ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.07.07 р.                                                                               Справа № 35/338

Суддя господарського суду Донецької області  Донець О.Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Державного обласного комунального підприємства „Донецькоблводоканал”, м.Донецьк

до відповідача: Дочірнього підприємства „Житлово–експлуатаційне управління „Орікс” Закритого акціонерного товариства „Мисль”, м.Слов”янськ

про стягнення 42471,51 грн.

за участю представників:

від позивача:     Щербачук Я.І. -  за довіреністю

від відповідача: Самохіна В.В.- за довіреністю

СУТЬ СПОРУ:

У вересні 2006 р. до господарського суду Донецької області звернулось Державне обласне комунальне підприємство „Донецькоблводоканал”, м.Донецьк, із позовом до Дочірнього підприємства „Житлово–експлуатаційне управління „Орікс” Закритого акціонерного товариства „Мисль”, м.Слов”янськ,   про стягнення  42471,51 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на договір від 01.01.03р.,  рахунок № 962 за грудень 2003р.,  акти від 22.12.03р., 25.12.03р., на невиконання відповідачем умов договору.

Відповідач   позовні вимоги не  визнавав, посилаючись на їх необгрунтованість.

Рішенням господарського суду Донецької області від 22.11.06 р. позов задоволено повністю.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 06.02.07 р. зазначене рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.04.07 р. вищезазначені рішення та постанова скасовані, справу направлено до господарського суду Донецької області на новий розгляд.

У даній постанові зазначено, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою приписи п.п. 4.2, 5.4 укладеного сторонами договору, що висновки судів щодо підставності застосування позивачем Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених Наказом Державного комітету України №65 від 01.07.94р. (далі – Правила), є помилковими, оскільки  з матеріалів справи не вбачається, що відповідач є користувачем внутрішньобудинковими мережами водопостачання та водовідведення для власних потреб як споживач, тобто абонентом позивача в розумінні Правил.

У постанові Вищого господарського суду України від 25.04.07 р. також зазначено, що поза увагою  та без належної оцінки судів попередніх інстанцій залишився і той факт, що вода з-під сальника засувки попадала на земляну підлогу підвалу і комунальна каналізація не була задіяна, що свідчить про неправомірність пред’явленого позивачем розрахунку за користування стоками в сумі 9811,90 грн. Як зазначено у постанові, не враховано судами і те, що п. 9.6 Правил взагалі не передбачає порядок розрахунку плати за користування стоками.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 23.05.07 р. справу № 35/338 прийнято до провадження.

Під час нового розгляду справи позивач наполягав на задоволенні позовних вимог.

У поясненнях № 14-03/1628 від 18.07.07 р. позивач зазначив, що відповідач є абонентом позивача, посилаючись на п.1.3 Правил та стверджуючи, що відповідач використовує питну воду для виконання своїх господарських функцій.

Відповідач позов визнав частково – в сумі 21,90 грн. Решту позовних вимог відповідач не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість та на висновки, викладені у постанові Вищого господарського суду України від 25.04.07 р. по справі № 35/338, надав суду копії листів ЗАТ “ Київське ЦКБ арматуробудівництва” та Донецької національної  академії будівництва та архітектури, клопотав про призначення судової експертизи з визначення обсягу витоку води.

Клопотання відповідача про призначення судової експертизи суд залишив без задоволення.

В засіданні суду 12.07.07р. оголошена перерва до 20.07.07 р. для підготовки повного тексту рішення.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Позивачем та відповідачем 01.01.03р. був укладений договір (надалі Договір), згідно з яким  виконавець (позивач) забезпечує  подачу питної води в житловому фонді власника (відповідача) для  задоволення потреб населення цілодобово або згідно  з графіком, затвердженим місцевим органом самоврядування та приймає до комунальної каналізації стічні води відповідно до діючих норм, а власник забезпечує розподіл питної води, утримання та технічне обслуговування внутрибудинкових мереж (п.1 Договору).

22 грудня 2003р. при обстеженні позивачем технічного підвалу будинку №56, розташованого за адресою : м.Слов”янськ, вул. Жовтневої Революції, який обслуговується відповідачем, була виявлена теча питної води. Про цей факт було складено акт, в якому відповідачу був наданий термін до 24.12.03р.  для усунення течі.

25 грудня 2003р. при повторному обстеженні технічного підвалу з приводу усунення течі, позивачем було встановлено, що теча води не усунена, про що був складений акт, підписаний   заступником начальника відповідача –Єфімовим В.Н.

Відповідно до п.5.4. Договору, у випадках, що не передбачені цим договором, сторони керуються Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених Наказом Державного комітету України №65 від 01.07.94р. (надалі Правила).

Пунктом 9.6. Правил передбачено, що при виявленні представником Водоканалу витоку води в мережах абонента внаслідок їх пошкодження або нераціонального водокористування, коли водолічильник на вводі відсутній або не працює з вини абонента, Водоканал виконує розрахунок витрат води у такому порядку: за пропускною здатністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу.

Розрахунок проводиться за фактичний час витоку води по день її ліквідації. Якщо час, протягом якого відбувався витік, встановити не вдається, то розрахунок здійснюється за останній поточний місяць.

На підставі п.9.6. Правил позивач здійснив розрахунок за спожиту воду за грудень 2003р. по пропускній здібності труби вводу, що складає 42471,51 грн.

Позивачем на адресу відповідача був надісланий рахунок №962 за грудень 2003р., який відповідачем не сплачено, у зв’язку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідач позовні вимоги визнав частково – в сумі 21,90 грн., про що зазначив у відзиві № 182 від 18.06.07 р. Решту позовних вимог відповідач не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість.

Відповідно до приписів ст.ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами господарського судочинства є рівність та змагальність сторін.

Статтею 33 зазначеного кодексу передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно  із ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору, одностороння відмова від зобов’язання не допускається.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 21,90 грн. – суми, визнаної відповідачем, з наступних причин.

Пунктом 4.2 укладеного сторонами договору встановлено, що відповідач несе відповідальність за течі води у внутрішньодомових мережах в розмірі вартості нормативного водоспоживання населенням житлового будинку на період течі по тарифам для населення. Об’єм та період течі визначаються двостороннім актом.

У матеріалах справи відсутній складений та підписаний сторонами акт, яким було б зафіксовано обсяг та період течі води.

Згідно із п.1.1 Правил, ці Правила запроваджують порядок користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод до комунальної каналізації та визначають взаємовідносини між Водоканалом та абонентами міських, районних, селищних водопроводів і каналізації на території України, якими, відповідно до п.23.12 Правил, є громадянин, підприємство тощо, водоспоживання та водовідведення яких оформлені у Водоканалі.

З матеріалів справи не вбачається, що відповідач є користувачем внутрішньобудинковими мережами водопостачання та водовідведення для власних потреб як споживач, тобто абонентом позивача в розумінні Правил.

Відповідно до п. 1 укладеного сторонами договору, позивач подає питну воду у житловий фонд відповідача для забезпечення потрібностей населення та приймає стічні води до комунальної каналізації.

Отже,  абонентами позивача (споживачами його послуг) у даному випадку є громадяни, що мешкають у житловому фонді відповідача, а не безпосередньо відповідач.

Таким чином, у даному випадку  у позивача відсутні підстави застосування Правил для  розрахунку суми позовних вимог.

Крім того, оскільки вода з-під сальника засувки попадала на земляну підлогу підвалу, внаслідок чого комунальна каналізація не була задіяна,   пред’явлення позивачем розрахунку за користування стоками в сумі 9811,90 грн. є неправомірним. До того ж, п. 9.6 Правил взагалі не передбачає порядок розрахунку плати за користування стоками.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право визнати позов повністю або частково. Господарський суд не приймає визнання позову відповідачем, якщо це суперечить законодавству або порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Згідно із ст. 78 зазначеного кодексу, у разі визнання позову відповідачем господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що ці дії не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Відповідач позовні вимоги визнав частково – в сумі 21,90 грн., про що зазначив у відзиві № 182 від 18.06.07 р.

Зазначені дії відповідача не суперечать законодавству, не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб. Отже, за даних обставин,  визнання частини позову відповідачем слід прийняти, позовні вимоги в цій частині позову – задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 21,90 грн. – суму, визнану відповідачем, у задоволенні решти позовних вимог – відмовити за необґрунтованістю.

Клопотання відповідача про призначення судової експертизи з визначення обсягу витоку води суд залишив без задоволення у зв’язку з тим, що наявні в матеріалах справи документи є достатніми для вирішення спору по суті заявлених вимог та необхідність у спеціальних знаннях у даному випадку відсутня.

Судові витрати підлягають покладанню на обидві сторони в порядку, що передбачений  ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.4-2, 4-3, 22, 33, 36, 43, 49, 78, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, Прикінцевими положеннями Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України господарський  суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Державного обласного комунального підприємства „Донецькоблводоканал”, м.Донецьк, до Дочірнього підприємства „Житлово –експлуатаційне управління „Орікс” Закритого акціонерного товариства „Мисль”, м.Слов”янськ, -  задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства „Житлово – експлуатаційне управління „Орікс” Закритого акціонерного товариства „Мисль” (84100, Донецька область, м.Слов”янськ, вул.К.Маркса, 34, а/с 1; ) на користь Державного обласного комунального підприємства „Донецькоблводоканал” (83000, м.Донецьк, вул. Університетська, 13; ) 21,90 грн. – суму заборгованості;  0,22 грн. - витрати по сплаті державного мита;  0,06 грн. - витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.

Видати наказ у встановленому порядку після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття (підписання).

Повний текст рішення оголошено в судовому засіданні 20.07.07р.

Суддя

Надруковано 3 примірники:

1 – позивачеві;

1 – відповідачеві;

1 – у справу