ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

24 липня 2007 р.
№ 9/244

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Тернопільського обласного центру зайнятості, м. Тернопіль,

на рішення господарського суду міста Києва від 11.12.2006

та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2007

зі справи № 9/244

за позовом Тернопільського обласного центру зайнятості (далі –Центр зайнятості)

до Української державної корпорації по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт "Укрмонтажспецбуд", м. Київ,

про  стягнення 299 120 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.12.2006, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2007, Центру зайнятості відмовлено в задоволені позову про стягнення 299 120 грн.

Центр зайнятості 20.06.2007 (згідно з поштовою відміткою на конверті) подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу від 16.06.2007 № ОЦ-14/2126-08-8, в якій просить судові рішення зі справи скасувати повністю та прийняте нове рішення про стягнення на користь позивача збитків у сумі 247 802,40 грн.

За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на те, що до скарги на порушення вимог частини четвертої статті 111 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) не додано доказів сплати державного мита у встановленому розмірі.

Відповідно до частини першої статті 46 ГПК України державне мито сплачується чи стягується в доход державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України. Порядок і розмір сплати державного мита в Україні встановлено Декретом Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 № 7-93 "Про державне мито" (далі –Декрет).

Підпунктом "а" пункту 2 статті 3 Декрету ставку державного мита з позовних заяв майнового характеру встановлено в розмірі 1% ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з підпунктом "г" пункту 2 статті 3 Декрету розмір ставки державного мита з касаційних скарг на рішення та постанови складає 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви, для розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового характеру –50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Отже, оспорюючи в повному обсязі судові рішення про відмову в стягненні 299 120 грн. (розмір суми до стягнення у встановленому порядку не змінювався), Центр зайнятості мав сплатити державне мито в сумі 1495,60 грн., тоді як ним за доданим до касаційної скарги платіжним дорученням від 19.06.2007 № 1924 сплачено лише 1 239,01 грн.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі.

Сплачене Центром зайнятості з касаційної скарги державне мито в сумі 1 239,01 грн. підлягає поверненню з державного бюджету відповідно до пункту 2 частини першої статті 8  Декрету.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 45, 46, пунктом 4 частини першої статті 1113 ГПК України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу на рішення господарського суду міста Києва від 11.12.2006 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2007 зі справи № 9/244 до розгляду не приймати та повернути Тернопільському обласному центру зайнятості.

2. Повернути Тернопільському обласному центру зайнятості державне мито в сумі 1 239,01 грн. Видачу відповідної довідки доручити господарському суду міста Києва.

Суддя               В.Селіваненко

Суддя                І.Бенедисюк

Суддя                                                                                                Б.Львов