КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

24.05.07 р.          № 25/694-А

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Губенко Н.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Ішутко С.Ю. – пров. спеціаліст-юрисконсульт (дов. №25-17/455 від 07.08.2006);

Ромащенко В.А. – начальник відділу (дов. № 25-17/267 від 03.04.2007);

від відповідачів - 1. Дяк Ю.М. – юрисконсульт (дов. №14.02/15 від 10.04.2007);

2. Слюсар В.В. – представник (дов. б/н від 02.03.2007);

3. повідомлений, але не з’явився;

4. повідомлений, але не з’явився;

від третіх осіб - 1. Романов Д.Ю. – гол. державний податковий інспектор (дов. № 909/9/10-209 від 30.01.2007);

2. Тетерятник О.В. – гол. спеціаліст (дов. № 77 від 26.01.2007),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного контрольно-ревізійного управління України

на постанову Господарського суду м.Києва від 27.12.2006

у справі № 25/694-А

за позовом                               Головного контрольно-ревізійного управління України

до                                                   1. Міністерства охорони здоров’я України

2. Державного підприємства „Державний фармакологічний центр” Міністерства охорони здоров’я України

3. Державного підприємства „Український інформаційно-обчислювальний центр” Міністерства охорони здоров’я України

4. Управління адміністративних будинків Міністерства охорони здоров’я України

треті особи позивача                1. Державна податкова інспекція у Печерському районі м. Києва

Фонд державного майна України

про                                                  стягнення до бюджету орендної плати та штрафних санкцій

За клопотанням сторін розгляд апеляційної скарги продовжено на підставі ст. 102 КАС України.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду м. Києва від 27.12.2006 у справі №25/694-А позов Головного контрольно-ревізійного управління України до Міністерства охорони здоров’я України, Державного підприємства „Державний фармакологічний центр” Міністерства охорони здоров’я України та Державного підприємства „Український інформаційно-обчислювальний центр” Міністерства охорони здоров’я України про стягнення до бюджету орендної плати та штрафних санкцій задоволено частково. За постановою зобов’язано Міністерство охорони здоров’я України привести договір оренди нежилого приміщення № 1 від 02.09.1998, укладений з Державним підприємством „Державний фармакологічний центр” МОЗ України у відповідність до чинного законодавства, а саме: внести зміни до п. 2.1 щодо визначення розміру орендної плати на рівні 10% від експертної оцінки вартості майна; зобов’язано Міністерство охорони здоров’я України привести договір оренди нежилого приміщення, укладений з Державним підприємством „Український інформаційно-обчислювальний центр” МОЗ України, у відповідність до чинного законодавства, а саме: внести зміни до п. 3.2 щодо визначення розміру орендної плати на рівні 10% від експертної оцінки вартості майна; в іншій частині в позові відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що: позивачем у період з 10.03.2006 по 19.04.2006 було проведено ревізію окремих питань фінансової та господарської діяльності відповідача-1 за період з 01.04.2004 по 01.03.2006, за результатами якої складено акт № 04-21/4 від 19.04.2006; в акті зазначено про порушення відповідачем-1 ст. 19 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” та п. 8 Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786; постановою Кабінету Міністрів України від 19.01.2000 № 75 було внесено зміни до додатку № 2 Методики та встановлено орендну ставку за використання нерухомого майна для розміщення офісів резидентів України у розмірі 10% від вартості нерухомого майна, встановленої експертним шляхом; таким чином, з 19.01.2000 змінився порядок визначення розміру орендної плати за оренду державного майна, а саме: замість 5% від вартості майна, встановлено 10% такої вартості; однак сторонами договору № 1 від 02.09.1998 та договору оренди, укладеного з відповідачем-3, не вносилися зміни до договорів в частині зміни розміру орендної плати у зв’язку із зміною орендної ставки; враховуючи викладене, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині зобов’язання відповідача-1 привести договори оренди вільних приміщень, укладених з відповідачем-2 та відповідачем-3 у відповідність до чинного законодавства, є обґрунтованими та підлягають задоволенню; місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача-2 в дохід Державного бюджету України 15 212,76 грн. пені не підлягають задоволенню, оскільки Закон України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” не надає контрольно-ревізійним органам права нараховувати та стягувати неустойку (штраф, пеню) за виявлені ревізіями порушення договірних зобов’язань, крім того, договором № 1 від 02.09.1998 також не визначено можливість сплати пені за порушення термінів сплати орендних платежів на користь інших осіб, крім орендодавця; місцевий господарський суд також встановив, що порушення відповідачем-2 термінів здійснення орендної плати відбувалося з причин несвоєчасного надання відповідачем-1 рахунків на таку сплату, цей факт визнається і позивачем, про що зазначається в акті ревізії; позовні вимоги в частині стягнення з відповідача-3 в дохід Державного бюджету України 5 991,70 грн. пені також не підлягають задоволенню, оскільки надані відповідачем 3 документи, а саме: лист № 57 від 01.12.2006 та платіжне доручення № 815 від 06.11.2006 підтверджують перерахування ним пені у розмірі 5 991,70 грн. відповідачу-1; позовні вимоги про стягнення з відповідача-2 в дохід Державного бюджету України недоотриманої орендної плати в розмірі 302 458,05 грн. місцевим господарським судом визнані необґрунтованими з огляду на те, що відповідно до ст. 10 Закону України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” Головному контрольно-ревізійному управлінню України надається право у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, одержані підконтрольними установами за незаконними угодами, без встановлених законом підстав та з порушенням чинного законодавства, проте, згідно з актом ревізії № 04-21/4 від 19.04.2006 стосовно укладених договорів не виявлено одержання відповідачем-1 коштів без встановлених законом підстав чи з порушенням чинного законодавства.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Господарського суду м. Києва від 27.12.2006 у справі № 25/694-А з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та прийняту нову постанову, якою позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, висновок місцевого господарського суду, що органам ДКРС не надано права нараховувати та стягувати неустойку (штраф, пеню) та недоотриману орендну плату за виявлені ревізіями порушення договірних зобов’язань суперечить ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України, ст. 2, п.п. 7, 10 ст. 10 Закону України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні”, ст. 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” та Додатку № 8 до Закону України „Про державний бюджет України на 2004-2006 рік”.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, проте, суд в порушення даної норми прийняв рішення буз урахування норм матеріального права, які підтверджують законність вимог позивача, з огляду на дані обставини рішення підлягає скасуванню.

Відповідач-2, скориставшись правом, наданим ст. 191 КАС України подав заперечення на апеляційну скаргу.

В запереченні на апеляційну скаргу відповідач-2 не погоджується з твердженнями позивача, оскільки вважає, що норми законодавства, на які посилається позивач, визначають його правовий статус, однак, позивач відповідно до ч. 5 ст. 187 КАС України не підтверджує в чому полягає неправильність чи неповнота застосування норм права.

Інші особи, які беруть участь у справі, правом, передбаченим ст. 191 КАС України, не скористались, свої заперечення на апеляційну скаргу не подали.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін та третіх осіб, колегія суддів встановила наступне.

04.10.2006 Головне контрольно-ревізійне управління України (далі позивач) звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Міністерства охорони здоров’я України (далі відповідач-1), Державного підприємства „Державний фармакологічний центр” Міністерства охорони здоров’я України (далі відповідач-2), Державного підприємства „Український інформаційно-обчислювальний центр” Міністерства охорони здоров’я України (далі відповідач-3), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна податкова інспекція у Печерському районі м. Києва (далі третя особа-1) та Фонд державного майна України (далі третя особа-2) про зобов’язання привести договори оренди у відповідність до чинного законодавства, стягнення до бюджету орендної плати та штрафних санкцій.

Постановою Господарського суду м. Києва від 27.12.2006 у справі № 25/694-А позов задоволено частково. За постановою зобов’язано відповідача-1 привести договір оренди нежилого приміщення № 1 від 02.09.1998, укладений з відповідачем-2, у відповідність до чинного законодавства, а саме: внести зміни до п. 2.1 щодо визначення розміру орендної плати на рівні 10% від експертної оцінки вартості майна; зобов’язано відповідача-1 привести договір оренди нежилого приміщення, укладений з відповідачем-3, у відповідність до чинного законодавства, а саме: внести зміни до п. 3.2 щодо визначення розміру орендної плати на рівні 10% від експертної оцінки вартості майна; в іншій частині в позові відмовлено.

Апеляційний господарський суд вважає, що оскаржувана постанова підлягає зміні на підставі п. 1 ст. 201 Кодексу адміністративного судочинства України з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою звернення позивача до суду з позов стало виявлення під час проведення ревізії окремих питань фінансової та господарської діяльності відповідача-1 факту недотримання останнім вимог чинного законодавства щодо надання в оренду стороннім організаціям вільних приміщень, зокрема, допущення порушень як в частині укладення договорів, так і в частині своєчасності проведення розрахунків та відображення їх в бухгалтерському обліку, а саме: за договором оренди нежилого приміщення № 1 від 02.09.1998, укладений з відповідачем-2 та договором оренди нежилого приміщення, укладеного з відповідачем-3.

Так, позивач зазначає, що внаслідок застосування заниженої ставки орендної плати, а також несвоєчасної сплати орендної плати та незастосування штрафних санкцій за вищевказаними договорами, відповідач-1 недоотримав 323 662,51 грн. і відповідно не забезпечив сплату до державного бюджету відрахувань, передбачених нормами чинного законодавства.

Першочерговою вимогою позивача була вимога про зобов’язання відповідача-1 привести договір оренди нежилих приміщень № 1 від 02.09.1998, укладений з відповідачем-2, та договір оренди нежилих приміщень, укладений з відповідачем-3, у відповідність до чинного законодавства.

Апеляційний господарський погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовна вимога про зобов’язання привести зазначені договори оренди у відповідність до чинного законодавства є обґрунтованою та підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” річна орендна плата за користування цілісним майновим комплексом підприємства, його структурним підрозділом не може перевищувати десяти відсотків вартості орендованого майна.

Методика розрахунку та порядок використання орендної плати визначається для об’єктів, що перебувають у державній власності – Кабінетом Міністрів України (постанова № 786 від 04.10.1995 з подальшими змінами та доповненнями).

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.01.2000 № 75 було внесено зміни до додатку № 2 Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна та встановлено орендну ставку за використання нерухомого майна для розміщення офісів резидентів України у розмірі 10% від вартості нерухомого майна, встановленої експертним шляхом.

Відповідно до договору № 1 оренди нежилого приміщення від 02.09.1998, укладеного між Управлінням адміністративними будинками МОЗ України, за договором орендодавець, та Фармакологічним комітетом МОЗ України (відповідно до наказів Міністерства охорони здоров’я України від 26.03.1999 № 69 та від 15.02.2000 № 23 реорганізовано Фармакологічний комітет МОЗ України шляхом його перетворення в Державне підприємство „Державний фармакологічний центр” МОЗ України), за договором орендар, орендодавець передав, а орендар прийняв в користування нежиле приміщення площею 363,0 кв.м., яке знаходиться на балансі Управління адміністративними будинками МОЗ України; приміщення знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 7 і надається для використання під офіс.

Пунктами 2.1, 2.3 договору № 1 встановлено, що розмір орендної плати за орендоване приміщення встановлюється на рівні 5% від експертної оцінки вартості майна і становить 6 851,41 грн. за липень місяць; розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається орендодавцем шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць і доводиться до орендаря.

01.10.2000 сторони, керуючись п. 2 ст. 21 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, постановою Кабінету Міністрів України від 19.01.2000 № 75, уклали додаткову угоду до договору оренди № 1 від 02.09.1998, відповідно до якої п. 2.1 було викладено в наступній редакції: розмір орендної плати за орендоване приміщення встановлюється на рівні 10% від експертної оцінки вартості майна і становить 11 676,34 грн., крім того ПДВ 2 335,27 грн., всього до сплати за вересень 2000 року - 14 011,61 грн. У пункті 5 додаткової угоди сторони визначили, що ця угода діє з 01.10.2000 до 02.11.2001.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують погодження сторонами розміру орендної плати, яка б відповідала встановленому законодавством розміру, після закінчення строку дії додаткової угоди від 01.10.2000, а також відсутні заперечення відповідача-2 з документальним обґрунтуванням з приводу неможливості застосування по відношенню до нього орендної плати на рівні 10% від експертної оцінки вартості майна, висновок місцевого господарського суду про необхідність приведення договору у відповідність до чинного законодавства, а саме: внести зміни до п. 2.1 щодо визначення розміру орендної плати на рівні 10% від експертної оцінки вартості майна є таким, що відповідає обставинами справи та ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Стосовно договору оренди нежилого приміщення, укладеного між Управлінням адміністративними будинками МОЗ України та Українським центром інформаційних технологій та національного реєстру МОЗ України (наказом Міністерства охорони здоров’я України перетворено на Державне підприємство „Український інформаційно-обчислювальний центр” МОЗ України), предметом якого є передання в строкове платне користування нежилого приміщення площею 179,88 кв.м., яке знаходиться на балансі Управління адміністративними будинками МОЗ України, необхідно зазначити, що відповідач-3 відповідно до ст. 71 КАС України не надав заперечень з нормативним та документальним обґрунтуванням, в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують погодження сторонами розміру орендної плати, яка б відповідала встановленому законодавством розміру, тому апеляційний господарський суд підтримує висновок місцевого господарського суду про необхідність приведення договору у відповідність до чинного законодавства, а саме: внести зміни до п. 3.2 договору щодо визначення розміру орендної плати на рівні 10% від експертної оцінки вартості майна.

Враховуючи, що орендодавцем за вищевказаними договорами виступало Управління адміністративними будинками МОЗ України, при вирішенні питання про задоволення позовних вимог в частині приведення договорів оренди у відповідність до чинного законодавства, необхідно було встановити чи ліквідована юридична особа, яка була стороною за договорами оренди – Управління адміністративними будинками МОЗ України.

Згідно із ст. 59 Господарського кодексу України, ст. 111 Цивільного кодексу України юридична особа є ліквідованою з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції може дослідити нові докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 196 КАС України апеляційний розгляд здійснюється колегією суддів у складі трьох суддів за правилами розгляду справи судом першої інстанції з урахуванням особливостей, встановлених цією главою.

З метою з’ясування чи внесений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України запис про припинення Управління адміністративними будинками МОЗ України апеляційний господарський суд звернувся з запитами до Головного міжрегіонального управління статистики у м. Києві та до Головного управління статистики у м. Києві.

Також ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2007 та від 05.04.2007 у справі № 25/694-А було зобов’язано: позивача – письмово обґрунтувати та надати відповідні докази, підтверджуючі підстави звернення з позовом до Міністерства охорони здоров’я України як до належного відповідача у даній справі; відповідача 1 – документальне підтвердження правового статусу Управління адмінбудинками МОЗ України (Положення (Статут) про Управління адмінбудинками МОЗ України; довідку з ЄДРПОУ); докази ліквідації Управління адмінбудинками МОЗ України та довідку із статуправління про виключення Управління адмінбудинками МОЗ України з ЄДРПОУ; акт приймання-передачі від 01.03.2004 № 5, за яким були передані, зокрема, будинки № 1, 2 по вул. Грушевського, 7 на баланс МОЗ України від Управління адмінбудинками МОЗ України: докази, підтверджуючі належність майна, яке є об’єктом за договором оренди № 1 від 02.09.1998, укладеним між Управлінням адмінбудинками МОЗ України та Фармакологічним комітетом МОЗ України, та договором оренди б/н, укладеним між Управлінням адмінбудинками МОЗ України та Українським центром інформаційних технологій та національного реєстру, на праві повного господарського відання (оперативного управління) МОЗ України.

На запит суду Головне міжрегіональне управлінням статистики у м. Києві довідкою від 26.04.2007 № 2/1-7/728 та Головне управління статистики у м. Києві довідкою від 26.04.2007 № 13-24/7 повідомили, що станом на 01.04.2007 та на 26.04.2007 Управління адміністративних будинків МОЗ України значиться в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України.

На виконання вимог ухвал апеляційного господарського суду позивач та відповідач-1 надали: Положення про Управління адміністративними будинками МОЗ України; наказ МОЗ України від 28.01.2004 № 46 про ліквідацію Управління адміністративними будинками МОЗ України.

Проте подані сторонами документи не підтверджують ліквідацію Управління адміністративними будинками МОЗ України з огляду на наступне:

- відповідно до пункту 3 Положення про Управління адміністративними будинками МОЗ України Управління адміністративними будинками МОЗ України є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий рахунок у банку, має власну печатку та штамп;

- наказом Міністерства охорони здоров’я України від 28.01.2004 № 46 ліквідовано Управління адміністративними будинками МОЗ України (п. 1); зобов’язано ліквідаційну комісію до 15.04.2004 провести у встановленому законодавством порядку заходи по ліквідації Управління, зокрема, повідомити про ліквідацію Управління органи статистики та отримати довідку статистики про виключення Управління із державного реєстру підприємств, організацій, установ (підпункт 4.10).

- в матеріалах справи відсутні докази внесення до державного реєстру запису про припинення діяльності Управління адміністративними будинками МОЗ України, а отже останнє не є ліквідованим і не позбавляється статусу юридичної особи.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 21 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” встановлено, що розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін.

Враховуючи, що сторонами та третіми особами не було надано доказів ліквідації Управління адміністративними будинками МОЗ України – довідки із статуправління про виключення Управління адміністративними будинками МОЗ України з ЄДРПОУ, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про необхідність приведення договорів оренди у відповідність до чинного законодавства можуть бути заявлені виключно до Управління адміністративними будинками МОЗ України як до юридичної особи за законодавством України, яка є стороною за спірними договорами оренди. Також необхідно зазначити, що відповідно до ст. 71 КАС України позивач письмово (з наданням належних доказів) не обґрунтував чому саме він вважає, що позовна вимога про приведення договорів оренди у відповідність до чинного законодавства має бути звернена саме до Міністерства охорони здоров’я України.

З огляду на викладені обставини, апеляційний господарський суд керуючись ч. ч. 1, 3 ст. 52, ч. 1 ст. 196 КАС України залучив в якості відповідача-4 Управління адміністративними будинками МОЗ України та зобов’язав останнього надати довідку із статуправління про виключення Управління з ЄДРПОУ або про його знаходження в ЄДРПОУ на час прийняття постанови та на час розгляду справи в апеляційному провадженні, а також заперечення на апеляційну скаргу, у зв’язку із чим розгляд справи було відкладено (ухвала від 12.04.2007)

Однак Управління адміністративними будинками МОЗ України повноважного представника в судове засідання не направило, витребувані документи не надало, хоча як вбачається із повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвала апеляційного господарського суду від 12.04.2007 була вручена Управлінню адміністративними будинками МОЗ України 16.04.2007 відповідно до вимог Правил надання послуг поштового зв’язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 № 1155.

Таким чином, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що оскільки Міністерство охорони здоров’я не є стороною за спірними договорами оренди та не може відповідно до законодавства бути зобов’язане привести їх у відповідність до чинного законодавства, постанова в цій частині заявлених позовних вимог підлягає зміні, а саме: в пунктах 2, 3 резолютивної частини оскаржуваної постанови замінити Міністерство охорони здоров’я України на Управління адміністративними будинками МОЗ України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив суд також стягнути з відповідача-2 в дохід державного бюджету недоотриману орендну плату в розмірі 302 458,05 грн. та штрафні санкції в розмірі 15 212,76 грн.; стягнути з відповідача-3 в дохід державного бюджету штрафні санкції в розмірі 5 991,70 грн. В цій частині позовних вимог позивачу було відмовлено.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду, що підстави для задоволення зазначених позовних вимог відсутні, а твердження, викладені позивачем в апеляційній скарзі, не доводять протилежного, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 188 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду; якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Оскільки позивач просив суд зобов’язати відповідача вчинити певні дії, а саме  –зобов’язати внести зміни до спірних договорів  щодо визначення розміру орендної плати на рівні 10% від експертної оцінки вартості майна, то відповідні зміни будуть вважатися внесеними лише з моменту виконання сторонами рішення у даній справі шляхом складання та підписання сторонами угоди про зміну умов договору (ст. 654 Цивільного кодексу України), тому позовні вимоги про стягнення недоотриманої орендної плати в розмірі 302 458,05 грн. за період, за який сторонами не були внесені зміни щодо розміру орендної плати на рівні 10% від експертної оцінки вартості майна, задоволенню не підлягають.

Також апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій – пені в розмірі 15 212,76 грн. за порушення термінів сплати орендних платежів за договором оренди нежилих приміщень № 1 від 02.09.1998 не можуть бути задоволені, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Закон України „Про контрольно-ревізійну службу в Україні” визначає статус державної контрольно-ревізійної служби в Україні, її функції та правові основи діяльності. Так, ст. 10 цього Закону не надає контрольно-ревізійним органам права нараховувати та стягувати неустойку (штраф, пеню) за виявлені ревізіями порушення договірних зобов’язань. Договором № 1 від 02.09.1998 також не визначено можливість сплати пені за порушення термінів сплати орендних платежів на користь інших осіб, крім орендодавця.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача-3 пені в розмірі 5 991,70 грн. відповідно до п. 3.7 договору оренди нежилих приміщень, укладеного між Управлінням адміністративними будинками МОЗ України та Державним підприємством „Український інформаційно-обчислювальний центр” МОЗ України, апеляційний господарський суд підтримує висновок місцевого господарського суду, що дана позовна вимога не може бути задоволена з огляду на вищевстановлене та враховуючи і той факт, що в матеріалах справи наявні докази сплати відповідачем-3 пені в розмірі 5 991,70 грн. на користь Міністерства охорони здоров’я України (платіжне доручення № 815 від 06.11.2006).

З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова Господарського суду м. Києва підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 195, 198, 201, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Постанову Господарського суду м. Києва від 27.12.2006 у справі №25/694-А змінити, виклавши її резолютивну частину в наступній редакції:

„Позов задовольнити частково.

Зобов’язати Управління адміністративними будинками МОЗ України привести договір оренди нежилого приміщення № 1 від 02.09.1998, укладений з Державним підприємством „Державний фармакологічний центр” МОЗ України, у відповідність до чинного законодавства, а саме: внести зміни до п. 2.1 щодо визначення розміру орендної плати на рівні 10% від експертної оцінки вартості майна.

Зобов’язати Управління адміністративними будинками МОЗ України привести договір оренди нежилого приміщення, укладений з Державним підприємством „Український інформаційно-обчислювальний центр” МОЗ України, у відповідність до чинного законодавства, а саме: внести зміни до п. 3.2 щодо визначення розміру орендної плати на рівні 10% від експертної оцінки вартості майна.

В іншій частині позову відмовити.”

2. Постанова Київського апеляційного господарського суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку передбаченому ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

3. Матеріали справи № 25/694-А повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді