ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

08 лютого 2007 р.

№ 25/375-06-9421

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:

Ходаківська І.П.

судді

Данилова Т.Б., Савенко Г.В.

розглянувши  матеріали касаційної скарги

суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_1

у справі

господарського суду Одеської
області

на постанову

Одеського апеляційного
господарського суду від 28.11.2006 року

за позовом

Київського акціонерного
товариства закритого типу “Каштан”

до

суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_1

про

стягнення коштів

за зустрічним позовом

суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_1

до

Київського акціонерного
товариства закритого типу “Каштан”

про

стягнення коштів

В С Т А Н О В
И В:

У вересні 2006 року Київське
акціонерне товариство закритого типу “Каштан” звернулось до господарського суду
з позовом про стягнення з суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи
ОСОБА_1 88877,70 грн. заборгованості, яка виникла у результаті неналежного
виконання останнім умов договору зберігання НОМЕР_1 від 22.08.2005 року щодо
своєчасного та повного повернення майна, переданого відповідачу за вказаним
договором.

06 жовтня 2006 року, суб'єкт
підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_1 заявив зустрічний позов, у
якому просив стягнути з Київського акціонерного товариства закритого типу
“Каштан” 123000 грн. витрат, пов'язаних з зберіганням майна, яке йому було
передане за договором зберігання, укладеного сторонами 22.08.2005 року НОМЕР_1.

Рішенням господарського суду
Одеської області від 16.10.2006 року, залишеним без змін постановою Одеського
апеляційного господарського суду від 28.11.2006 року, позов Київського
акціонерного товариства закритого типу “Каштан” задоволено. Постановлено
стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 88877,70
грн. заборгованості, 888,77 грн. державного мита та 118 грн. витрат, пов'язаних
з оплатою інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

У задоволенні зустрічного позову
суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із вказаними
рішенням та постановою, відповідач звернувся до Вищого господарського суду
України із касаційною скаргою в якій посилаючись на порушення та неправильне
застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального
права, просить рішення господарського суду Одеської області та постанову суду
апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні його позову скасувати,
постановивши нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити у повному
обсязі.

Заслухавши суддю -доповідача,
пояснення представника позивача за первісним позовом, перевіривши матеріали
справи і обговоривши доводи скарги, судова колегія не вбачає підстав для її
задоволення, виходячи із наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, а це підтверджується наявними у справі матеріалами, 22.08.2005 року,
між сторонами був укладений договір зберігання НОМЕР_1 відповідно до умов якого
та по накладним Київське акціонерне товариство закритого типу “Каштан” передало
на зберігання відповідачу товар на загальну суму 350293,50 грн. Строк дії договору
скінчився 23 серпня 2006 року.

Відповідно до умов п.1.1.-1.4.
зазначеного Договору зберігач зобов'язався за плату прийняти на зберігання
майно, обумовлене в п.1.2 дійсного договору, передане йому поклажодавцем, і
повернути це майно у схоронності, в строк з 23.08.2005р. по 23.08.2006р..

На протязі дії Договору
відповідачем було повернено товару на загальну суму 261415,80 грн.
Заборгованість суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 перед
Київського акціонерного товариства закритого типу “Каштан” складає 88877,70
грн. вартості неповернутого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК
України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується
зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності. Плата за зберігання та строки її внесення
встановлюються договором зберігання.

Статтями 938 та 953 ЦК України
встановлено, що зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку,
встановленого у договорі зберігання, зберігач зобов'язаний на першу вимогу
поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Частиною 1 ст.949 Цивільного
кодексу України передбачено, що зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві
річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого
самого роду та такої самої якості.

Збитки, завдані поклажодавцеві
втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі
втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості (ч.1 ст.951 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 193
Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних
умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої
сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань
є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом,
іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від
виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за
іншим договором не було виконано належним чином.

За таких обставин, та враховуючи,
що заборгованість суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_1
у сумі 88877,70 грн. не оспорюється, суд першої інстанції, а з цим погодився і
апеляційний господарський суд обґрунтовано та у відповідності до чинного
законодавства України постановили про задоволення позову Київського
акціонерного товариства закритого типу “Каштан”.

Також судова колегія погоджується
із висновками судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні зустрічного
позову, виходячи із наступного.

Зустрічні позовні вимоги до
Київського акціонерного товариства закритого типу “Каштан” про стягнення 123000
грн. ґрунтуються на тому, що на виконання своїх зобов'язань по зберіганню майна
поклажодавця за договором зберігання НОМЕР_1 від 22.08.2005 року, зберігач
уклав з суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_2 договір
суборенди нежитлового приміщення від 25.08.2005 року, при цьому п.5.1 вказаного
Договору суборенди встановлено, що орендна плата на весь строк дії договору
становить 123000 грн. Однак договір оренди приміщення, на яке укладено договір
суборенди, в матеріалах справи відсутній.

Судами встановлено, що за
твердженням суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1
нежитлове приміщення, що є предметом вищевказаного договору суборенди
нежитлового приміщення від 25.08.2005 року, використовувалось ним для
зберігання товару Київського акціонерного товариства закритого типу „Каштан”, у
зв'язку з чим орендну плату в розмірі 123000 грн., сплачену за договором
суборенди нежитлового приміщення від 25.08.2005 року, зберігач вважає
витратами, понесеними на зберігання майна поклажодавця за договором зберігання,
при цьому суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_1 посилається
на п. 2.2 договору зберігання НОМЕР_1 від 22.08.2005 року, надаючи в
обґрунтування заявлених ним зустрічних позовних вимог, договір суборенди нежитлового
приміщення від 25.08.2005 року, рахунок НОМЕР_2 від 01.08.2006 року на 123000
грн. та квитанцію до прибуткового касового ордеру НОМЕР_2 на суму 123000 грн.

Суди попередніх інстанцій
проаналізували докази та дійшли висновку, що з наданих суб'єктом
підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_1 документів не вбачається
укладання договору суборенди саме з метою зберігання майна Київського
акціонерного товариства закритого типу “Каштан” за договором зберігання НОМЕР_1
від 22 серпня 2005 року, договір суборенди укладено з метою зберігання власних
швейних виробів суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1.

Судами встановлено, що позивач за
зустрічним позовом не довів зберігання в орендованому приміщенні, розташованому
за адресою : АДРЕСА_1, будь-якого майна взагалі та зокрема майна Київського
акціонерного товариства закритого типу “Каштан”.

В касаційній скарзі суб'єкт
підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_1 наполягає, що надані ним
докази в обґрунтування зустрічного позову є належними і неправильно оціненими
судами, однак, у відповідності із ст. 1117 ГПК України касаційна
інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин, наведене
спростовує доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування господарськими
судами норм матеріального та
процесуального права, а тому не може
впливати  на правильність та  законність постановлених у даній справі  судових рішень.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає
судові рішення такими, що відповідають чинному законодавству України і
обставинам справи, підстави для скасування яких відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117,
1118, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні касаційної скарги
відмовити.

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 28.11.2006 року залишити без змін.

Головуючий                                                                    І.
Ходаківська

Судді
Т. Данилова

Г. Савенко