ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 травня 2007 р.

№ 3/110-36/597

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т.Б. Дроботової -головуючого,
Н.О. Волковицької,  Л.І. Рогач

за участю представників:

позивача

Онищук Р.Ю., дов. від 08.09.06р.

відповідача
третя особа  третя особа третя
особа

Євтодьєва І.М., дов. від
10.07.06р. не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений
належним чином) Больба О.В., дов. від 12.04.2007р. не з'явився (про час та
місце судового засідання повідомлений належним чином)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою
відповідальністю “Видання “Спортивна газета”

на постанову

Київського апеляційного
господарського суду від 01.03.2007р.

у справі

№ 3/110-36/597 господарського
суду м.Києва

за позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю “Видання “Спортивна газета”

до

Регіонального відділення Фонду
державного майна України по м. Києву

третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача

Київська міська рада

третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача

Головне управління охорони
культурної спадщини КМДА

третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача

Головне управління культури і
мистецтв КМДА

про

зобов'язання укласти договір
купівлі-продажу

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю “Видання “Спортивна газета” звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до  Регіонального
відділення Фонду державного майна України по м. Києву про зобов'язання його
укласти договір купівлі-продажу нежилих приміщень, що знаходяться за адресою:
м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 51, літ. А, з позивачем; 01.11.2006р. позовні
вимоги було уточнено та викладено в редакції про зобов'язання відповідача
укласти договір купівлі-продажу нежилого приміщення з урахуванням типових умов
типових договорів купівлі-продажу державного (комунального) майна, затверджених
наказом Фонду державного майна України від 22.08.2005р. № 2411.

Позовні вимоги мотивовано правом
позивача на викуп орендованого майна відповідно до статті 25 Закону України
“Про оренду державного та комунального майна”, статті 3 Закону України “Про
приватизацію державного майна”, рішеннями Київської міської ради про
приватизацію спірного приміщення шляхом їх викупу позивачем, які не виконано органами
приватизації.

Заперечення відповідача
обґрунтовано Законом України “Про тимчасову заборону приватизації пам'яток
культурної спадщини”, до яких відноситься спірний об'єкт, а також відсутністю
належного звернення позивача із заявою про приватизацію відповідно до наказу
Фонду державного майна України  від
17.04.2004р. № 772 (з подальшими змінами та доповненнями).

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 08.11.2006 року (суддя Трофименко Т.Ю.) позов було задоволено
повністю; відповідача зобов'язано укласти з позивачем договір купівлі-продажу
нежилого приміщення за адресою: м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 51, літ. А,
загальною площею 566,20 кв.м. на умовах примірних договорів купівлі-продажу
державного (комунального) майна, затверджених наказом Фонду державного майна
України від 22.08.2005р. № 2411; з відповідача на користь позивача стягнуто
203грн. судових витрат.

Судове рішення мотивовано
додержанням позивачем вимог законодавства, передбачених для здійснення приватизації
спірного об'єкту протягом законодавчо встановленого строку для його
приватизації, порушенням відповідачем строків підготовки об'єкту до
приватизації, всупереч його обов'язку діяти лише на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України,
нерозповсюдженням на правовідносини щодо приватизації спірного приміщення дії
Закону України “Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної
спадщини”.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 01.03.2007р. (головуючий -Отрюх Б.В., судді - Верховець
А.А., Тищенко А.І.) рішення місцевого господарського суду скасовано; прийнято
нове рішення про відмову у позові у повному обсязі; з позивача на користь
відповідача стягнуто 42,50грн. судових витрат.

Скасовуючи судове рішення та
відмовляючи в позові, апеляційний господарський суд зазначив про
невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам чинного законодавства,
помилковість висновку щодо нерозповсюдження спірних правовідносин Закону
України “Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної
спадщини", внаслідок чого правочин відносно приватизації нежилого
приміщення буде заздалегідь недійсним.

Не погоджуючись з постановою
апеляційного господарського суду, позивач звернувся до касаційної інстанції з
касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову та залишити рішення
господарського суду міста Києва без змін; в судове засідання скаржник подав
заяву про уточнення вимог касаційної скарги, згідно якої просить скасувати всі
прийняті у справі судові рішення та направити справу на новий розгляд.

При цьому скаржник покликається
порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та
процесуального права, а саме помилкове застосування до спірних правовідносин
Закону України “Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної
спадщини”, який набрав чинності після прийняття уповноваженим органом рішення
про приватизацію приміщень на підставі своєчасно поданої позивачем заяви про
приватизацію, та не застосування статті 8 Закону України “Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу приватизацію), що передбачає визначення
терміну для підготовки для приватизації об'єкту приватизації саме для
відповідача, а не для позивача.

Уточнення вимог касаційної скарги
вмотивовано невиконанням судами попередніх інстанцій при новому розгляді справи
вказівок Вищого господарського суду України, що є обов'язковими в силу приписів
статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач та треті особи не надали
письмові пояснення по суті касаційної скарги; усно представники просять
залишити постанову апеляційної інстанції без змін, як таку, що відповідає
нормам матеріального та процесуального права та ґрунтується на встановлених
обставинах справи.

Треті особи -Київська міська рада та
Головне управління культури та мистецтв КМДА - не скористались правом на участь
представників у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення представників сторін, присутніх у судовому
засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності
юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях,
колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові
рішення, касаційна інстанція на підстав встановлених фактичних обставин справи
перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального
і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні
або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судами, згідно рішень Київської міської ради № 222/1432 від
29.04.2004р. “Про внесення змін до рішень Київради від 18.03.2004р. № 100/1310
“Про програму приватизації об'єктів права комунальної власності територіальної
громади міста Києва на 2004-2006 роки”,
від 12.02 2004р. № 36/1246 “Про приватизацію  комунального майна”, від 18.03.2004р. №
100/1310, від 29.04.2004р. №222/1432 з питань приватизації”, спірне нежиле
приміщення включено до переліку об'єктів, що підлягають приватизації шляхом
викупу його Товариством з обмеженою відповідальністю “Видання “Спортивна
газета”.

15.11.1004р. Головним управлінням
культури, мистецтв та охорони культурної спадщини Київської міської державної
адміністрації було надано висновок стосовно приватизації нежилих приміщень у
будинку № 51 літера А по вул. Б.Хмельницького, який є пам'яткою історії
місцевого значення.

05.12.2005р. позивач звернувся до
відповідача із заявою про приватизацію нежилого приміщення у будинку за адресою
вул.Б.Хмельницького, 51, літера А, яку було повернуто заявнику з пакетом
доданих документів, оскільки будинок, в якому знаходиться нежиле приміщення,
включено до Переліку пам'яток історії та культури м. Києва та воно не може бути
приватизовано з огляду на положення Закону України “Про тимчасову заборону
приватизації пам'яток культурної спадщини”.

На підставі вище встановлених
обставин господарський суд міста Києва дійшов висновку, що позивачем дотримано
всіх вимог законодавства, які діяли на момент законодавчо обумовленого терміну
для здійснення приватизації об'єкту, з огляду на що положення Закону України
“Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини” не
застосовуються до спірних правовідносин, що відповідач діяв всупереч вимогам
статті 19 Конституції України та його обов'язкам як продавця спірного об'єкту,
що Головним управлінням охорони культурної спадщини  погоджено приватизацію спірного об'єкту, та
задовольнив позовні вимоги позивача, зобов'язавши відповідача до укладення
договору купівлі-продажу на умовах примірного договору про приватизацію.

Також апеляційний господарський
суд  встановив, що відповідно до пункту 9
Рішення  Київської міської ради №
100/1310 від 18.03.2004р. регіональному відділенню Фонду державного майна
України по місту Києву надано повноваження з приватизації об'єктів комунальної
власності територіальної громади міста Києва, отже, дії по прийняттю рішення
про приватизацію об'єкту належать саме до компетенції відповідача.

Оскільки позивачем було порушено
порядок звернення зі заявою про приватизацію спірного об'єкту, а також до
затвердження Верховною Радою України переліку пам'яток культурної спадщини, які
не підлягають приватизації відповідно до приписів Закону України "Про
тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини", суд дійшов
висновку, що відповідач діяв згідно з вимогами чинного законодавства та
наданими йому повноваженнями.

Відповідно до статті 1 Закону
України “Про приватизацію державного майна” приватизація -це відчуження майна,
що перебуває у державній власності, і майна, що належить Автономній республіці
Крим, на користь фізичних та юридичних осіб, що можуть бути покупцями
відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної
ефективності виробництва та залучення коштів на структурну перебудову економіки
України.

Згідно з розділом ІІІ Закону
України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”
до здійснення приватизації об'єктів відповідно до цього Закону здійснюється
підготовка до приватизації, що передбачає такі дії державних органів, як
визначення об'єктів приватизації за поданнями органів приватизації чи з
ініціативи покупців, визначення ціни продажу об'єкта, публікація інформації про
об'єкти малої приватизації у пресі тощо. Строк підготовки об'єкта малої
приватизації до продажу не повинен перевищувати двох місяців з дня прийняття
рішення про включення його до переліку об'єктів, що підлягають приватизації.

Продаж майна, що є у комунальній
власності, здійснюють органи, створювані
відповідними місцевими радами, які діють у межах повноважень, визначених
відповідними місцевими радами, та є їм підпорядкованими, підзвітними і
підконтрольними.

Повноваження органів приватизації
щодо об'єктів комунальної власності майна м. Києва та порядок формування
переліку об'єктів, що підлягають приватизації, зазначено у рішенні Київської
міської ради  від 18.03.2004р. № 100/1310
“Про програму приватизації об'єктів права комунальної власності територіальної громади
м. Києва на 2004-2006 роки” (з наступними змінами та доповненнями).

Згідно із Законом України „Про
охорону культурної спадщини" об'єкти культурної спадщини, що є пам'ятками
(за винятком пам'яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими
актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або
уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій
юридичній або фізичній особі. Перелік пам'яток, які не підлягають приватизації,
затверджується Верховною Радою України.

Законом України "Про тимчасову
заборону приватизації пам'яток культурної спадщини" №2391-ГУ від
01.02.2005 року, який набрав чинності 23.02.2005 року, заборонено приватизацію
пам'яток культурної спадщини до затвердження Верховною Радою України переліку
пам'яток культурної спадщини, які не підлягають приватизації.

Оскільки господарськими судами
попередніх інстанцій  встановлено,  що будинок № 51 літера А по вул.
Б.Хмельницького, в якому знаходиться нежитлове приміщення, загальною площею 226,3кв.м.,
на яке позивач отримав право на приватизацію шляхом викупу, є пам'яткою історії
місцевого значення, Вищий господарський суд України вважає, що скаржником не
наведено доводів у спростування висновку Київського апеляційного  господарського суду, відносно того, що  право позивача на приватизацію спірного
приміщення шляхом викупу не може бути реалізоване, оскільки Законом України
"Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини"
заборонено приватизацію пам'яток культурної спадщини до затвердження Верховною
Радою України переліку пам'яток культурної спадщини, які не підлягають
приватизації.

Водночас судова колегія зазначає
про те, що в силу приписів статей 1 та 2 Господарського процесуального кодексу
України звертаючись з позовами до господарських судів, підприємства, установи,
організації реалізують надане їм право захищати в судовому порядку свої
порушені або оспорювані права та охоронювані законом інтереси у спосіб,
передбачений, зокрема, статтею 16 Цивільного кодексу України.

Таким чином, для правильного
вирішення спору судам належить з'ясувати, в чому полягає порушене право
позивача та чи відповідає обраний ним спосіб його захисту способам, визначеним
законодавством.

Суди попередніх інстанцій
вирішували спір про зобов'язання відповідача до укладення договору
купівлі-продажу нежилого приміщення в процесі приватизації.

Відповідно до частини 3 статті 84
Господарського процесуального кодексу України у спорі про спонукання укласти
договір у резолютивній частині рішення вказуються умови, на яких сторони
зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.
Висновки суду, викладені у резолютивній частині рішення, повинні ґрунтуватися
на досліджених у судових засіданнях доказах (в даному випадку -проекті
договору). Однак у матеріалах справи відсутній проект договору, про
зобов'язання до укладення якого розглядався судовий спір. При цьому посилання
позивача на примірні договори про приватизацію не може бути прийнято до уваги,
оскільки вони не містять істотних умов, що є обов'язковими для даного виду
договорів, в них нема також посилання, про який саме з примірних договорів
йдеться.

При розгляді справи в апеляційній
інстанції вказаний недолік не усунуто; не з'ясовано, в чому саме полягають
порушені права позивача у даному спорі.

Відповідно до роз'яснень, що
викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11
“Про судове рішення” зі змінами та доповненнями, рішення є законним  тоді,
коли  суд,  виконавши
всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши
обставини,  вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про
встановлені обставини і   правові
наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, судова
колегія Вищого господарського суду України дійшла висновку, що прийняті по
справі судові акти не можуть  вважатись
законними та обґрунтованими, оскільки у них не в повному обсязі відображено
обставини, що мають значення для даної справи.

З огляду на межі повноважень суду
касаційної інстанції, рішення господарського суду та постанова апеляційної
інстанції підлягають скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи,
господарському суду слід врахувати вищенаведене, та вирішити спір у
відповідності до вимог чинного законодавства.

Керуючись статтями 43, 1117,
пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111,
11112 Господарського
процесуального кодексу України,
Вищий  господарський  суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю “Видання “Спортивна газета” задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 01.03.2007р. по справі № 3/110-36/597 господарського
суду міста Києва та рішення господарського суду міста Києва від 08.11.2006р.
скасувати.

Справу направити на новий розгляд
до господарського суду міста Києва.

Головуючий
Т. Дроботова

Судді :
Н. Волковицька

Л.
Рогач