ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

30 травня 2007 р.
№ 15/49

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді                                             Кривди Д.С.,

суддів                                             Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

розглянувши  касаційну  скаргу  Товариства  з обмеженою відповідальністю “Агро-Гарант-Цукор”

на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 12.04.2007р.

у справі № 15/49 Господарського суду Кіровоградської області

за позовом  Приватного підприємства "Агро-Пропозиція"

до Товариства  з обмеженою відповідальністю “Агро-Гарант-Цукор”

про повернення 124,286 тон цукру,

ВстановиВ:

Касаційна скарга Товариства  з обмеженою відповідальністю “Агро-Гарант-Цукор” не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з таких підстав.

Форма і зміст касаційної скарги визначені ст. 111 ГПК України, частиною 2 якої визначено, що касаційна скарга підписується особою, яка подала скаргу або її уповноваженим представником. Таким чином, із приписів даної правової норми випливає, що у випадку підписання касаційної скарги представником особи, яка подає касаційну скаргу,  цей представник зобов’язаний надати докази щодо своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Крім того, ч. 2 ст. 28 ГПК України встановлено, що керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Як випливає з касаційної скарги, її підписано представником Товариства з обмеженою відповідальністю “Агро-Гарант-Цукор” О.М.Кушніров.

Матеріали справи (а.с. 31) містять копію довіреності О.М.Кушнірова від 09.01.2007р. №2 бути представником Товариства з обмеженою відповідальністю “Агро-Гарант-Цукор”.

Разом тим, представлена ксерокопія довіреності від 09.01.2007р. не відповідає вимозі ст. 36 ГПК України, згідно імперативу якої письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Відповідно до ст. 1 Закону України “Про нотаріат” з метою надання юридичної вірогідності фактів, що мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій обов’язок посвідчувати дані факти покладено на нотаріат, а в населених пунктах, де немає нотаріусів нотаріальні дії вчиняються іншими посадовими особами, які визначені даним Законом. Відповідно до п. 8 ст. 34 Закону України “Про нотаріат” засвідчення вірності копій документів і виписок з них є нотаріальною дією. Отже, із аналізу вищенаведених правових норм випливає, що вимога ст. 36 ГПК України щодо подачі доказу, який засвідчує юридичну вірогідність документу щодо повноважень, а отже і є належним чином засвідченим, є засвідчення вірності копії документу нотаріусом або, у відповідних випадках, особою визначеною Законом України “Про нотаріат”.

Проте, ксерокопія довіреності О.М.Кушнірова від 09.01.2007р., додана до матеріалів касаційної скарги, не засвідчена належним чином, а отже не може свідчити факт надання повноважень  О.М.Кушнірову щодо підпису касаційної скарги  Товариства з обмеженою відповідальністю “Агро-Гарант-Цукор”  і доказами у розумінні ст. 36 ГПК України не є.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 111-3 ГПК України касаційна скарга (подання) не приймається до розгляду і повертається судом, якщо касаційна скарга (подання) підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено. Як випливає із імперативу даної норми Кодексу, на господарський суд покладено обов’язок повернути касаційну скаргу без розгляду, якщо вона підписана особою, яка не має права її підписувати.

Крім того, Товариство  з обмеженою відповідальністю “Агро-Гарант-Цукор” всупереч вимогам ч.5 ст. 111 ГПК України до касаційних скарг не додало належний документ, що підтверджує сплату державного мита у встановленому порядку.

Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 р. №7-93 “Про державне мито” із апеляційних і касаційних скарг, що подаються до господарських судів справляється державне мито у розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви, для розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового характеру –50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюванної суми.

Отже, оскільки Товариство  з обмеженою відповідальністю “Агро-Гарант-Цукор” не надало жодних доказів щодо сплати державного мита у встановленому порядку і розмірі, то касаційна скарга підлягає поверненню з підстав прямо передбачених п. 4 ст. 111-3 ГПК України.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 111-3 ГПК України касаційна скарга (подання) не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до касаційної скарги не додано доказів, що підтверджують сплату державного мита. Як випливає із імперативу даної норми Кодексу, на господарський суд покладено обов’язок повернути касаційну скаргу без розгляду, якщо відсутні докази, що мають підтвердити сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі.

Враховуючи зазначене та керуючись ст.ст. 86, 110, 111, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 111-3 Господарського процесуального кодексу України, Вищий Господарський суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства  з обмеженою відповідальністю “Агро-Гарант-Цукор” на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 12.04.2007р. у справі №15/49 Господарського суду Кіровоградської області повернути без розгляду.

Головуючий - суддя                                                                 Кривда Д.С.

судді                                                                                          Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.