ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
____________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

07.05.2007 року                                                Справа № 10/684ад(9/284)

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                         Перлова Д.Ю.,

суддів                                                               Журавльової Л.І.,

Медуниці О.Є.,

при секретарі

судового засідання                               Михайличенко Д.В.

за участю

представників сторін:

від позивача                                                  Шишкіна О.В., дов. № 83   від 15.01.2007,

від першого відповідача                               у судове засідання не прибув,

від другого відповідача                               Врембяк А.Ч., дов. № 4 від 04.07.2006,

Домніної М.В., дов. № 3 від 09.01.2007,

розглянувши  матеріали

апеляційної скарги                                        Державної податкової інспекції

у м. Свердловську Луганської області

на постанову

господарського суду                               Луганської області

від                                                             12.02.07

у справі                                                    № 10/684ад (9/284) (суддя Палей О.С.)

за позовом                                            Спільного підприємства з іспанським                                         інвестором „Інтерсплав”,

м. Свердловськ Луганської області

до першого відповідача                              Головного управління Державного казначейства                     України у Луганській області

та другого відповідача                                    Державної податкової інспекції

у м. Свердловську Луганської області

про                                                              стягнення 2 858 605 грн. 21 коп.

В С Т А Н О В И В:

Суддя доповідач Д.Ю. Перлов

Позивач –Спільне підприємство з іспанським інвестором „Інтерсплав” звернувся до господарського суду Луганської області з позовом від 16.05.05 № 1361 до першого відповідача - Відділення державного казначейства у м. Свердловську та другого відповідача – Державної податкової інспекції у м. Свердловську про стягнення з Державного бюджету України бюджетної заборгованості з податку на додану вартість у сумі 4 938 796,00 грн. по декларації за лютий 2005 року та процентів в сумі 31 040,24 грн., у тому числі у сумі 16 733,03 грн., нараховані на суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість 2 094 498,00 грн. (експортне відшкодування) за період з 21.04.05 по 17.05.05 включно, та в сумі  14 307,21 грн., нараховані на суму бюджетної заборгованості 2 844 298,00 грн. (бюджетне відшкодування) за період з 01.05.05 по 17.05.05 включно.

Рішенням господарського суду Луганської області від 07.06.05 у справі № 9/284 (суддя Ворожцов А.Г.), яке залишене без змін постановою Луганського апеляційного господарського суду від 19.07.05 у справі № 9/284 (колегія суддів: суддя –головуючий Якушенко Р.Є., судді –Бородіна Л.І., Іноземцева Л.В.), позов задоволений, стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача бюджетну заборгованість з податку на додану вартість за декларацією за лютий 2005р. в сумі 4 938 796,00 грн., проценти, нараховані на суму бюджетної заборгованості в сумі 31 040,24 грн.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 07.11.05 у справі № 9/284 касаційну скаргу ДПІ у м. Свердловську від 17.08.05 № 9565/10 на постанову Луганського апеляційного господарського суду від 19.07.05 у справі № 9/284 господарського суду Луганської області зі справою передано до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.09.06 касаційну скаргу ДПІ у м. Свердловську Луганської області задоволено частково, скасовано постанову Луганського апеляційного господарського суду від 19.07.05 та рішення господарського суду Луганської області від 07.06.05 в частині стягнення на користь СП „Інтерсплав” з Державного бюджету України бюджетної заборгованості з ПДВ в сумі 2 844 298,00 грн. (бюджетне відшкодування), нарахованих на цю суму бюджетної заборгованості процентів за період з 01.05.05 по 17.05.05 в сумі 14 307,21грн. Справу в цій частині позовних вимог направлено на новий розгляд до господарського суду Луганської області. ВАС України зазначив, що під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід встановити, чи є заявлена до стягнення сума бюджетного відшкодування сумою надмірно сплаченого позивачем податку у лютому 2005р. порівняно з його податковими зобов’язаннями за цей звітний податковий період.

Постановою господарського суду Луганської області від 12.02.07 у справі № 10/684ад(9/284) (суддя Палей О.С.) позов у цій частині задоволено, стягнуто з державного бюджету України на користь позивача бюджетну заборгованість з податку на додану вартість в сумі 2 844 298,00 грн. (бюджетне відшкодування) по декларації за лютий 2005 року та 14 307,21 грн. процентів за період з 01.05.05 по 17.05.05.

Постанова з посиланням на Закон України „Про податок на додану вартість” від 03.04.97 № 168/97 –ВР (в чинній на час виникнення спору редакції, далі за текстом –Закон про ПДВ)  мотивований наступним.

Декларація з ПДВ за лютий 2005р. була подана позивачем 21.03.05 разом із розрахунком суми бюджетного відшкодування. Таким чином позивачеві підлягало до відшкодування з бюджету: 2 094 498 грн. (експортне відшкодування) та 2 844 298 грн. (бюджетне відшкодування)

Норма Закону про ПДВ, яка регулювала правовідношення з приводу реалізації прав та обов’язків в період часу в якому виник спір, чітко й однозначно визначала одну умову для отримання бюджетного відшкодування –це тільки дані податкової декларації за звітний період та не вимагала від платника податків надання доказів щодо фактичних витрат по сплаті податку як необхідну умову для бюджетного відшкодування.

Правильність визначення позивачем суми податкових зобов’язань та податкового кредиту за лютий 2005 року підтверджено довідкою ДПІ у м. Свердловську від 13.05.05 № 173/232/05827201, в якій вказано про правильність визначення позивачем податкових зобов’язань та податкового кредиту у лютому 2005 року, що відповідає даним обліку придбання товарів (робіт, послуг), даним журналів – ордерів та зворотним відомостям   по рахункам бухгалтерського обліку № 631/1, 631/2, 631/3, 631/5, 632/2, 644 та первинним документам до них.

Таким чином, позивачем сума бюджетного відшкодування в розмірі 2 844 298,00 грн. за податковою декларацією за лютий 2005 року визначена правильно, та обґрунтовано, на підставі чинної на час виникнення спору редакції пп. 7.7.3. п. 7.7. ст. 7 Закону про ПДВ, нараховані проценти на суму бюджетної заборгованості за період з 01.05.05 по 17.05.05 в розмірі 14 307,21грн.

Другий відповідач - Державна податкова інспекція у м. Свердловську Луганської області, не погодившись з винесеною постановою, звернулася до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 15.03.07 № 4638/10, якою просить скасувати постанову господарського суду Луганської області від 12.02.07 у справі № 10/684ад(9/284), як таку, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Прийняти нову постанову, якою задовольнити апеляційну скаргу ДПІ у м. Свердловську у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

П.п. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону про ПДВ передбачено, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою Законом, протягом такого звітного періоду.

За змістом п. 1.8. ст. 1 Закону про ПДВ бюджетне відшкодування –це сума, яка підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв’язку з надмірною сплатою податку.

Підпункт 7.7.1. ст. 7 Закону про ПДВ встановлює, що суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов’язань, що виникли у зв’язку з будь-яким продажем товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду.

Тобто, як видно з аналізу вищевказаних норм, законом про ПДВ встановлений прямий взаємозв’язок між сплатою, надходженням до бюджету ПДВ та відшкодуванням такого податку, а також зазначені етапи нерозривно пов’язані між собою: сплата податку, а потім включення відповідних сум до податкового кредиту з ПДВ та відшкодування ПДВ за рахунок коштів, що були сплачені у вигляді цього податку.

Судом був зроблено помилковий висновок про те, що відсутність факту сплати ПДВ у бюджет платником податків-постачальником не є підставою для зменшення у платника податків –покупця податкового кредиту, чим на думку ДПІ порушено п. 1.8. ст. 1, п.п. 7.4.1. п. 7.4, п.п. 7.7.5. п. 7.7. ст. 7 Закону про ПДВ.

Суд також не здійснив належного з’ясування сплати зазначеної у платіжному дорученні суми ПДВ за конкретними податковими накладними. Із наданих платіжних доручень не вбачається повної інформації про здійснені позивачем платежі. А посилання на договір в платіжних дорученнях не є достатньою інформацією для вирішення питання щодо підтвердження надмірної сплати сум ПДВ по податковим накладним, які платник включає до податкової декларації за лютий 2005 року. Зокрема дати та суми зазначені в платіжних дорученнях не співпадають по датам та сумам податкових накладних оспорюємого періоду, що позбавляє їх доказової сили відносно підтвердження сплати відповідних сум ПДВ, на що Вищим адміністративним судом України було звернуто увагу судів при новому розгляді справи № 8/264 (ухвала ВАСУ від 05.10.06 № К-7038/06.

Позивач у запереченні від 25.04.07 № 996 на апеляційну скаргу ДПІ у м. Свердловську від 15.03.07 № 4638/10 наполягає залишити вказану апеляційну скаргу без задоволення, а постанову господарського суду Луганської області від 12.02.07 у справі № 10/684ад(9/284) без змін.

Перший відповідач заперечень в письмовій формі  на апеляційну скаргу другого відповідача протягом встановленого судом апеляційної інстанції строку не надав, представник першого відповідача у судове засідання не прибув, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представників позивача та другого відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач - Спільне підприємство з іспанським інвестором „Інтерсплав”, зареєстрований у якості платника податку на додану вартість в Державній податковій адміністрації у м. Свердловську Луганської області, про що 08.06.07 ним отримане свідоцтво № 16573184 НВ № 840370, індивідуальний податковий номер юридичної особи 32.

21.03.05 позивач представив до ДПІ у м. Свердловську податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2005 року і розрахунок експортного відшкодування.

Як вбачається з цієї податкової декларації, за результатами господарської діяльності позивача у лютому 2005 року різниця між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту мала від’ємне значення і складала, згідно уточнених даних, на день первинного розгляду справи 4 938 796 грн., у тому числі:

ѕ          2 094 498 грн. –сума експортного відшкодування, що не відшкодована на рахунок позивача на момент розгляду справи;

ѕ          2 844 298 грн. –сума бюджетного відшкодування.

Разом з декларацією та розрахунком була подана  пояснювальна записка, в якій зазначено, що заповнення вказаної податкової декларації з додатковим декларуванням пов’язано з тим, що встановлена форма податкової звітності суперечить нормам Закону про ПДВ із подальшими змінами і доповненнями.

П.п. 7.7.1. п. 7.7. ст. 7 Закону про ПДВ (в чинній на час виникнення спору редакції) визначено, що  суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку з будь-якою поставкою товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду.

Згідно з абзацом 1, 2, 5 п.п. 7.7.3. п. 7.7. ст. 7  Закону про ПДВ у разі коли за результатами звітного періоду сума, визначена згідно з підпунктом 7.7.1 цієї статті, має від'ємне значення, така сума підлягає відшкодуванню платнику податку з Державного бюджету України протягом місяця, наступного після подачі декларації.

Підставою для отримання відшкодування є дані тільки податкової декларації за звітний період. За бажанням платника податку сума бюджетного відшкодування може бути повністю або частково зарахована в рахунок платежів з цього податку. Таке рішення платника податку відображається в податковій декларації.

Суми, не відшкодовані платнику податку протягом визначеного строку, вважаються бюджетною заборгованістю. На суму бюджетної заборгованості нараховуються проценти на рівні 120 відсотків від облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент її виникнення, протягом строку її дії, включаючи день погашення. Платник податку має право у будь-який момент після виникнення бюджетної заборгованості звернутися до суду з позовом про стягнення коштів бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи бюджетне відшкодування у сумі 2 844 298 грн. за декларацією за лютий 2005 року у порядку та строки, встановлені Законом про ПДВ, тобто до 01.05.05, не проведене. З 01.05.05 ця сума є бюджетною заборгованістю.

У зв’язку з чим, позивачем за період з 01.05.05 по 17.05.05 на бюджетну заборгованість (бюджетне відшкодування) ПДВ нараховані проценти, сума процентів складає 14 307,21 грн.

Оскільки сума бюджетного відшкодування не була відшкодована в строк, позивач мав право звернутися до суду, починаючи з 01.05.05 за стягненням бюджетної заборгованості та процентів за прострочення повернення заборгованості.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що норма Закону про ПДВ, яка регулювала правовідношення з приводу реалізації прав та обов’язків в період часу в якому виник спір, чітко й однозначно визначала одну умову для отримання бюджетного відшкодування –це тільки дані податкової декларації за звітний період та не вимагала від платника податку надання доказів щодо фактичних витрат по сплаті податку як необхідну умову для бюджетного відшкодування.

П.п. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону про ПДВ визначено, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Суми податку на додану вартість, сплачені (нараховані) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням (спорудженням) основних фондів, що підлягають амортизації, включаються до складу податкового кредиту такого звітного періоду, незалежно від строків введення в експлуатацію основних фондів, а також від того, чи мав платник податку оподатковувані обороти протягом такого звітного періоду.

Згідно п.п. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7 Закону про ПДВ датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

З урахуванням вищезазначених норм Закону про ПДВ до податкового кредиту звітного періоду включаються не лише ті суми ПДВ, які фактично сплачені постачальникам (продавцям) товарів (робіт, послуг), а й суми ПДВ, по яким отримані податкові накладні, що засвідчують факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Як свідчать матеріали справи, а саме довідка ДПІ у м. Свердловську від 13.05.05 № 173/232/05827201, з питань правильності визначення позивачем сум податкових зобов’язань та податкового кредиту за лютий 2005 року порушень не виявлено.

Позивачем надані до суду платіжні доручення, вантажні митні декларації, розрахунки корегування кількісних і вартісних показників до податкових накладних, фіскальні чеки, транспортні квитки, тощо про сплату ПДВ в ціні товарі (робіт, послуг), а також таблиця даних в розрізі продавців товару із зазначенням даних податкових накладних, отриманих СП „Інтерсплав” у лютому 2005р. та платіжних документів щодо фактичної сплати ПДВ продавцям в ціні товару (робіт, послуг).

Судова колегія апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі другого відповідача на положення пункту 1.8 статті 1 Закону про ПДВ, як на підставу своїх доводів, оскільки цим пунктом визначено термін „Бюджетне відшкодування” - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом, тобто положення п. 1.8. необхідно розглядати в контексті і в сукупності з нормами пункту 7.7. ст. 7 Закону про ПДВ. За змістом закону йдеться про надмірну сплату ПДВ у ціні товару, а не безпосередньо до бюджету, оскільки у постачальника товару сума, що підлягає сплаті до бюджету також обраховується виходячи із розміру податкових зобов’язань і податкового кредиту. Сплачений покупцем в ціні придбання ПДВ не перераховується продавцем безпосередньо до бюджету, а враховується в податкових зобов’язаннях останнього.

Зокрема, в постанові Верховного суду України від 26.09.06 також зазначено, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що позивачем сума бюджетного відшкодування в розмірі 2 844 298 грн. за податковою декларацією за лютий 2005 року визначена правильно та обґрунтовано, на підставі чинної на час виникнення спору редакції п.п. 7.7.3. п. 7.7. ст. 7 Закону про ПДВ, нараховані проценти на суму бюджетної заборгованості за період з 01.05.05 по 17.05.05 в розмірі 14 307,21 грн.

Відповідно до п. 1.4., 3.1. „Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті”, затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.04 № 22 (далі за текстом –Інструкція № 22), платіжне доручення  -  розрахунковий  документ,  що   містить письмове  доручення  платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку  зазначеної  суми  коштів  та  її  перерахування  на рахунок отримувача. Платіжне доручення оформляється  платником  за  формою, наведеною  в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових  документів,  що  викладені  в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, не менше ніж у двох примірниках.

Додаток 8 „Указівки щодо заповнення реквізитів розрахункових документів на паперових носіях, їх реєстрів і заяви про відкриття акредитива” Інструкції № 22 передбачає, що реквізит „призначення платежу” у платіжних вимогах - дорученнях заповнюється з урахуванням вимог, установлених главою 3 цієї Інструкції.

Згідно п. 3.8. Інструкції № 22 Реквізит  "Призначення  платежу"  платіжного  доручення заповнюється платником так,  щоб  надавати  повну  інформацію  про платіж  та документи,  на підставі яких здійснюється перерахування коштів  отримувачу.  Повноту   інформації   визначає   платник   з урахуванням вимог законодавства України.

Платник відповідає  за  дані,  що   зазначені   в   реквізиті платіжного   доручення   "Призначення   платежу".  Банк  перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам,  викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Враховуючи, що предметом розгляду суду були платіжні доручення за якими здійснювалися платежі за договорами постачання (купівлі-продажу) сировини, реквізит вказаних платіжних доручень „призначення платежу” містив в собі саме реквізити договорів за якими сплачувалися суми (передплати або по факту постачання) або рахунків, виставлених на підставі договірних відносин.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що доводи заявника скарги спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, постанова суду відповідає чинному законодавству і скасуванню не підлягає.

Питання щодо розподілу судових витрат по даній справі не вирішується тому, що другий відповідач (заявник апеляційної скарги) звільнений від їх сплати у встановленому законом порядку.

У судовому засіданні оголошено тільки вступну та резолютивну частини ухвали.

Керуючись статтями  160, 167, 195, 196, 198 п.1 ч. 1, 200, п. 1 ст. 205, 206, 254, пунктами 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу від 15.03.07 № 4638/10 Державної податкової інспекції у м. Свердловську Луганської області на постанову господарського суду Луганської області від 12.02.07 у справі № 10/684ад(9/284) залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Луганської області від 12.02.07 у справі                   №  10/684ад(9/284)  залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Ухвалу апеляційної  інстанції може бути оскаржено протягом одного місяця з дня набрання ухвалою законної сили у касаційному порядку.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала апеляційної інстанції виготовлена в повному обсязі протягом п’яти днів з дня  проголошення вступної та резолютивної частин ухвали.

Головуючий суддя                                                                     Д.Ю. Перлов

Судді                                                                                             Л.І. Журавльова

О.Є. Медуниця