Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2007 р.                                                           Справа № 13/625-06

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя , судді  ,

при секретарі Байбак О.І.

за участю представників сторін:

позивача - Чаленко Л.М.

відповідача -  не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 10С/3-7) на рішення господарського суду Сумської області від 13.11.06 р. по справі № 13/625-06

за позовом Дніпродзержинське колективне будівельно-монтажне підприємство м. Дніпродзержинськ

до Спільне українсько - білоруське підприємство "Укртехносинтез" м. Суми

про стягнення 12140,00 грн.

встановила:

У червні 2006 р. позивач –Дніпродзержинське колективне будівельно-монтажне підприємство, м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області звернулося до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача –Спільного Українсько-Білоруського підприємства “Укртехносинтез”, м. Суми 12140 грн. заборгованості та судових витрат.

Рішенням господарського суду Сумської області від 13.11.06 р. (суддя Лиховид Б.І.) по справі № 13/625-06 в позові відмовлено. Рішення мотивоване з тих підстав, що закінчився встановлений ст. 257 ЦК України строк позовної давності, в межах якого позивач мав право звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості, і клопотання про його відновлення від нього не надходило, а відповідач заявив клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Позивач з рішенням господарського суду не погоджується, вважає його таким, що прийняте з порушенням норм чинного законодавства, подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та задовольнити його позовні вимоги. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що позовна давність, на думку позивача, не позбавляє відповідача обов”язку сплатити вартість одержаних послуг; що відповідач на порушення вимог ст. 59 ГПК України не надіслав позивачеві відзиву на позовну заяву, в зв”язку з чим, на думку позивача, суд при розгляді справ не був повинен приймати даний відзив до уваги; що позивач, на його думку, фактично був позбавлений можливості надати клопотання про відновлення строку позовної давності та ін.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить суд рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що він надавав позивачеві відзив на позовну заяву перед початком судового засідання і даний факт останнім не оспорюється; що господарський суд за наявності відповідної заяви правомірно застосував до спірних правовідносин строк позовної давності.

Відповідач в судове засідання не з”явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, про причини неприбуття не повідомив.

Перевіривши матеріали справ, оцінивши надані суду докази та доводи, судова колегія встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, та правомірно встановлено судом першої інстанції 15.03.06 р. між сторонами укладено договір № 2-13/18-2002, відповідно до умов якого позивач в подальшому надав відповідачеві маркетингові послуги по вивченню ринку збуту компресорних установок на суму 24640 грн. Факт надання послуг підтверджується актом прийому виконаних робіт № 11 від 20.05.2002 р.

Як стверджує відповідач, та не заперечує позивач, платіжнимим дорученнями № 1087 від 27.05.2002 р. та № 711 від 22.07.2002 р. відповідач здійснив оплату виконаних послуг в сумі 12500 грн.

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що закінчився встановлений ст. 257 ЦК України строк позовної давності, в межах якого позивач мав право звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості, і клопотання про його відновлення від нього не надходило, натомість відповідач заявив клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, вцілому відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, і хоча господарським судом невірно зроблено висновок щодо початку та закінчення перебігу строку позовної давності, судом до спірних правовідносин вірно застосовано норми чинного законодавства України в зв”язку з чим, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі рішення.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд  оцінює  докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді  в  судовому  процесі  всіх обставин справи  в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з п. 3 договору 2-13/18-2002 оплата послуг замовником здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця. Датою закінчення робіт вважається дата складання акта прийому послуг, підписаного представниками сторін за договором.

З урахуванням вказаного, а також того, що акт прийому виконаних робіт № 11 сторони підписали 20.05.2002 р., саме з цього моменту у відповідача виникло право на оплату наданих послуг.

Крім того, п. 8 укладеного між сторонами договору № 2-13/18-2002 встановлено те, що датою припинення дії договору є 31.12.2002 р., тобто саме до вказаної дати сторони повинні були виконати всі його умови, в т. ч. по оплаті за надані послуги.

Стаття 256 ЦК України встановлює, що позовна давність –це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України за зобов”язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Таким чином в спірних правовідносинах позовна давність починає свій перебіг з дати припинення дії договору, тобто з 01.01.2003 р. і відповідно закінчує свій перебіг 01.01.2006 р., а позивач, як свідчать матеріали справи, звернувся до господарського суду з вимогою про сплату заборгованості в жовтні 2006 р., тобто після спливу терміну, в межах якого він мав право на звернення

З урахуванням вказаного, а також того що у відзиві на апеляційну скаргу № 75-юр/49 від 08.11.2006 р. (а.с. 13-14) відповідач просив суд застосувати до спірних правовідносин позовну давність, а також того, що від позивача не надходило клопотання про подовження строку позовної давності, це може бути підставою для застосування позовної давності  та відмови у позові відповідно до п. п. 3, 4 ст. 267 ЦК України.

Разом з тим, не можуть прийматися судом до уваги вимоги позивача щодо неприйняття до уваги того ж відзиву відповідача через недодержання позивачем при його подачі вимог щодо надсилання його копії іншій стороні по справі, а також доводи про те, що через вказану обставину він нібито був позбавлений можливості подати заяву про подовження строку позовної давності, оскільки по-перше з урахуванням вимог ст. 33 ГПК України позивач не довів факту ненадходження на його адресу відзиву, по-друге заяву про подовження строку позивач в будь-якому випадку міг надати за весь час розгляду справи в господарському суді незалежно від надсилання чи ненадсилання йому даного відзиву.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, судова колегія

постановила:

Рішення господарського суду Сумської області від 13.11.2006 р. по справі № 13/625-06 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Головуючий суддя

Судді