зі строком повернення коштів 20.01.2003.

21.06.2006 сторони уклали договір № 15 про відкриття відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого, позивач за первісним позовом отримав від банку 150 000 грн. для виробничих потреб під 35% річних зі строком повернення коштів до 20.01.2003.

31.01.2002  в забезпечення виконання позивачем за первісним позовом договірних зобов’язань, сторони уклали договір застави № 1 будівель та споруд.  Договір посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Стрельцовою І.М. за реєстровим номером № 244.

За умовами договору застави  позивач за первісним позовом, в забезпечення виконання грошових зобов’язань перед банком, передав у заставу будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: Київська область, Києво - Святошинський район, місто Ірпінь, вул. Центральна 113 та розташовані на земельній ділянці площею 0,3607 га.

Банк виконав договірні зобов’язання, надавши позивачу за первісним позовом кредитні кошти в сумі 500 000 грн. (п’ятсот тисяч гривень), що підтверджено позивачем за первісним  позовом.

Позивач за первісним позовом своїх зобов’язань не виконав, заборгованості за кредитом не погасив, відсотки та штрафні санкції не сплатив.

13.06.2003 АК "ПІБ" та ТОВ „Автопромхім” уклали договір № 7 уступки вимоги, за умовами якого банк уступив відповідачу 2 право вимоги за кредитним договором №1 від 18.01.2002 та кредитним договором  № 15 від 21.06.2002, укладеним між  банком та позивачем за первісним позовом та право за договором застави будівель та споруд № 1 від 31.01.2002.

22.12.2004 ТОВ "Автопромхім" та ППФ "Кодак" уклали договір уступки вимоги, який посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Стрельцовою І.М. та зареєстровано в реєстрі за  № 516.

Згідно умов вказаного договору до відповідача 3 перейшло право вимоги за кредитним договором № 1 від 18.01.2002 та кредитним договором № 15 від 21.06.2002, укладених між банком та позивачем за первісним позовом.

Відповідно до ст. 197 Цивільного кодексу УРСР уступка вимоги кредитором іншій особі допускається, якщо вона не суперечить закону чи договору або коли вимога не пов'язана з особою кредитора. При цьому, до набувача вимоги переходять права, що забезпечують виконання зобов'язання.

Аналогічні положення містяться і в Цивільному кодексі України, чинному на момент розгляду справи у суді.

У відповідності до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо така згода не передбачена договором або законом.

Згідно зі ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено господарським судом, за договорами уступки права вимоги №7 від 13.06.2003 та від 22.12.2004, банк передає ТОВ “Автопромхім”, а той ПП Фірма “Кодак” всі права первісного кредитора. Укладені між кредитором і позичальником договори кредиту і застави не містять жодних посилань на необхідність згоди боржника при уступці права вимоги кредитором.

Отже, заміна кредитора у зобов’язанні не впливає на права та обов’язки боржника і, таким чином, не потребує його згоди, якщо така згода не передбачена договором або законом. Посилання позивача на те, що про уступку вимоги йому стало відомо тільки після отримання повідомлення про виставлення майна на продаж не впливає на суть зобов’язання. Матеріалами справи підтверджено, що боржник був повідомлений про заміну кредитора.

Чинне  законодавство  не вимагає згоди боржника на уступку кредитором вимоги іншій особі.

Про уступку  вимоги кредитор зобов'язаний повідомити боржника і якщо він цього не зробив, то виконання зобов'язання первісному кредиторові  визнається  виконанням належному кредиторові. Боржник не заперечував, а судами не встановлено виконання боржником грошового зобов’язання перед кредиторами.

Уступка кредитором вимоги іншій особі є окремою угодою, яка відповідно до ст.202 Цивільного кодексу УРСР вчинена в простій письмовій формі.

Законодавство   зобов'язує   кредитора повідомити боржника про уступку вимоги  і  при  цьому  не  вимагає надіслання  останньому  угоди  між  первісним  кредитором та іншою особою про уступку вимоги.

Однак, якщо  новий  кредитор  звертається  з  претензією та позовом  до боржника,  він повинен подати докази про те,  що саме йому первісний кредитор уступив вимогу.  Таким доказом є  письмові угоди між ним та первісним кредитором про уступку вимоги, які досліджені судами. Тому посилання апеляційного суду на необхідність внесення змін до первісного договору у зв’язку із уступкою права вимоги та посилання на ст.162 Цивільного кодексу УРСР є помилковими.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновками апеляційного суду про невідповідність договору уступки вимоги № 7 від 13.06.2003 вимогам чинного законодавства та застосування ст.48 Цивільного кодексу УРСР. Також безпідставним є застосування ст.216 Цивільного кодексу України до договору уступки вимоги від 22.12.2004.

За ст. 1 Закону України “Про банки і банківську діяльність” банківський кредит -  будь-яке зобов’язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов’язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов’язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов’язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Спірними договорами не передбачено, а судами не встановлено уступку права вимоги сплати процентів та інших зборів з такої суми. Тому визначення спірних відносин як надання банківського кредиту є помилковим.

Крім цього, кваліфікуючи уступку права вимоги як виключну банківську операцію та вказуючи на необхідність банківської ліцензії відповідно до ст. 19 Закону України „Про банки та банківську діяльність” апеляційний суд не врахував вимоги ст. 47 Закону України „Про банки та банківську діяльність”, яка встановлює, що до виключно банківських відносяться операції, визначені пунктами 1-3 частини першої цієї  статті, здійснювати  які у сукупності  дозволяється  тільки  юридичним  особам,  які мають банківську  ліцензію. Інші юридичні особи мають право здійснювати операції, визначені пунктами 2-3 частини першої цієї статті, на підставі  ліцензії на здійснення окремих банківських операцій, а інші операції та угоди,  передбачені  цією  статтею,  вони  можуть здійснювати у порядку, визначеному законами України. Таким чином, уступка права вимоги не є виключною банківською операцією та може застосовуватися у порядку, передбаченому цивільним законодавством. З наведених підстав помилковим є ствердження, що уступка права вимоги грошової суми за договором пов’язана із особою кредитора.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що Київським міжобласним  апеляційним господарським судом дана неправильна юридична оцінка обставинам справи, тому постанова не відповідає  чинному законодавству України та обставинам справи і підлягає скасуванню, а рішення як законне та обґрунтоване, залишенню без змін.

На підставі  викладеного, керуючись ст. 1115, ст. 1119 - ст.11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційні скарги задовольнити.

Постанову від 12.06.2007 Київського міжобласного апеляційного господарського суду  зі  справи № 207/17-05 скасувати.

Рішення від 07.02.2007 господарського суду Київської області з даної справи залишити без змін.

Доручити господарському суду Київської області видати відповідні накази з урахуванням ст.122 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий                                                                  В.С.Божок

Судді                                                                               Т.Ф.Костенко

Г.П. Коробенко