донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

10.07.2007 р.                                                                            справа № 20/23

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Шевкової  Т.А.

суддів
Діброви  Г.І. , Стойка  О.В.

за участю представників сторін:

від позивача:
Устюков С.О. дов. № 07/42 від 09.02.2007р.,

від відповідача:
Безщасна Г.В. дов. б/н від 04.12.2006р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Дочірнього підприємства “Газ-тепло” Національної акціонерної компанії“Нафтогаз України” м. Київ

на рішення господарського суду

Донецької області

від
04.05.2007 року

по справі
№ 20/23 (суддя Донець О.Є.)

за позовом
Дочірнього підприємства “Газ-тепло” Національної акціонерної компанії“Нафтогаз України” м. Київ

до
Державного підприємства “Зуївська експериментальна теплоелектроцентраль” м.Зугрес Донецької області

про
стягнення 2005188грн. 00коп.

В С Т А Н О В И В:

Дочірнє підприємство “Газ-тепло” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” м.Київ звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства “Зуївська експериментальна теплоелектроцентраль” м.Зугрес Донецької області про стягнення 2005188грн.14коп., з яких 1390931грн.60коп. –основний борг за листопад 2004р. –квітень 2005р., 117967грн.69коп. –сума пені, 320098грн.64коп. –інфляційна складова, 78825грн.00коп. –сума 3 % річних, 97365грн.21коп. –сума штрафу у розмірі 7% від суми заборгованості, посилаючись на невиконання відповідачем умов договору на постачання природного газу № 16/04-465 від 25.10.04р.

Відповідач позовні вимоги визнав частково у сумі 748529грн.57грн., про що зазначив у відзиві на позовну заяву, заперечив проти задоволення решти позовних вимог у зв’язку з тим, що їх частину вже було розглянуто, та  господарським судом Донецької області винесено рішення від 05.04.05р. по справі №20/82.

Крім того, відповідач, враховуючі положення п.3 ст.267 Цивільного Кодексу України просив застосувати позовну давність у відношенні вимог про стягнення пені та штрафу, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності в частині цих вимог.

У доповнені до позовної заяви від 21.03.07р. №54/10–183–1208 позивач уточнив свої вимоги та просив суд стягнути з відповідача 1150066грн.74коп. –суму основного боргу за поставлений за договором №16/04-465 від 25.10.2004р. природний газ, та уточнив період поставки: лютий–квітень 2005р., 97539грн.46коп. –пеню, за період з 20.09.06р. по 21.03.07р., 225120грн.50коп. –суму інфляційних витрат за період з березня 2005р. по лютий 2007р., 67298грн.93коп. –3% річних за період з 09.03.05р. по 21.03.07р., 80504грн.70коп. –суму штрафу у розмірі 7% від суми заборгованості, який передбачений п.8.2. договору.

Господарський суд Донецької області рішенням від 26.04.2007р. у справі № 20/23 позовні вимоги задовольнив частково, стягнувши з ДП “Зуївська експериментальна теплоелектроцентраль” на користь ДП “Газ-тепло” НАК “Нафтогаз України” 1150066грн.74коп. - основного боргу, 225120грн.50коп. –інфляційної складової, 67298грн.93коп. –3% річних. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

В своєму рішенні господарський суд визнав позовні вимоги, з урахуванням доповнення до позовної заяви, в частині стягнення основного боргу в сумі 1150066грн.74коп., інфляційних витрат в розмірі 225120грн.50коп., 3% річних в розмірі 67298грн.93коп. обґрунтованими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

У відношенні позовних вимог в частині стягнення пені у сумі 97539грн.46коп., яку позивач нарахував за період з 20.09.06р. по 21.03.07р., тобто за 6 місяців, що передують даті заявлення вимоги, господарський суд визнав обраний позивачем порядок нарахування пені таким, що не відповідає п.6 ст.232 Господарського кодексу України, у зв’язку з чим у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовив у зв’язку з необґрунтованістю.

У відношенні позовних вимог в частині стягнення штрафу у розмірі 7%  у сумі 80504грн.70коп. від суми заборгованості за лютий-квітень 2005р. господарським судом, за клопотанням відповідача, була застосована позовна давність та у зв’язку із її сплиненням відмовлено у задоволенні позову в цій частині вимог.

Дочірнє підприємство “Газ-тепло” НАК “Нафтогаз України” м. Київ, не погоджуючись із рішенням господарського суду, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 26.04.2007р. у справі №20/23 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 97539грн.46коп., прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення пені у повному обсязі.

Заявник скарги вважає, що господарським судом при винесенні рішення були неповно з’ясовані обставини, що мають значення для справи, були порушені норми матеріального права, а саме ст.ст. 256, 257, 258, 266, 267 Цивільного кодексу України, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.

Так, заявник скарги вважає безпідставними посилання господарського суду на пропуск позивачем строку позовної давності в один рік у відношення вимог щодо стягнення пені, оскільки неустойка нараховувалася за окремий період невиконання зобов’язання відповідачем у межах загального строку позовної давності.

Вважає, що у господарського суду були відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності, оскільки сторонами у справі не було заявлено про застосування позовної давності.

Державне підприємство “Зуївська експериментальна теплоелектроцентраль” м.Зугрес Донецької області просить рішення господарського суду Донецької області від 26.04.2007р. у справі №20/23 залишити без змін, як винесене при повному дослідженні матеріалів справи та з дотриманням норм діючого законодавства.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст.28-29 Закону України “Про судоустрій” та ст.101 Господарського процесуального кодексу України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ч.4 ст.9 Закону України “Про судоустрій в Україні”, статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України був здійснений запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Відповідно  до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Донецької області від 26.04.2007р. у справі № 20/23 відповідає цим вимогам, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Між ДП “Газ-тепло” НАК “Нафтогаз України” та ДП “Зуївська експериментальна ТЕЦ” 25.10.2004р. укладено договір № 16/04-465.

За умовами даного договору Постачальник (позивач у справі) зобов’язувався передати у власність Споживачу (відповідач у справі) в четвертому кварталі 2004р. природний газ, а Споживач –прийняти його та оплатити.

Пунктом 2.1. договору сторони визначили, що постачальник передає  споживачу у 4 кварталі 2004р. газ в обсязі до 4670,000тис.м.куб., та розрізнили по місяцях.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що ціна за 1000,0 м. куб. газу, що постачається з жовтня 2004р., без врахування вартості транспортування газу по території України становить 327грн.30коп. без ПДВ.

Додатковими угодами № 3 від 28.12.2004р., №4 від 14.01.2005р., № 5 від 01.04.2005р., № 6 від 29.04.2005р. до договору № 16/04-465 від 25.10.2004р. сторони за взаємною згодою змінювали умови договору щодо строку дії договору, обсягу газу, його ціни, періоду постачання.

Пунктом 7.1. договору №16/04-465 від 25.10.2004р. встановлено, що   оплата за природний газ проводиться споживачем виключно грошовими коштами в такому порядку: перша оплата в розмірі 50% від вартості  запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 днів до початку місяця поставки газу; наступні оплати проводяться плановими платежами по 25 % від вартості запланованих місячних обсягів до 08-го та 18-го числа місяця поставки газу. Остаточний розрахунок здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу (за звітній місяць) до 08 числа місяця наступного за звітнім.

Відповідно до п.8.2. договору, в разі несплати або несвоєчасної сплати за спожитий газ у строки, зазначені у п.7.1. даного договору, споживач сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми заборгованості.

На виконання умов договору №16/04-465 від 25.10.2004р. позивач поставив відповідачеві у період лютий –квітень 2005р. природний газ в обсязі 3054тис.м.куб. на суму 1150066грн.74коп.

Факт передачі газу підтверджується актами прийому-передачі природного газу № 04-ГЕ/465 від 30.04.2005р., № 02-ГЕ/465 від 28.02.2005р., № 03-ГЕ/465 від 31.03.2005р., які підписані представниками ДП “Газ-тепло” та ДП “Зуївська експериментальна ТЕЦ” без заперечень.

За спірний період вартість отриманого газу у сумі 1150066грн.74коп. відповідач не оплатив.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Наданими позивачем в обґрунтування позовних вимог актами приймання-передачі природного газу доведений факт поставки природного газу протягом лютого-квітня 2005р. відповідно до умов договору № 16/04-465 від 25.10.2004р.

Відповідачем не надано господарському суду документів, підтверджуючих виконання своїх зобов’язань по оплаті отриманого природного газу за  лютий-квітень 2005р., в зв’язку з чим борг за спірний період склав суму 1150066грн.74коп.

Таким чином, висновок господарського суду про доведеність позовних вимог про стягнення боргу по оплаті за спожитий природний газ у сумі 1150066грн.74коп. апеляційним господарським судом визнається правильним, рішення господарського суду про задоволення позовних вимог в цій частині таким, що відповідає матеріалам справи.

Відповідно пункту 2 статті 625 Цивільного Кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за період з березня 2005р. по лютий 2007р. становить 225120грн.50коп.

Розмір 3% річних з простроченої суми, за період з 09.03.2005р. по 21.03.2007р. складає 67298грн.93коп.

Колегія суддів вважає висновок господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних з простроченої суми, за період з 09.03.2005р. по 21.03.2007р. у сумі 67298грн.93коп. та  інфляційної складової за період з березня 2005р. по лютий 2007р. у сумі 225120грн.50коп. правильним.

Строк, в межах якого нараховуються штрафні санкції –це проміжок часу, протягом якого триває відповідне порушення, за яке ці санкції встановлені законом або договором. Відповідно до частини 6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Тобто спеціальним законодавством встановлено припікальний строк нарахування штрафних санкцій в межах строку позовної давності.

Позовна давність за загальним правилом це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Власного поняття позовної давності Господарський кодекс не дає, відсилаючи до Цивільного кодексу (ст.223 ГК України).

Відповідно до статті 223 ГК України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України. Так, згідно ст.258 Цивільного Кодексу України скорочена позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, пеня та штраф нараховуються з дня, наступного за днем, коли зобов’язання повинно було бути виконано, за період шість місяців.

Після закінчення цього строку їх нарахування припиняється, і у межах одного року суб’єкт господарювання має право звернутися до суду з вимогою про примусове стягнення штрафних санкцій за прострочку виконання договірного зобов’язання.

Отже, виходячи з викладеного, позивач повинен був звернутися до суду з вимогою про стягнення пені та штрафу у строк 1 рік після того, як він довідався або міг довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила, при цьому за вимогами п.6 ст.232 Господарського кодексу України, розрахувавши суму пені за шість місяців. Тобто, позивач мав звернутися до суду з вимогою про стягнення пені за несвоєчасне виконання розрахунків за договором № 16/04-465 від 25.10.2004р. на постачання природного газу до 09.05.2006р.  (остаточний розрахунок повинен був бути здійснений до 08.05.2005р., прострочення платежу мало місце з 09.05.2005р.).

Таким чином, позивач мав право звернутися до суду з даною вимогою до 09.05.2006р., з позовною заявою позивач звернувся до суду у січні 2007р., тобто після спливу встановленого ст.258 Цивільного кодексу України скороченого строку позовної давності.

Статтею 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуюче вищевикладене колегія суддів вважає, що господарський суд обґрунтовано застосував положення закону про позовну давність, про застосування якої було заявлено відповідачем та у зв’язку із її сплиненням,  відмовив у задоволенні позову в частині стягнення пені у сумі 97539грн.46коп. та штрафу у сумі 80504грн.70коп.

Крім того, суду не було надано документів, які б свідчили б про наявність поважних причин пропущення позивачем позовної давності стосовно даних вимог.

Доводи заявника скарги про відсутність правових підстав для застосування строку позовної давності, оскільки сторонами у справі не було заявлено клопотання про застосування позовної давності, є необґрунтованими виходячи з того, що відповідач у відзиві на позовну заяву № 285/юр від 23.02.2007р. (див. а.с.37), якій зареєстрований канцелярією господарського суду 26.02.2007р., просив суд застосувати позовну давність стосовно вимог про стягнення пені за прострочення платежу за природний газ та 7% штрафу.

Отже, враховуючі вищенаведене, судова колегія вважає доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та вважає безпідставними доводи про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 26.04.2007року у справі №20/23 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, підстав до його зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита при зверненні з апеляційною скаргою покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства “Газ-тепло” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 26.04.2007р. у справі № 20/23 залишити без змін

Головуючий          Т.А.  Шевкова

Судді:          Г.І.  Діброва

О.В.  Стойка

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС