СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

І12.07.2007

Справа №2-19/6496-2007А

За позовом - Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 м.Керч АР Крим

До відповідача - Державна податкова
інспекція в м.Керчі, м.Керч АР Крим

Про відміну акта та визнання
недійсними повідомлень-рішень

Суддя Мокрушин В.І.

Секретар Сидельова І.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И :

Від позивача - ОСОБА_1,
підприємець.

Від відповідача - Базілевич Н.В.,
держ. інспектор, довіреність № 8476/10/10-0 від 11.06.2007 р.; Камнева О.В.,
нач. відділу, довіреність № 10071/10-0 від ІНФОРМАЦІЯ_4 р.

Суть спору:

Позивач звернувся до Господарського
суду Автономної Республіки Крим із адміністративним позовом про відміну акту
позапланової перевірки від ІНФОРМАЦІЯ_1 р. та визнати недійсними податкові
повідомлення-рішення НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 р. на суму 4640,00 грн.; НОМЕР_2
від ІНФОРМАЦІЯ_2 р. на суму 2107,56 грн.; НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3р. на суму
1600,00 грн.; НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_3р. на суму 702,00 грн.; НОМЕР_4 від
ІНФОРМАЦІЯ_3р. на суму 1600,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що прийняте
рішення не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідач надав заперечення на
позовну заяву НОМЕР_5 від ІНФОРМАЦІЯ_4 р., просив у задоволенні позову
відмовити.

Справа слухалася у відповідності до
положень Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року №
2747 із змінами та доповненнями).

Представники сторін відмовились від
послуг перекладача.

Відповідно до ст.9, 10 Конституції
України, ст.9 Європейської хартії регіональних мов (ратифікована Законом
України від 15.05.2003 року № 802), ст.3 Декларації прав національностей
України (від 01.11.1991 року № 1771), ст.10 Закону України «Про судоустрій»
(від 07.02.2002 року № 3018), ст.18 Закону України «Про мови» (від 28.10.1989
року № 8312), ст.10, 12 Конституції Автономної Республіки Крим (Закон України
від 23.12.1998 року № 350), ст.15 Кодексу адміністративного судочинства України
та клопотанням представників сторін вони давали пояснення по справі на
російській мові.

Відповідно до ст.41 Кодексу
адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та
доповненнями), п.2-1 Прикінцевих положень
Кодексу адміністративного судочинства України фіксація судового процесу
технічними засобами не здійснювалася.

Відповідно до ст.130 Кодексу
адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та
доповненнями) перед початком слухання справи представникам сторін була вручена
пам'ятка про права та обов'язки сторін.

Розглянув матеріали справи,  суд -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 зареєстрований dиконавчим
комітетом Керченської міської ради у якості суб'єкта підприємницької діяльності
ІНФОРМАЦІЯ_5року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця (а.с.7).

Згідно із ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та
доповненнями) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються
її вимоги та заперечення. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних
причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які
вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до п.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та
доповненнями) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається
на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали,
які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до п.2 ст.8 Кодексу
адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та
доповненнями) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової
практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.1 Протоколу № 1 до
Конвенції про захист прав і основних свобод людини (ратифікована Законом
України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР) кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна,
інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або
загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким
чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які, на її думку,
необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до
загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи
штрафів.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції
України (від 28.06.1996 року № 254к/96-ВР) органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі,
в  межах повноважень та у спосіб,
що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.4 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні» (від 04.12.1990 року № 509 із змінами та
доповненнями) органи податкової служби є органами виконавчої влади.

Таким чином, органи податкової
служби та їх посадові особи повинні діяти лише на підставі,  в
межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року Державною
податковою інспекцією в м.Керчі складений акт НОМЕР_6 про результати
позапланової виїзної документальної перевірки дотримання вимог податкового
законодавства суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 за період з
ІНФОРМАЦІЯ_7 р. по ІНФОРМАЦІЯ_8 р. (а.с.11-12).

На підставі вказаного акту державна
податкова інспекція в м.Керчі прийняла рішення про застосування фінансових
санкцій НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 р. на суму 4640,00 грн.; НОМЕР_2 від
ІНФОРМАЦІЯ_2 р. на суму 2107,56 грн. (а.с.13-15).

За результатами апеляційного
оскарження ДПІ в м.Керч прийняла рішення № 621/К-25-0 від ІНФОРМАЦІЯ_3 року,
яким скасувала податкове повідомлення-рішення від ІНФОРМАЦІЯ_2 року НОМЕР_2,
НОМЕР_1 та донарахувала єдиний податок на суму 1600 грн.

За результатами апеляційного
оскарження ДПІ в м.Керч прийняла рішення НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 р. на суму
3200,00 грн.; НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 р. на суму 1600,00 грн.; НОМЕР_3 від
ІНФОРМАЦІЯ_3 р. на суму 702,00 грн.; НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_3 р. на суму
1600,00 грн.   (а.с.13-15).

Позивач просить відмінити акт
позапланової перевірки від ІНФОРМАЦІЯ_1 р. та визнати недійсними податкові
повідомлення-рішення НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 р. на суму 4640,00 грн.;
НОМЕР_2від ІНФОРМАЦІЯ_2 р. на суму 2107,56 грн.; НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3р. на
суму 1600,00 грн.; НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_3р. на суму 702,00 грн.; НОМЕР_4від
ІНФОРМАЦІЯ_3р. на суму 1600,00 грн.

Відповідач надав заперечення на
позовну заяву НОМЕР_5 від ІНФОРМАЦІЯ_4 р., просив у задоволенні позову
відмовити.

Відповідно до ст.17 Кодексу
адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та
доповненнями) компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори
юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Юридичною формою рішень цих
органів, є, зокрема, офіційний письмовий документ, який породжує певні правові
наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин. Залежно
від компетенції органу який прийняв такий документ, і характеру та обсягу
відносин, що врегульовано ним, рішення поділяються на нормативні акти загальної
дії та індивідуальні.

Акт перевірки від ІНФОРМАЦІЯ_6 р.
НОМЕР_6 не є формою рішення, він не породжує певні правові наслідки, а тому
його неможливо визнати недійсним.

З урахуванням викладеного суд у цій
частині адміністративного позову суд відмовляє.

У частині позовних вимог про
скасування податкових повідомлень-рішень від ІНФОРМАЦІЯ_2 року НОМЕР_2, НОМЕР_1
суд відмовляє з наступних підстав.

Відповідно до п.б) п.п.6.4.1 п.6.4
ст.6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами» (від 21.12.2000 року № 2181 із
змінами та доповненнями) податкове повідомлення або податкові вимоги вважаються
відкликаними, якщо контролюючий орган скасовує або змінює раніше прийняте
рішення про нарахування суми податкового зобов'язання (пені і штрафних санкцій)
або податкового боргу внаслідок їх адміністративного оскарження.

Таким чином податкові
повідомлення-рішення від ІНФОРМАЦІЯ_2 року НОМЕР_2, НОМЕР_1 вважаються
відкликаними відповідно до п.б) п.п.6.4.1 п.6.4 ст.6 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (від 21.12.2000 року № 2181 із змінами та доповненнями), а
тому їх неможливо скасувати.

В частині визнання недійсним
податкового повідомлення рішення НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_3 р. на суму 1600,00
грн. позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з нижчевикладеним.

Штрафні санкції податковим
повідомленням рішенням НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_3 р. нараховані відповідно до
п.5. Постанови ВР АР Крим «Про деякі питання, пов'язані з нарахуванням  та сплатою податків в АР Крим» № 124-3/02 від
19.06.2002 р., згідно якому при встановленні в ході перевірки порушення про
відсутність у найманих працівників довідок про трудові відносини, платник
єдиного податку повинен сплатити додатковий платіж у розмірі не 50%, як це
встановлено Указом Президента України № 746/99 від 28.06.1999 року «Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»,
а 100% ставки єдиного податку.

Проте суд не може прийняти
посилання на до п.5. Постанови ВР АР Крим «Про деякі питання, пов'язані з
нарахуванням та сплатою податків в АР Крим» № 124-3/02 від 19.06.2002 р. на
підставі наступного.

Згідно із п.2 Указу Президента
України № 727/98 від 03.07.1998 року «Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (із змінами та
доповненнями) у разі коли платник єдиного податку здійснює підприємницьку
діяльність з використанням найманої праці або за участю у підприємницькій  діяльності членів його сім'ї, ставка єдиного
податку збільшується на 50 відсотків за кожну особу.

Вказаний Указ Президента України №
727/98 від 03.07.1998 року «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (із змінами та доповненнями) відповідно до п.4
Перехідних положень Конституції України (від 28.06.1996 року) є складовою
частиною законодавства про оподаткування в Україні.

Відповідно до п.5 Постанови
Верховної Ради АР Крим від 19.06.2002 року № 124-3/02 (із змінами та
доповненнями) «Про деякі питання, пов'язані з нарахуванням та сплатою податків
у Автономній Республіки Крим» (російською мовою «О некоторых вопросах,
связанных с исчислением и уплатой налогов в Автономной Республике Крым») при
встановленні органами державної податкової служби в ході перевірки
господарюючих суб'єктів наявності найнятих робітників не включених в розділ 8
поданого даними суб'єктами заяви про переході на спрощену систему
оподаткування, і відсутності у цих найнятих робітників  довідки про їх трудові відносини з платником
єдиного податку платник єдиного податку зобов'язаний виплатити додатковий
платіж до бюджету у розмірі 100
відсотків ставки єдиного податку в розрахунку за кожен передуючий календарний
місяць роботи по єдиному податку в звітному календарному року.

Таким чином, суд дійшов висновку,
що положення Указу Президента України № 727/98 від 03.07.1998 року «Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»
(із змінами та доповненнями) не узгоджуються з положеннями п.5 Постанови
Верховної Ради АР Крим від 19.06.2002 року № 124-3/02 (із змінами та
доповненнями) «Про деякі питання, пов'язані з нарахуванням та сплатою податків
у Автономній Республіки Крим» (російською мовою «О некоторых вопросах,
связанных с исчислением и уплатой налогов в Автономной Республике Крым») у
частині розміру відрахування ставки єдиного податку у випадку використання
найманої праці.

Відповідно до ст.67 Конституції
України (від 28.06.1996 року із змінами та доповненнями) кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ст.92 Конституції
України (від 28.06.1996 року із змінами та доповненнями) виключно законами
України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

З урахуванням викладеного суд не
може прийняти до уваги Постанову Верховної Ради АР Крим від 19.06.2002 року №
124-3/02 (із змінами та доповненнями) «Про деякі питання, пов'язані з
нарахуванням та сплатою податків у Автономній Республіки Крим» (російською
мовою «О некоторых вопросах, связанных с исчислением и уплатой налогов в
Автономной Республике Крым»).

Також відповідно до ст.1 Закону
України «Про систему оподаткування» (від 25.06.1991 р. № 1251-ХII із змінами та
доповненнями) встановлення і
скасування  податків  і
зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів та до державних  цільових
фондів,  а  також пільг їх платникам здійснюються
Верховною Радою України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим і сільськими,
селищними, міськими радами
відповідно  до  цього
Закону,  інших  законів України про оподаткування. Верховна
Рада Автономної Республіки Крим і сільські, селищні, міські ради можуть
встановлювати додаткові   пільги   щодо оподаткування у межах сум, що надходять
до їх бюджетів. Ставки, механізм
справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), і пільги щодо
оподаткування не можуть  встановлюватися
або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.
Податки і  збори (обов'язкові
платежі),  справляння  яких
не передбачено  цим  Законом, сплаті  не
підлягають.

Указом Президента України № 746/99
від 28.06.1999 року «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» не надано права Верховній Раді АР Крим
встановлювати на території АР Крим інші розміри ставки єдиного податку, ніж
встановлено Указом Президента України № 746/99 від 28.06.1999 року «Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва».

З урахуванням викладеного суд
задовольняє позовні вимоги про визнання
податкового повідомлення-рішення НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_3 р. недійсним.

У частині позовних вимог про
визнання недійсними податкових повідомлень-рішень НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3р. на
суму 1600,00 грн.; НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_3р. на суму 702,00 грн. суд
відмовляє, оскільки факт найму працівників позивачем підтверджується у
власноручній заяві, у пояснювальних записках працівників позивача (а.с.26-31).

Окрім того, позиція позивача не
знайшла свого підтвердження під час розгляду справи.

При винесенні рішення суд враховує
позицію Вищого адміністративного суду України, яка викладена у мотивувальній
частині рішення по справі НОМЕР_7 від ІНФОРМАЦІЯ_9 року, відповідно до якої
недодержання правових норм, які регулюють прийняття акту, може бути підставою
для визнання такого акту недійсним лише у тому випадку, якщо відповідне
порушення призвело до прийняття неправильного акту.

На підставі викладеного та
керуючись ст.17,  18, 70, 76, 86, 162
Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із
змінами та доповненнями), суд

П О С Т А Н О В И В :

·          Адміністративний позов задовольнити
частково.

·          Визнати недійсним податкове
повідомлення рішення Державної податкової інспекції в м.Керч НОМЕР_4 від
ІНФОРМАЦІЯ_3 р. на суму 1600,00 грн.

·          В іншій частині вимог у задоволенні
позову відмовити.

·          Постанову направити сторонам
замовленою кореспонденцією.

Постанова може бути оскаржена у
апеляційному порядку відповідно до ст.185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова проголошена у судовому
засіданні ІНФОРМАЦІЯ_10 року у 11 год. 30 хв.

У судовому засіданні проголошена
вступна та резолютивна частина рішення.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим
Мокрушин В.І.