ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.06.07
Справа № 17/89-07.

За позовом: Колективного сільськогосподарського підприємства «Бобрицьке»

до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Бобрицьке»;

2) Акціонерного банку «Приватінвест» в особі Срібнянської філії

про визнання частково недійсним договору застави.

Суддя Коваленко О.В.

Представники:

Від позивача           не з‘явився.

Від відповідачів  1) Кобжева О.О.

2) не з‘явився

У засіданні брали участь: секретар судового засідання Котенко Н.М.

СУТЬ СПОРУ: позивач просить суд визнати недійсним договір застави від 19.03.2003 р. між кредитором Акціонерним банком «Приватінвест» в особі Срібнянської філії та ТОВ «Бобрицьке» в частині передачі в заставу (іпотеку) наступного майна: самоскид марки САЗ 3507, випуску 1988 року, кольору синього, шасі якого має №1072012, реєстраційний №0375 СУН; самоскид марки САЗ 3507, випуску 1986 року, кольору синього, шасі якого має №0949753, реєстраційний №1870 СУН; паливозаправник марки АЦ 4,2 ГАЗ-3307, випуску 1993 р., кольору синього, шасі якого має № ХТН330700Р1490662, реєстраційний № 7391 СУО; зобов‘язати першого відповідача повернути йому технічні паспорти на зазначені вище технічні засоби.

Представник першого відповідача в письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що позивач не надав суду доказів належності транспортних засобів КСП «Бобрицьке» на праві власності або повного господарського відання. Крім того, зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності для заявлення вимог за даним позовом, оскільки позивач знав про укладання договору застави 19.03.2003 р.

Другий відповідач в судове засідання не з‘явився, письмового відзиву на позов не подав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому відповідно до вимог ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника першого відповідача, суд встановив:

Згідно протоколу №4 зборів членів колективного сільськогосподарського підприємства «Бобрицьке» прийнято рішення про розпаювання однієї частини майна кооперативу, затверджено акт розрахунку пайового фонду з додатками, а також план розподілу та структуру пайового фонду.

На час ліквідації КСП «Бобрицьке» та погашення вимог кредиторів частина майна була передана в оренду ТОВ «Бобрицьке»  відповідно до умов договору від 12.07.2000 р., що підтверджується випискою з протоколу Загальних зборів членів КСП «Бобрицьке» від 12.07.2000 р. та договором оренди, який знаходиться в матеріалах справи.

Постановою господарського суду Сумської області від 03.06.2002 р. у справі №2886-7/101 КСП «Бобрицьке» визнано банкрутом.

19.03.2003 р. між Акціонерним банком «Приватінвест» і ТОВ «Бобрицьке» було укладено договір застави, згідно з яким до складу майна, переданого в заставу першим відповідачем увійшло спірне майно:  самоскид марки САЗ 3507, випуску 1988 року, кольору синього, шасі якого має №1072012, реєстраційний №0375 СУН; самоскид марки САЗ 3507, випуску 1986 року, кольору синього, шасі якого має №0949753, реєстраційний №1870 СУН; паливозаправник марки АЦ 4,2 ГАЗ-3307, випуску 1993 р., кольору синього, шасі якого має № ХТН330700Р1490662, реєстраційний № 7391 СУО.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що у зв‘язку з припиненням підприємницької діяльності КСП «Бобрицьке» ТОВ «Бобрицьке» зобов‘язане було повернути позивачу об‘єкт оренди, оскільки вказане майно підлягало включенню в ліквідаційну масу банкрута у відповідності до ст. 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та належить позивачу на праві власності.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України  Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов‘язків, що виникли або продовжуються існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до вимог ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір застави між відповідачами був укладений 19.03.2003 р., а позивач звернувся в господарський суд Сумської області з позовом про визнання його недійсним лише 12.02.2007 р., тобто з пропущенням строку позовної давності.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України  позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач подав суду клопотання про застосування до вимог позивача щодо визнання недійсним договору, укладеного між сторонами у 2003 році, позовної давності.

Зі змісту ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Враховуючи те, що відповідач звернувся до суду з клопотанням про застосування до вимог позивача позовної давності, а в матеріалах справи відсутнє клопотання позивача про поновлення пропущеного строку позовної давності, суд вважає вимоги позивача  про визнання договору застави недійсним неправомірними і такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по державному миту та судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          В позові відмовити.

Суддя                                                                          О.В. КОВАЛЕНКО