ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
РІШЕННЯ

"04" червня 2007 р.

справа № 20-7/160

За позовом:          Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1

(АДРЕСА_1)

(АДРЕСА_2)

до відповідача:          Приватного підприємства „ОСОБА_3 і К”

(99059, м. Севастополь, вул. Гер.
Сталінграду, 42)

(99059, м. Севастополь, вул. Гер.
Сталінграду, 43)

(99059, м. Севастополь, вул. Гер.
Сталінграду, 3/4)

про          стягнення заборгованості по оплаті
поставленої продукції згідно договору НОМЕР_1 в розмірі 4546,62 грн., з яких:
4052,88 грн. - основний борг, 493,74 грн. - пеня,

Суддя Ілюхіна
Г.П.

Представники:

від позивача:          - ОСОБА_2., представник, довіреність
НОМЕР_2

від відповідача:          - не
з'явився;

Суть спору:

19.04.2007 (вх.№1069) Фізична особа
-підприємець ОСОБА_1 звернулась до господарського суду м. Севастополя з позовом
до Приватного підприємства „ОСОБА_3 і К” про стягнення заборгованості по оплаті
поставленої продукції згідно договору НОМЕР_1 в розмірі 4546,62 грн., з яких:
4052,88 грн. -основний борг, 493,74 грн. -пеня, з посиланням на статті 193,
230, 265 Господарського кодексу України, статті 525, 526, 692 Цивільного
кодексу України.

Позивач обґрунтував свої вимоги
тим, що відповідач отримав продукцію по товарно-транспортним накладним
ІНФОРМАЦІЯ_1

Позивач заявою (вх.№18006) пояснив,
що у зв'язку з відсутністю довіреності на отримання товару, а також оригіналів
товарно-транспортних накладних, позбавлений можливості надати ці документи суду
для огляду; не може пояснити, чому на договорі підпис ОСОБА_3 не відповідає
його підпису на накладних, а також чому підпис на накладній не засвідчений
печаткою (арк.с.39).

Ухвалою суду від 23.04.2007
порушено провадження у справі (арк. с. 1-2).

Відповідач явку уповноважених
представників в судове засідання не забезпечив, вимоги ухвали суду від
23.04.2007 не виконав, витребуваних документів, доказів, відзиву на позов не
надав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та
своєчасно, про причини неявки суд не повідомив.

Справа розглядається за наявними
матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України,
оскільки відсутність представника відповідача не перешкоджає розгляду спору по
суті, так як позивачем надані докази, якими він обґрунтовує позовні вимоги, які
в достатній мірі характеризують правовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані докази, вислухавши представника позивача, суд, -

в с т а н о в
и в:

З`ясовані наступні обставини:

ІНФОРМАЦІЯ_2 між фізичною особою
-підприємцем ОСОБА_1 (Постачальник) та Приватним підприємством „ОСОБА_3 і К”
(Покупець) укладено договір НОМЕР_1 поставки продукції.

Договір з боку ПП „ОСОБА_3 і К”
підписано ОСОБА_3. та засвідчено печаткою підприємства.

Відповідно до пункту 1.1. Договору
Постачальник зобов'язується поставити та передати у власність Покупця, а
Покупець зобов'язується прийняти та своєчасно оплатити Продукцію, на умовах та
строки, передбачені цим Договором.

Асортимент, кількість та ціна
продукції, що поставляється Покупцю, визначається в накладних, наданих
Постачальником, які є невід'ємною частиною цього договору (пункт 1.2.
Договору).

ІНФОРМАЦІЯ_3 фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 по товарно-транспортним накладним ІНФОРМАЦІЯ_1 передано
Приватному підприємству „ОСОБА_3 і К” продукцію на суму 1361,76грн., 2001,12
грн. та 690,00 грн., відповідно, а всього на суму 4052,88 грн. (а.с.11-13).

Надані позивачем накладні не
відповідають вимогам діючого законодавства України, зокрема, в накладних в
графі “Прийняв” міститься підпис невідомої особи: ОСОБА_3. без зазначення його
посадового становища та відношення до підприємства-отримувача, підпис на
накладній не скріплений печаткою підприємства - отримувача, не вказано
документ, що засвідчує особу: паспорт чи іншій документ, товар відпущено без
довіреності підприємства на його отримання.

ІНФОРМАЦІЯ_4 (вих.№ 213) фізичною
особою -підприємцем ОСОБА_1 на адресу Приватного підприємства „ОСОБА_3 і К”
направлена претензія (арк.с.12-13).

Спір виник у зв'язку з тим, що
позивач вважає, що він у встановленому порядку відпустив відповідачу продукцію
по договору, яка ним не оплачена і підлягає примусовому стягненню.

Правовідносини сторін регулюються
статтями 173, 174, 175, 193 Господарського кодексу України, статтями 11, 509,
525, 526 Цивільного кодексу України, „Інструкцією про порядок реєстрації
виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей”,
затвердженою наказом Міністерства фінансів України № 99 від 16.05.1996,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12.06.1996 під № 293/1318.

Відповідно до статей 173-175
Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що
виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у
сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один
суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну
дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого
суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію
тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у
тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема:, з господарського договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не
суперечать.

Майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських
відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана
сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або
утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають
між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення містяться в
статтях 11, 509 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог
щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Не допускаються одностороння
відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Аналогічні положення містяться в
статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 230
Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку
учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним
правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного
виконання господарського зобов'язання.

Суб'єктами права застосування
штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті
2 цього Кодексу.

Статтею 262 Господарського кодексу
України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -
покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 692 Цивільного
кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами
цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого товару.

Підстав для задоволення позовних
вимог суд не вбачає, так як позивач не надав суду належних та допустимих
доказів, які підтверджують отримання продукції приватним підприємством
„ОСОБА_3 і К”.

В матеріалах справи відсутні та
позивачем не надані довіреності на отримання товаруОСОБА_3. Від імені ПП
„ОСОБА_3 і К”.

Видача товару особі без довіреності
та перевірки і зазначення документів, що посвідчують особу, діючим
законодавством України не передбачено та не може бути прийнято судом в якості
належних та допустимих доказів. Отримання товарів.

Відповідно до Інструкції „Про
порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання
цінностей”, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 №
99, зареєстрованої міністерстві юстиції України 12.06.1996 за № 293/1318, зі
змінами та доповненнями, сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар,
худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші
товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і
цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються
безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Бланки довіреностей є документами
суворої звітності, що вимагає:

- їх виготовлення з друкарською
нумерацією відповідно до Правил виготовлення бланків цінних паперів і документів
суворого обліку, затверджених наказом Міністерства фінансів України від
25.11.1993  N 98, Служби безпеки України
від 15.11.1993  N 118, Міністерства
внутрішніх справ України від 24.11.1993 N 740;

- обліку їх одержання, зберігання
та використання як бланків суворої звітності;

- пронумерування, прошнурування та
скріплення печаткою і підписами керівника і головного бухгалтера підприємства
журналу реєстрації довіреностей;

- видачі бланків і журналів особі,
на яку покладені обов'язки з реєстрації виданих, повернутих і використаних
довіреностей, за видатковою накладною;

- контролю за своєчасним поданням
документів (актів, накладних, ордерів тощо), що свідчать про використання
довіреностей, або невикористаних довіреностей;

- списання використаних бланків довіреностей
за актом.

Довіреність підписується керівником
та головним бухгалтером підприємства або їх заступниками та особами, які на те
уповноважені керівником підприємства.

Довіреність на одержання цінностей
від постачальника за нарядом, рахунком, договором, замовленням, угодою або
іншим документом, що їх замінює, видається довіреній особі під розписку і
реєструється в журналі реєстрації довіреностей.

Згідно листа Міністерства фінансів
України № 053-4154 від 06.11.2000 “Про доповнення до „Інструкції про порядок
реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання
цінностей”, відпуск цінностей підприємствам за безготівковим розрахунком,
бартером або безоплатно здійснюється фізичною особою за умови подання
довіреності підприємства.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна  довести
ті  обставини,  на
які  вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені  певними  засобами
доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Одним із принципів практики
Європейського Суду з прав людини є покладення обов'язку та тягаря надання
доказів на того, хто стверджує, а не заперечує.

Позивач при відпуску продукції не
дотримав вимоги  „Інструкції про порядок
реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання
цінностей”, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 99 від
16.05.1996, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.06.1996 під №
293/1318 з урахуванням змін та доповнень, накладні на відпуск продукції не
містять даних про осіб, які отримують товар.

При викладених обставинах, підстави
для задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статтями 11, 509
Цивільного кодексу України, „Інструкцією про порядок реєстрації виданих,
повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей”, затвердженою
наказом Міністерства фінансів України № 99 від 16.05.1996, зареєстрованою в
Міністерстві юстиції України 12.06.1996 під № 293/1318, статями 22, 33, 34, 75,
77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Суддя
Г.П. Ілюхіна

Рішення оформлено і підписано

в порядку статті 84 ГПК України

06.06.2007