ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2007                                                                                   Справа № 12/76-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:  Лотоцької Л.О.  (доповідач)

суддів: Бахмат Р.М., Євстигнеєва О.С.

при секретарі судового засідання Ролдугіній Н. В.

за участю представників сторін:

від позивача:  Чміль Ю.В. представник, довіреність №б/н  від 13.04.07;

від відповідача: Підберезний О.А. представник, довіреність №4/11-67  від 29.01.07;

від третьої особи: представник у судове засідання не з"явився про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.2007 року у справі № 12/76-07

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива Приват Дівелопмент", м. Дніпропетровськ

до відповідача: Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

третя особа: Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Жовтневого району, м. Дніпропетровськ

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.2007 року (суддя Жукова Л. В.) задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива Приват Дівелопмент": визнано за позивачем  право власності на житлові будинки №№ 24, 26 по вул. Колодязній в місті Дніпропетровську в цілому.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Дніпропетровська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.2007 року скасувати, а в задоволенні позовних вимог відмовити  в повному обсязі. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції в порушення Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»не з’ясував, який статус відповідно до матеріалів БТІ мають нежилі приміщення в будинках №№ 24, 26 по вул. Колодязній та чи є Дніпропетровська міська рада співвласником зазначених приміщень, отже приймаючи рішення  суд порушив статтю 10 вказаного Закону та не врахував рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року у справі № 1-2/2004.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.2007 року залишити без змін. Вважає посилання відповідача на те, що він є співвласником допоміжних приміщень у спірних  житлових будинках необґрунтованими та такими, що суперечать  рішенню Конституційного Суду України від 02.03.2004 року у справі № 1-2/2004 та частині 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки позивач є власником всіх квартир (які були приватизовані) у спірних  житлових будинках №№ 24, 26 по. вул. Колодязній у м. Дніпропетровську і виходячи з норм статті 328 Цивільного кодексу України набув право  власності на спірні житлові будинки в цілому.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.06.2007 року апеляційна скарга прийнята до розгляду, її розгляд призначено у судовому засіданні на 05.07.2007 року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.07.2007 року розгляд справи було відкладено до 24.07.2007 року.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга  підлягає  задоволенню з огляду на наступне:

Позивач на підставі до договорів купівлі-продажу квартири від 03.03.2006 року, 13.04.2006 року, 25.04.2006 року, 13.06.2006 року та 09.08.2006 року, укладених між Онушко Костянтином Вікторовичем, що діяв на підставі довіреностей від імені фізичних осіб –власників квартир –продавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Перспектива Приват Дівелопмент" –покупцем та договору купівлі-продажу від 03.03.2006 року, укладеного між Шаповал Іриною Олександрівною, що діяла від імені Шипова М.В., власника квартири № 8 по вул.Колодязній,24 –продавець та позивачем –покупець, набув право власності на квартири № 1-8 по вул. Колодязній, 24 в м. Дніпропетровську.

На підставі договорів купівлі-продажу квартири від 13.04.2006 року, 27.042006 року, 09.08.2006 року, 15.09.2006 року, 27.10.2006 року, укладених між Онушко К.В., що діяв від імені власників квартир на підставі довіреностей –продавець та Товариством з обмеженою відповідальністю "Перспектива Приват Дівелопмент" –покупець останній набув право власності на квартири №№ 1-8 по вул.Колодязній, 26 в м. Дніпропетровську.

Право власності позивача на зазначені квартири підтверджується нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу та витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації».

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №3123 від 28.07.2005 року, житлові будинки по вул. Колодязній 24 та 26 прийняті на баланс Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району м. Дніпропетровська.

Позивач, посилаючись на ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 328, 392 Цивільного кодексу України, просив визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Перспектива Приват Дівелопмент» право власності на житлові будинки №№ 24, 26 по вул. Колодязній в м. Дніпропетровську в цілому.

В силу ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»від 19.06.1992 року № 2482-XII власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов’язані брати участь у загальних витратах, пов’язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Як зазначено в п. 4.2 рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року № 4-рп/2004 у справі 1-2/2004 допоміжні приміщення, відповідно до п.2 ст.10 Закону, стають об’єктами спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном.

В пункті 4.3 наведеного рішення Конституційний суд наголосив, що правовий режим майна, що перебуває у спільній власності власників квартир, має визначитися, відповідно до Конституції України (п.7 ч.1 ст.92), виключно законами України.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про об’єднання співвласників багатоквартирного будинку», на яке посилається Конституційний Суд України у наведеному рішенні, спільне майно власників квартир складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно –у спільній частковій власності.

Відповідно до цього Закону співвласники допоміжних приміщень мають право розпоряджатися ними в межах, встановлених зазначеним Законом та цивільним законодавством .

Згідно з ч. 2 ст.382 Цивільного кодексу України власникам квартир у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до ст. 19 вказаного Закону при відчуженні приміщення в жилому будинку право на частку неподільного майна підлягає відчуженню разом з приміщенням без виділення частки в натурі. Статтею 1 цього Закону до неподільного майна віднесена неподільна частина житлового комплексу, яка складається з частини допоміжних приміщень, конструктивних елементів будинку (фундамент, несучі стіни, межповерхові перекриття, сходові марші, конструкції даху, покрівля, в’їзна група тощо), технічного обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації квартир –загальні будинкові мережі тепло-, водо-, газо-, електропостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання, елеваторних вузлів, а також елементи благоустрою території), що забезпечують незалежне функціонування жилого приміщення.

Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку згідно вказаного Закону –це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відчужуючи приміщення в житлових будинках по вул. Колодязній 24 та 26 та укладаючи відповідні договори купівлі-продажу квартир, співвласники допоміжних приміщень не розпорядилися ними у встановлених законом межах та не здійснювали їх відчуження.

За таких обставин позивач не набув права власності на неподільне майно спірних будинків.

В силу ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки позивач не є власником неподільного майна, у нього відсутні підстави пред’являти вимоги про визнання права власності на це майно, обґрунтовуючи вимоги ст.392 Цивільного кодексу України.

Слід зазначити, що право власності позивача на придбані за договором купівлі-продажу квартири не оспорюється жодною особою.

Приймаючи рішення у справі, суд неправильно застосував вищенаведені норми матеріального права, що є підставою для його скасування.

Окрім того судом не було враховано наступне:

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Оскільки допоміжні приміщення не належать до комунальної власності (тобто власності територіальної громади), у позивача були відсутні підстави звертатися до господарського суду захистом свого права до Дніпропетровської міської ради, як суб’єкта права комунальної власності.

З урахуванням викладеного позовні вимоги задоволенню не підлягали.

Керуючись статтями 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.2007 року у справі № 12/76-07 - скасувати.

Прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива Приват Дівелопмент", м. Дніпропетровськ на користь Дніпропетровської міської ради 42,5 грн. держмита за розгляд справи апеляційною інстанцією.

Зобов’язати місцевий господарський суд видати наказ відповідно до вимог ст. 117 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                  Л. О. Лотоцька

Суддя                                                                                         Р. М. Бахмат

Суддя                                                                                        О. С. Євстигнеєв