ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2007 р.
№ 25/238

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Кравчука Г.А.,

суддів:
Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю “Димитроввантажтранс”

на постанову
Донецького апеляційного господарського суду від 06.02.2007 р.

у справі
№ 25/238

господарського суду
Донецької області

за позовом
Державного підприємства “Донецька залізниця”

до
Товариства з обмеженою відповідальністю “Димитроввантажтранс”

про
стягнення 1 067,00 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача:
— не з’явились;

відповідача:
— не з’явились;

В С Т А Н О В И В:

У липні 2006 р. Державне підприємство “Донецька залізниця” (далі –Залізниця) звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою, у якій просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Димитроввантажтранс” (далі –Товариство) штраф за невиконання плану вантажоперевезень у березні 2006 р. у розмірі 1 067,00 грн.

Позовні вимоги Залізниця обґрунтовувала тим, що Товариство у березні 2006 р. не виконало план перевезення вантажів у другій декаді місяця, у зв’язку з чим у відповідності до Статуту залізниць України та Правил планування перевезення вантажів має сплатити штраф.

Рішенням господарського суду Донецької області від 21.11.2006 р. (суддя Бойко І.А.) позовні вимоги Залізниці задоволено частково на суму у розмірі 1 038,00 грн., а у задоволенні іншої частини позовних вимог на суму у розмірі 29,00 грн. відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 06.02.2007 р. (колегія суддів: Шевкова Т.А., Дзюба О.М., Стойка) рішення господарського суду Донецької області від 21.11.2006 р. залишено без змін.

Вказані судові акти прийняті з мотивів, наведених у позовній заяві Залізниці з зазначенням про те, що сума штрафу у розмірі 29,00 грн. була визнана Товариством у відповіді на претензію Залізниці, у якій надано згоду на її списання з його рахунку.

Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить постанову Донецького апеляційного господарського суду від 06.02.2007 р. і рішення господарського суду Донецької області від 21.11.2006 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Залізниці. Вимоги, викладені у касаційній скарзі, Товариство обґрунтовує тим, що судові акти, які оскаржуються, не відповідають нормам Правил планування перевезень вантажів та Статуту залізниць України, оскільки останніми передбачена відповідальність за невиконання плану перевезень вантажів за результатами місяця, а не декади.

Залізниця скористалась правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та надіслала до Вищого господарського суду України відзив на касаційну скаргу Товариства, у якому зазначає, що рішення та постанова, які оскаржуються, прийняті у відповідності зі Статутом залізниць України та Правилами планування перевезень вантажів, а доводи Товариства, наведені у касаційній скарзі, є необґрунтованими.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Товариства не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Ст. 10 Закону України “Про залізничний транспорт” встановлює, що розрахунки відправників і одержувачів вантажу, вантажобагажу і пошти з підприємствами залізничного транспорту загального користування за перевезення, додаткові збори за вантажні операції і користування рухомим складом, а також за штрафи, пеню, неустойки здійснюються в порядку, передбаченому Статутом залізниць України, іншими актами законодавства України та міжнародними договорами.

Частини третя та четверта ст. 307 ГК України передбачають право вантажовідправника та перевізника у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів укладення довгострокового договору, за яким перевізник зобов’язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник –подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Порядок укладання довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень.

Частина п’ята статті 307 ГК України визначає, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб’єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов’язань.

Згідно п. 105 Статуту залізниць України залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

П. 106 Статуту залізниць України встановлює розміри штрафу за незабезпечення залізницею подачі вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень та за невикористання вантажовідправником поданих вагонів і контейнерів чи відмову від вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а також за незабезпечення завантаження маршруту, за надолуження невиконання плану попереднього місяця та за невиконання плану перевезень по залізницях призначення.

П. 5 Статуту залізниць України передбачає, що на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує Правила перевезення вантажів та інші нормативні документи. Нормативні документи, що визначають, зокрема, порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту є обов’язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 № 873 затверджені Правила планування перевезень вантажів, які визначають порядок планування перевезень вантажів залізницями в усіх видах сполучень, а також обліку виконання планів та у яких зазначено, що перевезення вантажів залізницями здійснюється на підставі договорів про організацію перевезень за місячними планами, за пред’явленням, за окремими замовленнями відправників (вантажовласників або за їх дорученням –експедиторських організацій).

П. 2.2 Правил планування перевезень вантажів передбачає, що згідно з договором про організацію перевезень не пізніше 12 днів до початку наступного місяця відправник надає залізниці відправлення місячне замовлення на перевезення вантажів, оформлене на відповідних бланках. Замовлення оформляється окремо для кожної номенклатури вантажу для кожної станції відправлення із зазначенням залізниць, станцій призначення та вантажоодержувачів.

На підставі  узгодженого залізницею місячного плану перевезень відправник за два дні до початку декади подає начальнику станції декадну заявку з розподілом подачі вагонів на кожний день. (п. 2.6 Правил планування перевезень вантажів).

Розділ 6 Правил планування перевезень вантажів встановлює порядок обліку виконання плану, який здійснюється в обліковій картці за кожним планом, а також за пред’явленням, та за замовленням про надолуження недовантаження за попередній місяць. На підставі цього обліку визначаються розміри матеріальної відповідальності сторін за невиконання плану. Результати виконання плану перевезення вантажів визначаються за декаду.

Згідно пункту 6.10 Правил планування перевезень вантажів штраф за невиконання місячних планів і додаткових замовлень на перевезення вантажів нараховується на залізницю і відправника по закінченні кожної декади, сальдова сума штрафу визначається по закінченню місяця.

Тобто, даною правовою нормою визначено, що штраф за невиконання місячних планів нараховується як на залізницю, так і на відправника по закінченню кожної декади, а по закінченню місяця визначається сальдова сума штрафу.

Звільнення вантажовідправника  від відповідальності за невиконання плану перевезень у другій декаді у разі надолуження недовантаження у третій декаді Статутом залізниць та Правилами планування не передбачено.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено та з матеріалів справи вбачається, що:

– 16.05.2005 р. між Залізницею та Товариством (Вантажовідправник) було укладено договір № 322 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги (далі –Договір № 322);

– п. п. 2.1 та 2.2 Договору № 322 передбачають, що Вантажовідправник зобов’язується пред’являти Залізниці у визначені терміни місячні плани перевезень, заявки на подачу вагонів (контейнерів) та здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються їм або прибувають на його адресу, а Залізниця зобов’язується приймати до перевезення вантажі Вантажовідправника, для чого подавати під навантаження вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами і заявками Вантажовідправника та надавати Вантажовідправнику додаткові послуги, пов’язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатку до цього договору;

– на виконання умов Договору № 322 на підставі поданих заявок Товариства на перевезення у березні 2006 р. 5 000 тонн вантажу у 75-ти вагонах, зроблених у відповідності до п. п. 17 та 18 Статуту залізниць України, Залізниця затвердила план перевезень № 3025 та прийняла його до виконання;

– виконання перевезень обліковувалось Залізницею в обліковій картці, згідно даних якої Товариство повинно було почати завантаження з 18.03.2006 р. і до кінця другої декади відправити 16 вагонів, що становить 1 067 тонн вантажу, але фактично Товариство не завантажило та не перевезло жодної тонни вантажу;

– у зв’язку з наведеним Залізниця, з урахуванням положень Статуту залізниць України та Правил планування перевезень вантажів, нарахувала Товариству штраф на загальну суму 1 067,00 грн.;

– сума штрафу у розмірі 29,00 грн. була визнана Товариством у відповіді на претензію Залізниці, у якій, крім того, Товариство дало згоду на списання вказаної суми з його особового рахунку.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України постанова Донецького апеляційного господарського суду від 06.02.2007 р. ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги Товариства не спростовують висновку апеляційного господарського суду, у зв’язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Димитроввантажтранс” залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 06.02.2007 р. у справі № 25/238 господарського суду Донецької області –без змін.

Головуючий суддя                                                   Г.А. Кравчук

Суддя                                                                      Г.М. Мачульський

Суддя                                                                      В.І. Шаргало