ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.07.07 р.                                                                               Справа № 45/352

запозовом: Закритого акціонерного товариства Страхової компанії „ВУСО”, , м.Донецьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Фаетон”, , м.Донецьк

про відшкодування 5 514 грн. 05 коп.

Суддя  Плотніцький Б.Д.

при секретарі судового засідання Колосовій О.О.

Представники:

Від позивача: Позєєва Н.Г.- юрискон.

Від відповідача: Кравченко С.В. – юрисконс.

В засіданні суду брали участь

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Закрите акціонерне товариство Страхова компанія „ВУСО”, м.Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю „Фаетон”, м. Донецьк, про відшкодування завданої матеріальної шкоди в порядку регресу в сумі 5 514 грн. 05 коп.

В обґрунтування своїх доводів позивач посилається на факт дорожньо-транспортної пригоди, довідки, акт огляду автомобіля, заяву на виплату страхового відшкодування, акт огляду автомобіля, рахунок №00136 від 20.03.2006р., страховий акт, кошторис збитків від 24.03.2006р., розрахунок страхового відшкодування, платіжне доручення №1480 від 06.04.2006р., рахунок – фактуру № СФ-0366 від 24.03.2006р, №1525 від 07.04.2006р. та листи.

Відповідач у відзиві на позов б/н від 14.12.2006р. та доповненнях до відзиву на позов позовні вимоги не визнає у повному обсязі.

06.07.2007р. відповідач надав пояснення б/н від 05.07.2007р., в яких позовні вимоги визнає частково у сумі 4 166 грн. 00 коп.

У відповідності із ст.41 Господарського процесуального кодексу України, для вирішення вартості проведених ремонтних робіт та повного і всебічного розгляду справи, господарським судом ухвалою від 17.01.2007р. була призначена авто-технічна судова експертиза, проведення якої було доручено Донецькому науково-дослідному інституту судових експертиз, м.Донецьк.

У зв’язку з викладеним, ухвалою від 17.01.2007р. провадження по справі було зупинене.

Після надходження до суду висновку судової автотоварознавчої експертизи комплексної №1925/27, складеного 30.05.2007р., ухвалою від 27.06.2007р. провадження у справі було поновлене.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарським судом встановлено наступне:

18.03.2006р. у м.Донецьку відбулась дорожньо-транспортна пригода - зіткнення автомобіля ВАЗ 21104 (державний реєстраційний номер АН 3884 АМ), який належить Малік Віталію Олеговичу під керуванням Малік Анісі Сахбетдинової та автобусу ПАЗ (державний реєстраційний номер 495 25 ЕВ) під керуванням Піронко Ігоря Володимирович, власником якого є відповідач за цим позовом.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоди автомобілю ВАЗ 21104, державний реєстраційний номер АН 3884 АМ.

Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з довідкою Відділення Державтоінспекції Будьонівського районного відділу внутрішніх справ м.Донецька дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Піронко І.В. п.10.1 Правил дорожнього руху України.

Вина Піронко І.В. також була встановлена постановою Гірницького районного суду міста Макіївки Донецької області по справі №3-4110/2006р. від 12.05.2006р., на підставі якої останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 50 грн. 00 коп.

Піронко Ігор Володимирович на момент скоєння ДТП знаходився в трудових відносинах з відповідачем, що не заперечується останнім.

Відповідно ст.1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

На підставі ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, у Малік Віталія Олеговича, як у власника автомобіля, виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданого збитку.

30 травня 2005р. між позивачем та Малік В.О. був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №3922-01-02.

Страховим випадком, згідно договору страхування, визначається подія, у разі якої внаслідок ДТП було завдано шкоду автомобілю Малік В.О. (страхувальник).

Розмір страхового відшкодування визначається ЗАТ Страхова компанія “ВУСО” м.Донецьк (страховик) виходячи із суми заподіяного в результаті настання страхового випадку матеріального збитку, але не більше розміру страхової суми.

А підставою для виплати страхового відшкодування згідно договору страхування є рахунок СТО (додаток №1 до договору страхування).

Відповідно до рахунку №00136 від 20.03.2006р., виписаного СПД Куміновим З.Г.  вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 5 530 грн. 00 коп.

При складанні кошторису збитків була виключена вартість ремонту петель капоту, оскільки вони не були пошкоджені, на суму 160 грн. 00 коп.

Таким чином, сума, що підлягає виплаті в якості страхового відшкодування за договором страхування, становить 5 530 грн. 00 коп.

Виплата страхового відшкодування була здійснена у відповідності до статті 25 Закону України “Про страхування” на підставі заяви Малік В.О., страхового акту №403 від 06.04.2006р.

Позивач платіжним дорученням №1480 від 06.04.2006р. перерахував вигодонабувачу   5 370 грн. 00 коп.

Статтею 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України “Про страхування” до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Тому до суми позовних вимог позивачем додані витрати за супроводження договору страхування та відшкодування витрат у сумі 144 грн. 05 коп.

Таким чином, з моменту виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до відповідача щодо відшкодування спричиненого збитку в межах фактичних затрат позивача, що дорівнює суму 5 514 грн. 05 коп.

Для роз'яснення питань, що виникли при вирішенні спору господарським судом у відповідності із ст.41 Господарського процесуального кодексу України була призначена судова експертиза.

Висновок судового експерта, за приписом ст.42 Господарського процесуального кодексу України для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

З урахуванням вимог ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Висновком експерта №1925/27 від 30.05.2007р. встановлено, що вартість відновлювальних робіт становить 4 949 грн. 00 коп., яка складається з вартості ремонтних робіт (2 627 грн. 21 коп.), матеріалів (581 грн. 79 коп.) та замінених деталей без урахування їх зносу (1 740 грн. 00 коп.).

При цьому, вартість робіт з покраски автомобіля визначена експертом у сумі 986 грн. 00 коп.

Відповідач у судовому засіданні 05.07.2007р. письмовими поясненнями б/н від 05.07.2007р. позовні вимоги визнав частково у сумі 4 166 грн. 00 коп., яка складається із фактичних витрат на відновлення автомобілю ВАЗ 21104 ( у сумі 1440 грн. 00 коп.), вартості покрасочних робіт (986 грн. 00 коп.) та вартості матеріалів (1740 грн. 00 коп.)

Виходячи з принципу повного, всебічного та об’єктивного розгляду всіх обставин справи, господарський суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне:

Відповідно до ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За приписом ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, страхову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Стаття 991 Цивільного кодексу України та ст. 26 Закону України "Про страхування" встановлюють перелік підстав для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування:

1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку;

2) вчинення страхувальником-громадянином або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку;

4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала;

5) несвоєчасне повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкоду визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) наявності інших підстав, встановлених законом

Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Статтею 1192 Цивільного кодексу України передбачено два способи відшкодування заподіяної шкоди: відшкодування шкоди в натурі та  повне відшкодування заподіяних збитків коли відшкодування шкоди в натурі неможливо.

Компенсація шкоди, заподіяної особі, у повному обсязі  за допомогою відшкодування збитків передбачає, зокрема, відшкодування  витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки та їх вид для підприємства, передбачених у статтях 22, 623 Цивільного кодексу України як загальних норм права, так і  за допомогою спеціальних норм визначених у статтях 224, 225 Господарського кодексу України).

Стягнення цих збитків відповідає принципу повного відшкодування заподіяної шкоди та забезпечує відновлення майнового стану особи, якій заподіяно шкоду.

Як визначено ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином для виникнення зобов’язання по відшкодуванню заподіяної шкоди необхідна наявність наступних умов:

1)          протиправна поведінка заподіювача шкоди;

2)          заподіяння шкоди майну юридичної особи або громадянину;

3)          причинний зв’язок між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та заподіяною шкодою;

4)          вина заподіювача шкоди;

5)          обґрунтований розрахунок шкоди.

Підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає в себе певні елементи: шкода; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоду; причинний зв’язок між ними; вина. Відсутність хоча б одного элемента складу правопорушення виключає настання  відповідальності,  передбаченої  цією статтею.

Оцінюючи, наскільки шкода є значною, слід виходити з конкретних обставин справи, враховуючи, зокрема, розмір витрат, які зробила юридична (фізична) особа, що зазнала шкоди, чи має зробити для усунення згаданих наслідків.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди Піронко І.В. був володільцем джерела підвищеної небезпеки.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки, за законодавством, розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Таким чином, за юридичною ознакою володільцем визнається тільки та особа, яка володіє певним правом по відношенню до джерела підвищеної небезпеки як це передбачено у ч.2 ст. 1187 ЦК України. Таким правом може бути право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, послуги або перевезення як це визначено у Цивільного кодексу України або інші законодавчих актах які регулюють ці правовідносини.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги ст. 1172 Цивільного кодексу України, де визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов’язків.

Відповідач частково визнав суму пред’явлених позовних вимог у розмірі 4 166 грн. 00 коп.

Згідно до ч.5 ст.78 Господарського процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позовних вимог господарський суд приймає рішення про задоволення позову.

На підставі зазначеного, господарський суд вважає, що позовні вимоги позивача про відшкодування завданої матеріальної шкоди в порядку регресу в сумі 4 166 грн. 00 коп. підлягають задоволенню.

При цьому, господарський суд вважає за необхідне також стягнути з відповідача витрати за супроводження договору страхування та відшкодування витрат у сумі 144 грн. 05 коп., оскільки вина відповідача повністю доведена та підтверджується наявними матеріалами справи.

Таким чином, господарський суд вважає, що позовні вимоги Закритого акціонерного товариства Страхова компанія „ВУСО”, м.Донецьк підлягають задоволенню частково у сумі 4 310 грн. 05 коп.

Судові витрати та витрати пов’язані із проведенням екперизи, у відповідності із вимогами ст.49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають віднесенню віднесенню на сторін пропорційно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.41, 42, 43, 49, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Закритого акціонерного товариства Страхова компанія „ВУСО”, м.Донецьк до Товариства з обмеженою відповідальністю „Фаетон”, м. Донецьк задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Фаетон”, м. Донецьк на користь Закритого акціонерного товариства Страхова компанія „ВУСО”, м.Донецьк завдану матеріальну шкоду в порядку регресу в сумі 4 310 грн. 05 коп., витрати по сплаті державного мита у сумі 79 грн. 72 коп. та витрати на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу у сумі 92 грн. 23 коп.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства Страхова компанія „ВУСО”, м.Донецьк на користь Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз, м.Донецьк витрати за проведення судової експертизи у сумі 71 грн. 40 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Фаетон”, м. Донецьк на користь Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз, м.Донецьк витрати за проведення судової експертизи у сумі 255 грн. 48 коп.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні за згодою сторін оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення підписаний 10.07.2007р.

Суддя