Господарський суд
Чернігівської області
проспект Миру,20                                                                                         7-99-18
РІШЕННЯ

22 серпня 2007р.                                                                                             справа № 12/237

Позивач:          Відкрите акціонерне товариство  енергопостачальна компанія  "Чернігівобленерго",  вул. Горького, 40, м. Чернігів,14000

Відповідач:          Коропський районний відділ Управління міністерства внутрішніх справ України  в Чернігівській області,  вул. Кибальчича,  74, смт. Короп,  Чернігівська область,16200

Предмет спору: про стягнення заборгованості 116,22 грн.

Суддя                Лавриненко Л.М.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

позивач: Ларченко  А.В.  -    довіреність № 17/7726 від 27.12.2006 року, представник

відповідач: Чугай О.О. - довіреність № 2830 від 21.08.2007 року, представник

Рішення виноситься після оголошеної в судовому засіданні перерви з 21.08.2007 року по 22.08.2007 року, на підставі ст.  77 Господарського процесуального кодексу України.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 116 грн. 22 коп.  боргу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на те, що він здійснює  постачання електроенергії   гр.. Лабадину П.М., який проживає   за адресою Чернігівська область, Коропський район , с. Жовтневе . і працює  в Коропському РВ УМВС  на посаді  начальника  слідчого відділу та має пільгу в оплаті  за спожиту електроенергію. згідно  ст.22 Закону України „ Про міліцію”. За період з 01.02.2003р. по 30.11.03р. гр.. Лабадин П.М    має заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 116 грн 22 коп, а тому відповідно до ст. 59  Закону України „ про Державний бюджет  України на 2003р.” та  п. 3 Порядку надання пільг , компенсацій і гарантій працівникам  бюджетних установ, військовослужбовцям , особам  рядового і начальницького  складу , відповідач зобов’язаний відшкодувати позивачу вказану суму.

Представниками сторін  в судовому засіданні подані клопотання про відмову здійснення технічної фіксації судового процесу, які задоволено судом.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивачем було подано письмову заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач зазначає, що заборгованість відповідача в розмірі 116 грн. 22 коп. є збитками, понесеними ВАТ ЕК „Чернігівобленерго” в результаті надання пільги в оплаті спожитої електроенергії гр. Лабадину, на яку останній має право, тобто, відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України –витрати, зроблені управленою стороною.

Представник  позивача уточнив в судовому засіданні, що це є заява про зміну предмету позовних вимог.

Дана заява була прийнята  судом,  оскільки  вона  не протирічить діючому законодавству та не зачіпає нічиї права та охоронювані законом інтереси.

Враховуючи, що позивачем було змінено предмет заявлених позовних вимог, а тому  суд розглядає справу з урахуванням заяви позивача.

Також відповідачем було заявлено усне клопотання про припинення провадження у  справі у зв’язку з тим, що даний спір про стягнення 116 грн. 22 коп.  збитків повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки  відповідач є суб”єктом владних повноважень.

Клопотання відповідача про припинення провадження у справі відхилено судом, оскільки відповідно до частини другої ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративним судом розглядаються вимоги про відшкодування шкоди,  заподіяної  протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим   порушенням   прав,   свобод   та    інтересів    суб'єктів публічно-правових відносин,  якщо  вони  заявлені  в  одному  провадженні  з  вимогою  вирішити публічно-правовий  спір.  Інакше  вимоги  про  відшкодування шкоди вирішуються  судами  в  порядку  цивільного   або   господарського судочинства.

Предметом заявлених позовних вимог не є вирішення  публічно-правового спору , а лише стягнення збитків.

За таких обставин суд доходить висновку, що даний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

В поданому відзиві на позов відповідача просить відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог, посилаючись на те, що нормами чинного законодавства не передбачено  відшкодування  відповідачем  позивачеві   вартості  наданих працівникам міліції пільг , та вказуючи, що позивачем пропущений строк звернення до суду  і це  є підставою для відмови в задоволенні його позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд  доходить висновку , що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав:

Позивач просить стягнути з відповідача , відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України,  116 грн 22 коп збитків,  які є  витратами зробленими управленою стороною, оскільки  відповідач в добровільному порядку не відшкодував за гр.. Лабадину П.М., який проживає   за адресою Чернігівська область, Коропський район , с. Жовтневе . і працює  в Коропському РВ УМВС  на посаді  начальника  слідчого відділу та має пільгу в оплаті  за спожиту електроенергію, згідно  ст.22 Закону України „ Про міліцію”, його витрати за спожиту електроенергію.

У відповідності зі ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання  або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права, або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата  або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Поняття господарського зобов”язання  визначено статтею 173 Господарського кодексу України , а саме  господарським  визнається  зобов'язання,  що  виникає  між  суб'єктом  господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав,  передбачених  цим  Кодексом,  в силу  якого  один  суб'єкт  (зобов'язана  сторона,  у  тому  числі  боржник)  зобов'язаний  вчинити  певну   дію   господарського   чи управлінсько-господарського  характеру  на користь іншого суб'єкта (виконати  роботу,  передати   майно,   сплатити   гроші,   надати інформацію тощо),  або утриматися від певних дій,  а інший суб'єкт (управнена сторона,  у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України, та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. При цьому, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності зі статті 43 Господарського процесуального кодексу України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності, і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

По договору від 10.04.2001 року, укладеному  між позивачем та гр.. Лабадин П.М. про користування електричною енергією ,  виникли зобов”язання між позивачем та гр.. Лабадин П.М.

Відповідач не є стороною вищевказаного договору, а тому відповідно  у нього   і зобов”язань по вищезазначеному договору не виникло .

Підстави виникнення господарських зобов'язань визначені ст. 174 Господарського  кодексу України , а саме господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність;  з акту управління господарською діяльністю;з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; наслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав;  у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Факт знаходження гр.. Лабадин П.М. в трудових відносинах з відповідачем.  не є підставою виникнення господарських зобов”язань.

Інших доказів , які підтверджують факт  виникнення  між  сторонами господарських зобов”язань на підставі яких на відповідача покладено обов”язок щодо відшкодування збитків,  позивач суду не надав.

Не може бути прийнято судом до уваги і  посилання  позивача на  п. 6 ст. 21 Закону України „Про житлово-комунальні послуги”, ст. 59 Закону України  „Про державний бюджет України на 2003 рік”  та п. 3 Порядку надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу,  який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2003 року № 426, оскільки  на підставі вищезазначених   нормативних актів ніякі господарські зобов’язання між позивачем та відповідачем не виникли, а також вказаними законодавчими актами не передбачено  такий обов’язок відповідача як відшкодування збитків за пільги, надані працівнику міліції згідно Закону України „ Про міліцію”.

Пунктом  6 ст. 21 Закону України „Про житлово-комунальні послуги” передбачено право  виконавця послуг на  отримання  компенсації за надані відповідно до закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлово-комунальних послуг, а не обов”язок  відповідача на їх відшкодування.

Стаття  59 Закону України  „Про державний бюджет України на 2003 рік” передбачає за рахунок яких коштів здійснюється  надання пільг, а саме : що витрати на знижку  плати за користування електричною енергією та плати за комунальні послуги здійснюються за рахунок і в межах фінансування бюджетних установ на утримання бюджетних установ, працівники яких мають право на такі знижки.

Порядок надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2003 року № 426,  визначає  порядок   відшкодування  фактичних  витрат  безпосередньо  пільговику , а не виконавцю послуг.

Виходячи з вищевикладеного,  суд доходить висновку , господарсько-правове зобов’язання між позивачем –Відкритим акціонерним товариством енергопостачальна компанія „Чернігівобленерго” та відповідачем - Коропським районним відділом Управління Міністерства внутрішніх справ України  в Чернігівській області з приводу заявлених позовних вимог не виникали, а тому підстави для стягнення   збитків , в порядку ст.224 Господарського кодексу України , відсутні.

За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставні і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст.  173, 174, 224, 225  Господарського кодексу України, ст. ст. 33,34,49,  82-85  Господарського процесуального кодексу України,  господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Суддя                                                    Л.М. Лавриненко

Рішення оформлено відповідно до ст. 84 Господарського процесуального  кодексу України та підписано 23.08.07р.

Суддя                                                    Л.М. Лавриненко