ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"11" липня 2007 р.                                                                            Справа  № 15/214

За позовом   Тайкурської сільської ради

до відповідача  Приватного сільськогосподарського підприємства "Загребля"

про                    виділення частки незавершеного будівництвом адмінбудинку

Суддя          Коломис В.В.

В засіданні приймали участь:

від позивача –     Музичко  В.Г. –сільський голова

від відповідача – Єрьомін П.Ф. (дов. В справі)

В судовому засіданні оголошувалась перерва.

Статті 20, 22, 91, 107 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз’яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

СУТЬ СПОРУ: Позивач –Тайкурська сільська рада, з врахуванням здійснених уточнень, просить суд визнати право власності на частину незавершеного будівництвом адмінприміщення, що знаходиться в с. Тайкури Рівненського району по вул. Незалежності, 5 загальною площею 98 кв. М, а саме:

Позиція №1 –13,6 кв. м;

Позиція №2 –15,5 кв. м;

Позиція №3 –17,9 кв. м;

Позиція №4 –2,3 кв. м;

Позиція №5 –4,7 кв.м;

Позиція №6 –22,8 кв.м;

Позиція №7 –21,1 кв.м.

Відповідач у відзиві на позов і його представник безпосередньо в судовому засіданні право власності позивача на вищезазначене нерухоме майно не оспорює.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі фактичні докази у справі, як кожний окремо, так і в їх сукупності, давши цьому достатню і об’єктивну оцінку, суд прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

При цьому суд встановив та врахував таке.

Відповідно до розпорядження виконавчого комітету Ровенської обласної ради народних депутатів від 14.08.91р. за № 235-р (а.с. 4), Облсількомунгосп було зобов’язано здійснити в1991-1992 роках будівництво приміщень окремих сільських рад, згідно з додатком, в т.ч. і Тайкурської сільської ради  Рівненського району (а.с.5).

При цьому, розпорядженням виконавчого комітету Ровенської районної ради народних депутатів від 30.09.91р. за № 155-р (а.с. 78), БМУ –10, тресту, Ровно-промбуд було доручено здійснити в 1991-1992 роках будівництво приміщення Тайкурської сільської Ради народних депутатів, кошторисною вартістю 204,6 тис. крб капіталовкладень та 178, 3 крб. БМР. При цьому, голову виконавчого комітету відповідача було зобов’язано заключити з підрядною організацією договір на виконання робіт по будівництву приміщення Тайкурської сільської ради.

Крім того, виконавчим комітетом Ровенської обласної ради народних депутатів було затверджено титульний листок будівництва сільської ради в с. Тайкури Ровенського району, яким було затверджена технічна документація (а.с. 13). Як вбачається з останнього замовником будівництва є сільська рада, а підрядником –господарський спосіб.

В подальшому, а саме 10 серпня 1992 р. між позивачем та КСП ім. Шевченка був укладений договір дольової участі у будівлі адмінприміщення.

Розглядом матеріалів справи судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору в будівництво адмінприміщення було витрачено 34 тис. грн. державних коштів.

При цьому, як з’ясовано, незавершене будівництво адмінбудинку в с. Тайкури по вул. Незалежності, 5 було придбано відповідачем в 2001 році в КСП ім. Шевченка в рахунок погашення заборгованості перед ВАТ «Острозький цукровий завод».

На даний час, як з’ясовано, будівля адмінприміщення є недобудованою і використовується сторонами, як спільна часткова  власність.

Відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. При цьому, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, серед інших способів  захисту права є визнання такого права.

Відповідно до ст.328 ЦК України, ст.49 Закону України “Про власність ”, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Зазначене свого підтвердження при розгляді справи не знайшло.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою,  а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи викладене та зважаючи, що на даний час в зв`язку з обставинами, що склалися , позивач фактично позбавлений права вільно розпоряджатися належним йому майном, що в свою чергу є порушенням гарантованих Конституцією України, ст.4  Закону  України “Про власність”, ст.319 ЦК України прав, суд вбачає за необхідне усунути допущені порушення та захистити право.

При цьому, судом при винесенні рішення  та задоволенні позовних  вимог, враховані і приписи  ст.331 ЦК України.

Судові витрати, передбачені ст.44 ГПК України і понесені позивачем в зв`язку з зверненням до суду  за захистом порушеного права за його згодою лишаються за ним.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд ,–

ВИРІШИВ:

1.          Позов задоволити.

2.          Визнати право власності на частину незавершеного будівництвом адмінприміщення, що знаходиться в с. Тайкури Рівненського району по вул. Незалежності, 5 загальною площею 98м кв., а саме:

Позиція №1 –13,6 кв. м;

Позиція №2 –15,5 кв. м;

Позиція №3 –17,9 кв. м;

Позиція №4 –2,3 кв. м;

Позиція №5 –4,7 кв.м;

Позиція №6 –22,8 кв.м;

Позиція №7 –21,1 кв.м.

за Тайкурською сільською радою.

Суддя                                                                Коломис В. В.

Повний текст рішення складено в повному обсязі та підписано “  17  ”  липня  2007 року.