ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

"16" серпня 2007 р.                                                           Справа № 13/302-АП-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Закуріна М. К. при секретарі Степановій Н.,Д. , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Юг-Трейд ЛТД",

до Державної  податкової  інспекції у м.Херсоні,

за участі представників:

позивача –Максимової О.А.,

відповідача –Красовської І.Г.,  Шевченко О.А.,

про визнання нечинним повідомлення –рішення № /0,

в с т а н о в и в:

За змістом позовної заяви позовні вимоги ґрунтуються на незаконності оскаржуваного рішення з підстав  формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість за наявності достатніх для цього підстав, отримуючи від контрагентів податкові накладні з ПДВ та сплачуючи цей податок у вартості набутого товару. При цьому позивач зазначає про необґрунтованість тверджень відповідача про несплату такого податку до бюджету через наявність факту не звітування контрагента позивача –ТОВ „Елітагротрейд” до податкових органів з 6 березня 2003 року, а також про анулювання його свідоцтва платника податку на додану вартість з 30 вересня 2004 року. На думку позивача він не може нести відповідальність за несплату податку на додану вартість через таку несплату його контрагентом. Крім того позивач вказує на порушення його прав при проведенні самої перевірки, які пов’язує з незаконністю проведення саме повторної перевірки,  а також незаконністю складення акт перевірки за її результатами.

Відповідачем зазначені вимоги не визнаються з посиланням на те, що податок на додану вартість є непрямим видом податку, оскільки сплачується кожним  покупцем у ціні придбання товару і сплата такого податку закінчується лише при остаточному споживанні оподатковуваної вартості товару. За змістом підпункту 7.4.1. пункту 7.4 статті 7 Закону „Про податок на додану вартість” податковий кредит звітного періоду складається із усіх сум податків сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації. А за пунктом 7.2.4. пункту 7.2. статті 7 цього ж Закону право нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону. В даному випадку, відповідач стверджує, що контрагент позивача –ТОВ „Елітагротрейд” до податкових органів з 6 березня 2003 року не звітує, його свідоцтво платника податку на додану вартість з 30 вересня 2004 року анульовано, а крім того постановою господарського суду Миколаївської області від 16 січня 2007 року у справі № 3/628/06 припинено юридичну особу ТОВ „Елітагротрейд”. Що стосується заперечень позивача щодо допущених порушень при проведенні перевірки відповідача зазначає, що за діючим законодавством вправі здійснювати перевірки суб’єктів господарювання на предмет сплати ними податків та обов’язкових платежів.

Крім викладеного з матеріалів справи вбачається, що працівниками Державної податкової інспекції 1 грудня 2006 року проведена невиїзна позапланова перевірка товариства з обмеженою відповідальністю „ВКФ „Юг-Трейд ЛТД” з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ  „Елітагротрейд” за період з 6 жовтня 2004 року по 30 червня 2006 року, про що складено акт № 3548/23-6/33172262 від 1 грудня 2006 року, за результатами якої встановлено порушення позивачем  підпунктів 7.2.1., 7.2.3., 7.2.4., 7.2.6. пункту 7.2., підпунктів 7.4.5. пункту 7.4. статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, в результаті чого заниження податок на додану вартість на суму 101663,49 грн, в тому числі за жовтень 2004 року на суму 50824,03 грн та за листопад 2004 року на суму 50839,46 грн.

Зокрема, за актом перевірки податковим органом встановлено, що позивач до складу податкового кредиту згідно податкових накладних, виданих ТОВ  „Елітагротрейд”, включено податок на додану вартість в розмірі 101663,49 грн, а саме: за накладною № 253 від 05.11.2004 р. –18814,38 грн; № 269 від 19.11.2004 р. –2500 грн; № 248 від 01.11.2004 р. –19963,41 грн; № 237 від 28.10.2004 р. –30783,83 грн; № 234 від 26.10.2004 р. –6805,07 грн; № 241 від 30.10.2004 р. –13235,13 грн; № 258 від 10.11.2004 р. –9561,67 грн.

На запит податкового органу від 21.08.2006 р. № 1045/7/26-304 отримана відповідь про ненадання ТОВ  „Елітагротрейд” з моменту реєстрації в податковому органі –ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва податкової звітності, підтвердженням чому є також акт про анулювання свідоцтва платника ПДВ, виданого цьому товариству.

Поряд з цим з матеріалів справи слідує, що постановою господарського суду Миколаївської області від 16 січня 2007 року у справі № 3/628/06 припинено юридичну особу ТОВ „Елітагротрейд”.

За результатами вказаної перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 6 грудня 2006 року, яким позивачу донараховано 101663,49 грн податку на додану вартість та застосовано штрафні санкції в розмірі 50831,74 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачем у вказаний період за названими податковими накладними формувався податковий кредит також на підставі  і у відповідності до бухгалтерських накладних: від 30.10.2004 р. на отримання продукції на суму 79410,76 грн; від 28.10.2004 р. на суму 184702,96 грн; від 26.10.2004 р. на суму 40830,40 грн; від 01.11.2004 р. на суму 119780,44 грн; від 19.11.2004 р. на суму 15000 грн; від 05.11.2004 р. на суму 112886,28 грн та від 10.11.2004 р. на суму 57370 грн, а всього на суму 609980,84 грн.

Безпосередньо вартість отриманої позивачем продукції за названими накладними сплачена ним платіжними дорученнями: № 7 від 27.10.2004 р. на суму 40830,40 грн; № 11 від 27.10.2004 р. на суму 50000 грн; № 13 від 28.10.2004 р. на суму 49759,40 грн; № 15 від 28.10.2004 р. на суму 52000 грн; № 17 від 29.109.2004 р. на суму 32943,56 грн; № 19 від 29.10.2004 р. на суму 29910,40 грн; № 20 від 29.10.2004 р на суму 50000 грн; № 22 від 01.11.2004 р. на суму 76599,20 грн; № 24 від 02.11.2004 р. на суму 42681,60 грн; № 26 від 03.11.2004 р. на суму 12573,60 грн; № 28 від 04.11.2004 р. на суму 13457,60 грн; № 30 від 05.11.2004 р. на суму 13416 грн; № 31 від 05.11.2004 р. на суму 30000 грн; № 33 від 05.11.2004 р. на суму 5000 грн; № 36 від 08.11.2004 р. на суму 38439,08 грн;  № 38 від 08.11.2004 р. на суму 11000 грн; № 39 від 10.11.2004 р. на суму 18192,80 грн; № 40 від 10.11.2004 р. на суму 16000 грн; № 42 від 12.11.2004 р. на суму 12177,20 грн; № 61 від 18.11.2004 р. на суму 15000 грн, а всього сплачено позивачем за придбання продукції у ТОВ ТОВ „Елітагротрейд” 609980,84 грн, в тому числі ПДВ 101663,49 грн.

За таких обставин слід дійти висновку про сплату податку на додану вартість позивачем в ціні товару при його придбанні у вказаного контрагента.

Відповідно до частини 2 статті 71  Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З цього приводу слід зауважити, що відповідачем як суб’єктом владних повноважень, який заперечує проти позову, не доведено відсутності підстав для формування позивачем податкового кредиту з ПДВ.

Так, платників податку на додану вартість, об’єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету передбачено положеннями Закону України „Про податок на додану вартість”.

За пунктом 1.3. статті 1 названого Закону платником податку є особа, яка згідно з цим Законом зобов’язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем. Крім цього згідно до пункту 1.7.  податковим кредитом вважається сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов’язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Безпосередньо порядок визначення та обрахування податкового кредиту передбачено пунктом 7.4. статті 7 названого Закону. Так, згідно до підпункту 7.4.1. пункту 7.4. статті 7 Закону в редакції, яка діяла станом на час виникнення податкових зобов’язань позивача, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт,  послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону передбачені вичерпні підстави, при наявності яких платнику податку - покупцю товару заборонено включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, а саме: не підлягають включенню до податкового кредиту витрати, не підтверджені податковими накладними або митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом приймання робіт (послуг) або банківським документом, що засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватись в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду,  а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з підпунктом 7.5.1 пункту 7.5. статті 7 Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) –в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Зміст наведених статей Закону про ПДВ свідчить, що сама по собі несплата податку продавцем при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця.

Відповідач не встановив несплати  ПДВ позивачем, не спростував дані позивача про таку сплату  ПДВ у вартості придбаного товару, не спростував наявності об’єкта оподаткування, правильності формування позивачем податкового кредиту з ПДВ.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного податкові органи не можуть нараховувати покупцю податок на додану вартість, застосовувати штраф при  несплаті цього податку продавцем.

Контролюючий орган не врахував принципу індивідуалізації зобов’язань та відповідальності, кожен суб’єкт має виконувати свої обов’язки, відповідати за скоєне економічне правопорушення за наявності складу такого порушення (об’єктивної та суб’єктивної сторони) саме в діях, бездіяльності цього суб’єкта.

Частиною 1 статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин спірне рішення не відповідає діючому законодавству, оскільки прийняте без врахування вказаних вище норм, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням пункту 1 частини 2 статті 162 КАС України, відповідно до якої у разі задоволення позовних вимог суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб’єкта владних повноважень і про скасування або визнання нечинним такого рішення.

Що стосується інших заявлених позивачем підстав для нечинності спірного судом констатується про їх помилковість з наступних підстав.

Основні засади функціонування та діяльності державної податкової служби в Україні визначені Законом України „Про державну податкову службу в Україні” (надалі Закон № 509-ХІІ).

Зокрема, статтею 1 названого Закону встановлено, що до системи органів державної податкової служби належать: Державна податкова адміністрація України, державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 509-ХІІ Державна податкова адміністрація України серед іншого виконує безпосередньо, а також організовує роботу державних податкових адміністрацій та державних податкових інспекцій, пов’язану із здійсненням контролю за додержанням порядку сплати податків.  Крім того, за пунктом 2 частини 1 статті 11  даного Закону здійснення такого контролю віднесено до прав органів державної податкової  служби.

В свою чергу статтями 11-1, 11-2 Закону № 509-ХІІ передбачено підстави та порядок проведення планових та позапланових перевірок.

В той же час, згідно до частини 7 статті 11-1 перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених Законом № 265/95-ВР вважаються позаплановими.

З цього приводу необхідно зазначити, що системний аналіз статті 11-1 названого Закону надає можливість стверджувати, що цією статтею законодавцем, при надані визначення як планових, так і позапланових перевірок, передбачені конкретні підстави для їх проведення.

Зокрема, позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена в планах роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з таких обставин: 1) за наслідками перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків законів України про оподаткування, валютного законодавства, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов’язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту; 2) платником податків не подано в установлений строк податкову декларацію або розрахунки, якщо їх подання передбачено законом; 3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податковій декларації, поданій платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту; 4) платник податків подав у встановленому порядку скаргу про порушення законодавства посадовими особами органу державної податкової служби під час проведення планової чи позапланової виїзної перевірки, в якій вимагає повного або часткового скасування результатів відповідної перевірки; 5) у разі виникнення потреби у перевірці відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту; 6) проводиться реорганізація (ліквідація) підприємства; 7) стосовно платника податків (посадової особи платника податків) у порядку, встановленому законом, податковою міліцією заведено оперативно-розшукову справу, у зв'язку з чим є потреба у проведенні позапланової виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності такого платника податків; 8) у разі, коли вищестоящий орган державної податкової служби в порядку контролю за достовірністю висновків нижчестоящого органу державної податкової служби здійснив перевірку документів обов'язкової звітності платника податків або висновків акта перевірки, складеного нижчестоящим контролюючим органом, та виявив їх невідповідність вимогам законів, що призвело до ненадходження до бюджетів сум податків та зборів (обов'язкових платежів). Позапланова виїзна перевірка в цьому випадку може ініціюватися вищестоящим органом державної податкової служби лише у тому разі, коли стосовно посадових або службових осіб нижчестоящого органу державної податкової служби, які проводили планову або позапланову виїзну перевірку зазначеного платника податків, розпочато службове розслідування або порушено кримінальну справу; 9) платником подано декларацію з від’ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

У зв’язку з цим слідує висновок про урегульованість підстав проведення позапланових перевірок, які спрямовані на контроль своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов’язкових платежів), саме частиною 6 статті 11-1 Закону.

В даному випадку відповідачем проведено не повторну, а позапланову перевірку з конкретного питання.

Що стосується інших тверджень позивача, а саме ненадання інформації, що є, на його думку, порушенням Закону України „Про інформацію”, не надання права на ознайомлення з матеріалами перевірки та порушення порядку складання самого акту судом до уваги не приймаються, оскільки за своєю суттю ці твердження не ґрунтуються на нормах законодавства не можуть впливати безпосередньо на саме оспорювань рішення через непов’язаність їх із самим винесенням рішення.

Зважаючи на той факт, що позовні вимоги підлягають задоволенню, сплачене позивачем державне мито компенсується йому з державного бюджету.

На підставі викладених правових норм та керуючись статтями 158-163, пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України,

п о с т а н о в и в :

1.          Позовні вимоги  задовольнити.

2.          Визнати нечинним повідомлення –рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні № /0 про донарахування товариству з обмеженою відповідальністю „ВКФ „Юг-Трейд ЛТД” 101663,49 грн податку на додану вартість та нарахування штрафних санкцій в розмірі 50831,74 грн.

3.          Стягнути з державного бюджету на корить товариства з обмеженою відповідальністю „ВКФ „Юг-Трейд ЛТД” 3,40 грн компенсації по сплаті державного мита.

4.          Роз’яснити сторонам, що дана постанова набирає законної сили  після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі  подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Дата підпису постанови –16 серпня 2007 року           .

Суддя                                                                  М.К. Закурін