ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.08.07 р.                                                                               Справа № 40/182

Суддя господарського суду Донецької області Підченко Ю.О.

При секретарі судового засідання Ротар Н.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Прем’єр Папір” м. Бровари

до відповідача дочірнього підприємства „Тютюнова компанія „Хамадей” м. Донецьк

про стягнення 293554 грн. 51  коп.

за участю:

представників сторін:

від позивача  Шкурупій В.В. - юрисконсульт

від відповідача Михайлик А.С. – представник, Землянухіна О.В. - головний бухгалтер

Для підготовки повного мотивованого тексту рішення по справі у судовому засіданні з 22.08.07р. до 23.08.07р. було оголошено перерву.

На виконання ст. 44 ГПК України, п. 7 ст. 129 Конституції України у судовому засіданні проведено повне фіксування процесу технічними засобами та складено протокол згідно ст. 811 ГПК України.

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлені вимоги про стягнення боргу в сумі 263541 грн. 17 коп., пені в сумі 20432 грн. 50 коп., інфляційних в сумі 5975 грн. 10 коп., трьох процентів річних в сумі 3605 грн. 74 коп., які утворились на підставі договору купівлі-продажу № 3 від 01.01.06р.

До прийняття рішення по справі позивач, використовуючи своє право передбачене ст. 22 ГПК України, двічі уточнював позовні вимоги, в результаті чого зменшив розмір основного боргу до 203634 грн. 37 коп., збільшив розмір пені, інфляційних та трьох процентів річних, в результаті чого намагається стягнути їх в сумі 27427 грн. 84 коп., 15957 грн. 12 коп. та 5773 грн. 91 коп. відповідно.

Крім того, на час слухання справи представник позивача, на виконання вимог суду, надав пояснення у розумінні статті 33 ГПК України щодо нормативного обґрунтування позову, зі якими представнику відповідача було надано можливість ознайомитися безпосередньо у судовому засіданні.

Суд вважає з цього приводу, що не відбулося зміна предмета, підстав позову за заявою позивача, у тому числі пред’явлення додаткових, змінених чи нових вимог до відповідача.

У вирішенні наведеного питання господарських суд має виходити з ретельного дослідження змісту поданої заяви та співвідношення такого змісту з раніше заявленими позовними вимогами, а тому порушення процесуальних прав відповідача не відбулося.

Щодо клопотання позивача відносно не здійснення судом фіксації судового процесу технічними засобами та оформлення з цього приводу протоколу судового засідання, то воно не приймається судом до уваги, оскільки матеріали справи містять належним чином оформлений протокол судового засідання, який за приписами ГПК України було складено без зауважень позивача на час слухання справи. Клопотання позивача про фіксацію судового процесу надійшло до суду лише на передодні судового засідання яке відбулося 22.08.07р.

Втім слід звернути увагу позивача на те, що відповідно до Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 08.09.05р. № 2875-1Y були внесені зміни до частини 7 статті 811 ГПК України, де зазначено, що на  вимогу  хоча  б  одного  учасника судового процесу у суді першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи по суті або за ініціативою суду здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Надане позивачем клопотання було задоволено судом на час слухання справи та здійснено повне фіксування судового процесу технічними засобами, у зв’язку з чим буде складено протокол судового засідання за приписами ГПК України.

Відповідач проти позову заперечує, оскільки вважає, що заборгованість виникла не на підставі спірного договору, а правовідношення сторін є позадоговірними.

З’ясувавши  фактичні  обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію  відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи представників сторін, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 01.01.06р. між товариством з обмеженою відповідальністю „Прем’єр Папір” та дочірнім підприємством „Тютюнова компанія „Хамадей” був укладений договір купівлі-продажу № 3.

Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору позивач зобов’язався поставити в адресу відповідача папір в асортименті (далі-товар), а відповідач зобов’язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату.

На виконання умов договору, позивач згідно накладних № ХК-000770 від 22.11.06р., № РН00001383 від 11.12.06р., № ХК-000870 від 25.12.06р. здійснив постачання на адресу відповідача товару на загальну суму 390724 грн. 99 коп.

Відповідно до п. 5.1 договору відповідач зобов’язався здійснити розрахунки за отриманий товар протягом 3 календарних днів з моменту отримання товару.

Відповідач свої зобов’язання в повному обсязі не виконав, товар отримав, однак його оплату провів лише частково на суму 127183 грн. 82 коп., внаслідок чого за ним утворився борг в сумі 263541 грн. 17 коп.

Як свідчать надані докази у справі відповідач перерахував позивачеві грошові кошти в сумі 59906 грн. 80 коп., які прийняті позивачем у рахунок погашення боргу, з яких 58906 грн. 80 коп. після звернення позивача з позовом та 1000 грн. 00 коп. до звернення.

Таким чином у задоволенні вимог щодо стягнення боргу в сумі 1000 грн. 00 коп. слід відмовити як необґрунтовано заявлених, а провадження у справі щодо стягнення боргу в сумі 58906 грн. 80 коп. слід припинити на підставі п.11 ст.80 ГПК України за відсутністю предмету спору, в результаті чого залишок боргу складає 203634 грн. 37 коп., який позивач намагається стягнути.

Відповідно до п. 7.2 договору за несвоєчасну оплату товару відповідач повинен сплатити позивачеві пеню у розмірі 0,083% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення розрахунку.

Оскільки мало місце несвоєчасне виконання зобов’язань, позивачем пред’явлені вимоги щодо стягнення з відповідача пені в сумі 27427 грн. 84 коп. за період з 28.11.06р. по 20.03.07р., інфляційних в сумі 15957 грн. 12 коп. за період з грудня 2006р. по липень 2007р., трьох процентів річних в сумі 5773 грн. 91 коп. за період з 28.11.06р. по 09.08.07р.

За своєю правовою природою між сторонами укладено договір поставки.

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначається господарським кодексом. Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Укладений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов’язань, а саме майново-господарських зобов’язань згідно зі статтями 173, 174, 175 ГК України (статтями 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов’язковим для виконання сторонами.

У силу частини першої ст. 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ЦК України відносно істотних умов договору законодавець вимагає: предмет та строк укладення договору. Щодо укладання господарських договорів, то обов’язковими умовами тут є: предмет, ціна та строк його укладання.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продажу, коли інше не передбачено договором, законом або не випливає із характеру правовідносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Тобто, положення про порядок оплати товару, ціни, тари, упаковки, потрібно брати із загальних положень ЦК України, присвячених купівлі-продажу, а саме використовувати ст.ст. 655-697 ЦК України.

Частиною третьою ст. 712 встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договорів поставки, як це передбачено у частині першої ст. 265 ГК України.

Згідно п. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона – постачальник зобов’язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні – покупцеві товар (товари), а покупець зобов’язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього  певну грошову суму.

Господарський кодекс України встановлює, що сторонами договору поставки можуть бути суб’єкти господарювання, вказані у п.п. 1,2 частини другої ст.55 ГПК України.

Таким чином законодавець ще раз чітко розвів принцип, за котрим розрізняються договір купівлі-продажу та договір поставки: реалізація суб’єктами господарювання товарів не господарюючим суб’єктам здійснюється за правилами купівлі-продажу.

Як свідчать докази по справі, сторони є суб’єктами господарювання у розумінні ст. 55 ГК України.

Господарське зобов’язання повинно виконуватися належним чином за договором, законом або за звичаями ділового обігу та припинятися  за приписами ст.ст. 193, 203 ГК України.

Наявність боргу підтверджено поясненнями представника бухгалтера підприємства відповідача, фактичними обставинами та доказами у справі. За такими обставинами позов щодо стягнення з відповідача  основного боргу в сумі 203634 грн. 0370 коп. обґрунтовано та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки мало місце прострочення виконання основного зобов’язання, позов щодо стягнення з відповідача пені в сумі 27427 грн. 84 коп. за період з 28.11.06р. по 20.03.07р., інфляційних в сумі 15957 грн. 12 коп. за період з грудня 2006р. по липень 2007р., трьох процентів річних в сумі 5773 грн. 91 коп. за період з 28.11.06р. по 09.08.07р. також обґрунтовано та підлягає задоволенню.

Під час слухання справи позивачем було фактично збільшено розмір позовних вимог шляхом збільшення суми пені, інфляційних та трьох процентів річних, заявлених у позові.

Однак таке збільшення фактично було здійснено за рахунок зменшення розміру боргу в результаті часткового його погашення відповідачем. У зв’язку з тим, що нова ціна позову не перебільшила первісну, позивачем не було сплачено державне мито в частині збільшення позовних вимог, що суперечить вимогам ст. 46 ГПК України, оскільки державне мито сплачується по кожній з позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути на користь державного бюджету  державне мито в розмірі 191 грн. 45 коп.

Щодо заперечень відповідача про здійснення позадоговірного постачання, то воно спростовується матеріалами справи, первинними документами, у тому числі накладними, рахунками.

Факт виконання обов’язків щодо укладеного між сторонами договору, знайшло своє відображення у розрахункових документах відповідача по частковій оплаті придбаної за цими правовідносинами продукції.

Стаття 631 ЦК України визначила строк дії договору. Це час протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов’язки відповідно до договору. Поняття строку дії договору різниться з поняттям строку виконання зобов’язань.

Таким чином навіть і закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення під час дії договору. Тобто як свідчать докази у справі продукція поставлена по договору.

Витрати по держмиту та забезпечення судового процесу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних  вимог за приписами частини п’ятої ст. 49 ГПК України.

У задоволенні вимог стосовно вжиття заходів щодо забезпечення позову слід відмовити за тих обставин, що позивачем не доведено суду, що майно, у т.ч. грошові суми, цінні папери, тощо, яке є у відповідача, може зникнути, погіршитися за якістю або зменшитися за кількістю на момент винесення рішення господарським судом.

На підставі викладеного, керуючись п.7 ст.129 Конституції України, ч. 2 ст. 9, ст. ст. 526, 625, ч. 2 ст. 712 ЦК України 2003 року, ст. ст. 55, 193, 203, 230, 232, 264, 265 ГК України, ст. ст. 42,43,44, 22, 66, 67, 44, 46, частиною п’ятою ст. 49, п.1-1 ст. 80, 811, 82, 84, 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Провадження у справі щодо стягнення боргу в сумі 58906 грн. 80 коп. припинити.

2.Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Прем’єр Папір”, 07403, Київська обл., м. Бровари, вул. Кутузова, 125, ід. код 32932642, р/р 260092025 в ВАТ „Кредит промбанк” м.Києва, МФО 300863,  на користь:

- державного бюджету України держмито в сумі 191 грн. 45 коп., видавши наказ та надіславши його для виконання до державної податкової адміністрації в Київській області.

3.Стягнути з дочірнього підприємства „Тютюнова компанія „Хамадей”, 83047, м. Донецьк, вул. Антропова, 2-2А, ід.код 25113455, на користь:

- товариства з обмеженою відповідальністю „Прем’єр Папір”, 07403, Київська обл., м. Бровари, вул. Кутузова, 125, ід. код 32932642, р/р 260092025 в ВАТ „Кредит промбанк” м.Києва, МФО 300863, борг в сумі 203634 грн. 37 коп., пеню в сумі 27427 грн. 84 коп., інфляційні в сумі 15957 грн. 12 коп., три проценти річних в сумі 5773 грн. 91 коп., витрати по держмиту в сумі 3117 грн. 00 коп., витрати по забезпеченню судового процесу в сумі 117 грн. 62 коп., видавши наказ.

4.У задоволенні вимог щодо стягнення боргу в сумі 1000 грн. 00 коп. відмовити.

5.У задоволенні вимог стосовно вжиття заходів щодо забезпечення позову відмовити.

6.Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя