ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

14.06.2007
Справа №2-7/7438-2007

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виноробне підприємство «Діоніс» ЛТД» (95017, м. Сімферополь, вул. Грибоєдова, 7, ідентифікаційний код 30848549)

До відповідача  Товариства з обмеженою відповідальністю «Луксор» (м. Сімферополь, вул. Монтажна, 2; м. Сімферополь, с. Каменка, проїзд Сільський, 35, ідентифікаційний код 31103143)

Про стягнення 78644,93 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача – Самсонов А. С., предст., дов. №32 від 22.01.2007 р.

Від відповідача  - не з’явився.

Суть справи: Товариство з обмеженою відповідальністю відповідальністю «Виноробне підприємство «Діоніс» ЛТД» звернулось до Господарського суду АР Крим з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луксор» про стягнення 78644,93 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем своїх зобов’язань по повній та своєчасній оплаті отриманого за договором №0501/05 від 05.01.2006 р. товару, через що заборгованість ТОВ «Луксор» перед ТОВ «Виноробне підприємство «Діоніс» ЛТД» складає 78593,27 грн. та до часу подачі позову до суду в добровільному порядку не погашена. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 12,91 грн., та  3% річних у розмірі 38,75 грн.

Відповідач у судове засідання не з’явився, відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи був проінформований належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявним в ній матеріалами у порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення  представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

05.01.2006 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виноробне підприємство «Діоніс» ЛТД» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Луксор» (Дистриб’ютор) був укладений договір дистрибуції №0501/05, згідно п. 1.1 якого Продавець передає, а Покупець приймає та сплачує на умовах та в порядку, визначених цим договором, продукцію в асортименті, кількості та за цінами, сказаними в специфікації (Додаток №1), що є невід’ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору передача товару Продавцем Дистриб’ютору здійснюється окремими партіями на підставі заявки Дистриб’ютора, підписаної уповноваженою особою.

П. 4.1 Договору передбачено, що Дистриб’ютор сплачує вартість кожної партії товару протягом 30 календарних днів, починаючи з дати оформлення вантажних документів, що підтверджують перехід права власності. Оплата здійснюється шляхом переказу Дистриб’ютором грошових коштів на банківський рахунок Продавця в національній валюті України або в касу Продавця.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного договору позивачем була передана відповідачу продукція на загальну суму 109601,90 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи витратні накладні та товарно-транспортні накладні. Товар був отриманий відповідачем, про що свідчить підпис уповноваженого представника ТОВ «Луксор» у витратних накладних., скріплений печаттю підприємства. Повноваження представника підтверджуються довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей. Проте, вартість переданого товару була оплачена відповідачем лише частково, у зв’язку з чим заборгованість ТОВ «Луксор» перед ТОВ «Виноробне підприємство «Діоніс» ЛТД» складає 78593,27 грн. та до часу подачі позову до суду в добровільному порядку не погашена.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення міститься в ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова  від  зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається,  якщо інше не  встановлено договором або законом.

Відповідач  не представив суду доказів оплати заборгованості перед позивачем у розмірі 78593,27 грн., у той час як відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При таких обставинах матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань по повній та своєчасній оплаті поставленого йому за договором №0501/05 від 05.01.2006 р. товару, через що  вимоги позивача щодо стягнення з відповідача вказаної суми боргу підлягають задоволенню.

Ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до ст. 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених ст. 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання. Причому, згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В п. 7.1 Договору сторони передбачили, що при невиконанні умов оплати в строки, вказані в п. 4.1 цього Договору, Дистриб’ютор зобов’язаний сплатити Продавцю пеню в розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення. Проте, ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” №543/96-ВР від 22.11.1996 р. передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, сума пені, яка заявлена позивачем до відшкодування. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що позивачем заявлена до відшкодування пеня за період прострочення виконання грошового зобовязання за період з 15.05.2007 р. по 21.05.2007 р., стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 219,63 грн. (78593,27 грн. х 17% : 365 дн. х 6 дн.). Однак, враховуючи те, що позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача пені у сумі 12,91 грн., суд вважає за можливе стягнути з ТОВ «Луксор» саме цей розмір пені.

Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо встановлення обов’язку боржника по сплаті на користь кредитора 3% річних від простроченої суми суд визнає таким, що кореспондується зі ст. 536 ЦК України, яка встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов’язаний сплачувати проценти.

Судом встановлено, що сума 3% річних у розмірі 38,75 грн., згідно з доданим до позовної заяви розрахунку, обчислена позивачем правомірно, а тому підлягають стягненню з ТОВ «Луксор»  на користь ТОВ «Виноробне підприємство «Діоніс» ЛТД».

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Луксор» (м. Сімферополь, вул. Монтажна, 2; м. Сімферополь, с. Каменка, проїзд Сільський, 35, ідентифікаційний код 31103143) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виноробне підприємство «Діоніс» ЛТД» (95017, м. Сімферополь, вул. Грибоєдова, 7, ідентифікаційний код 30848549) суму заборгованості у розмірі 78593,27 грн., пеню у сумі 12,91 грн., 3% річних у розмірі 38,75 грн., 786,44 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.