ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2007 р.
№ 2-25/1786-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого
Панової І.Ю.

суддів:
Заріцької А.О.
Ткаченко Н.Г.

розглянувши касаційну скаргу

Сімферопольського міського центру зайнятості

на постанову
Севастопольського
апеляційного господарського суду від 24 травня 2007 року

у справі
господарського суду
№ 2-25/1786-2007
Автономної Республіки Крим

за позовом
Сімферопольського міського центру зайнятості

до
Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим

про
про стягнення 7 766,53 грн. неправомірно пред'явлених до відшкодування

за участю представників:

Відповідача: Сябренко А.М.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від                22 лютого 2007 року у справі № 2-25/1786-2007 (суддя –Копилова О.Ю.) позов Сімферопольського міського центру зайнятості, м. Сімферополь (далі – позивач) задоволено частково. Стягнуто з управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим (далі –відповідач) на користь позивача незаконно пред'явлених до відшкодування службою зайнятості коштів, особам які достроково вийшли на пенсію у розмірі 7 766,53 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 22 лютого 2007 року, а Сімферопольському міському центру зайнятості у позові відмовити.

Севастопольським апеляційним господарським судом постановою від                   24 травня 2007 року (колегія суддів у складі: головуючого –                 Маслової З.Д., Лисенко В.А., Ткаченка М.І.) скасовано рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 22 лютого 2007 року у справі № 2-25/1786-2007, прийнято нове рішення, яким Сімферопольському міському центру зайнятості у позові відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції,                         позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою від 22 червня 2006 року № 09-1872я, яким жбою зайнятості коштів, особам які достроково вийшли на пенсію і обставиниособи, що не є стороною у , в якій просить постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 24 травня                 2007 року скасувати, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме: ст. 12 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 2 березня 2000 р. № 1533-III, п.п. 4, 6 Порядку відшкодування Пенсійному фонду України з Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття витрат, пов'язаних із достроковим виходом працівників на пенсію, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Пенсійного фонду України від 6 серпня 2001 року N 331/39 (далі –Порядок від 6 серпня 2001 року N 331/39).

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів Вищого господарського суду України заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та правову оцінку встановлених обставин, дослідивши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з викладених нижче підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у грудні 2006 року Сімферопольський міський центр зайнятості звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про стягнення з управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим незаконно пред'явлених до відшкодування коштів, особам які достроково вийшли на пенсію у розмірі 7 766,53 грн.

В своїй касаційній скарзі позивач просить розглянути по суті прийняті судами рішення, скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а рішення господарського суду Автономної Республіки Крим залишити без змін.

Однак, виходячи з положень ГПК України, Вищий господарський суд України не має повноважень з касаційного перегляду публічно-правових спорів по суті виходячи з наступного.

Кодекс адміністративного судочинства набрав чинності 1 вересня          2005 року.

Даний спір за позовом Сімферопольського міського центру зайнятості, як суб'єкта владних повноважень до управління ПФУ про стягнення незаконно пред'явлених до відшкодування коштів, є публічно-правовим.

Пункт 4 статті 17 КАС України визначає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції –переданий на  вирішення адміністративного суду публічно- правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, зокрема на виконання делегованих повноважень.

В мотивувальній частині постанови суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку щодо того, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, однак не вирішив спір у відповідності з вимогами абзаців 1 та 2 п. 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення”                  КАС України.

Визначення суб'єкта владних повноважень наведено в пункті 7 статті 3 КАС України: це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 року № 121/2001, Пенсійний фонд  України є  центральним органом виконавчої влади, що, зокрема, здійснює керівництво  та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, забезпечує збір, акумуляцію та облік страхових внесків, інших надходжень до бюджету Пенсійного фонду України відповідно до законодавства.

Управління Пенсійного фонду, згідно з п. 1.1. Положення про управління  Пенсійного  фонду  України  у  районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою Правління ПФУ № 8-2 від                  30.04.2002 року, є органами Фонду підвідомчими відповідно головним управлінням Фонду в  Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями  утворюють систему органів фонду, які здійснюють владні управлінські функції.

Визначення  управління Пенсійного фонду  в районах, містах, районах у містах як органів державної влади, що здійснюють владні управлінські функції, випливає з Положення про управління Пенсійного  фонду України  в районах,  містах і районах у містах, затвердженого постановою Правління ПФУ № 8-2 від 30.04.2002 року, зокрема, із загальних положень та положень про їх завдання, функції, права та обов'язки.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 2 березня 2000 р. № 1533-III виконавча дирекція Фонду є виконавчим органом правління Фонду, який забезпечує виконання рішень правління. Функції виконавчої дирекції Фонду покладаються на органи державної служби зайнятості.

Механізм реалізації взаємних прав та обов'язків органів Пенсійного фонду України та Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, пов'язаних з достроковим виходом робітників на пенсію, регламентований вищевказаним Порядком від 6 серпня 2001 року N 331/39.

Відповідно до п. 4 зазначеного Порядку від 6 серпня 2001 року                  N 331/39 центри зайнятості, де до призначення пенсій перебували на обліку громадяни, щомісяця до 2-го числа місяця, у якому проводяться виплати, на підставі подання місцевого органу Пенсійного фонду та списку осіб, яким достроково призначена пенсія відповідно до Закону України "Про зайнятість населення", із зазначенням прізвищ громадян, сум пенсій та коштів, необхідних на виплату та доставку пенсій, перераховують органам Пенсійного фонду кошти на фінансування виплат поточного періоду в розмірі місячної потреби на ці виплати.

Крім того згідно із п. 5 Порядку від 6 серпня 2001 року N 331/39 на підставі звіту про фактичні витрати на виплату та доставку пенсій і допомоги на поховання, що відшкодовуються із Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, та списку померлих осіб, яким достроково була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про зайнятість населення", центри зайнятості проводять звірку списків осіб, яким достроково призначена пенсія відповідно до Закону України "Про зайнятість населення", та остаточний розрахунок щодо відшкодування витрат органам Пенсійного фонду.

Таким чином, виходячи з аналізу норм вказаних вище Законів, Положень та зазначеного Порядку, Пенсійний фонд і система його управлінь є органами, які здійснюючи  владні управлінські функції, взаємодіють як з Фондом загальнообов'язкового державного соціального страхування України так і з органами державної служби зайнятості і вживають передбачених  законом заходів щодо стягнення відповідних коштів.

Враховуючи, що Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі виконавчої дирекції Фонду, що є виконавчим органом правління Фонду, який забезпечує виконання рішень правління та в інтересах якого державною службою зайнятості подано позов, також є суб’єктом владних повноважень - даний спір підлягає вирішенню за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, який, як вже було зазначено, набрав чинності 1 вересня 2005 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у справі діє як орган державної влади при здійсненні ним владних управлінських функцій і як суб'єкт владних повноважень, тому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 17 КАС України, спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління про стягнення 7 766,53 грн. неправомірно пред'явлених до відшкодування, підвідомчий адміністративному суду.

Абзацами 1 та 2 п. 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” КАС України передбачено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами КАС України. Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює Вищий адміністративний суд України за правилами КАС України.

Оскільки даний спір, який має публічно-правовий характер, господарськими судами у порушення вимог статей 1, 12 ГПК України та абзацу першого п. 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” КАС України після набрання чинності КАС України розглянуто в порядку господарського судочинства, а Вищий господарський суд України не має повноважень з касаційного перегляду публічно-правових спорів по суті, здійснення касаційної перевірки прийнятих господарськими судами у даній справі рішень є неможливим, внаслідок чого зазначене судове рішення підлягає скасуванню відповідно до ст. 11110 ГПК України.

Згідно з ст. 11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 24 травня 2007 року та рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 22 лютого 2007 року у даній справі підлягають скасуванню, а справа –передачі до суду першої інстанції на новий розгляд у порядку, встановленому КАС України, з урахуванням вимог п. 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” КАС України.

Зважаючи на вищевикладене та, керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Сімферопольського міського центру зайнятості  задовольнити частково.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від           24 травня 2007 року та рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 22 лютого 2007 року у справі № 2-25/1786-2007 скасувати. Справу передати на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим.

Головуючий                                                                            І. Панова

Судді                                                                                       А. Заріцька

Н. Ткаченко