ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 липня 2007 р.

№ 18/43пд

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів:

головуючого

Ходаківської І.П.

суддів

Савенко Г.В.,
Данилової Т.Б.

розглянувши матеріали касаційної
скарги

Приватного підприємця ОСОБА_1

на постанову

Луганського апеляційного
господарського суду від 22.03.07

у справі

№ 18/43 пд господарського суду
Луганської області

за позовом

Приватного підприємця ОСОБА_1

до

Станично-Луганської селищної ради

про

визнання договору купівлі-продажу
дійсним та визнання права власності на земельну ділянку

за участю представників
сторін:

позивача: не з'явились

відповідача: не з'явились

Склад судової колегії змінено за
розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від
11.07.2007 року за № 02-12.2/162.

У зв'язку з перебуванням судді
Вищого господарського суду України Першикова Є.В. у відпустці, призначено
колегію суддів у складі: головуючого -Ходаківської І.П., суддів: Савенко Г.В.,
Данилова Т.Б.(зазначене розпорядження міститься в матеріалах справи).

За згодою сторін відповідно до ч.2
ст.85 та ч.1 ст.1115 Господарського процесуального кодексу України у
судовому засіданні від 12.07.07 були оголошені лише вступна та резолютивна
частини постанови колегії суддів Вищого господарського суду України.

Рішенням господарського суду
Луганської області від 09.02.2007 року в позові Приватного підприємця ОСОБА_1
-відмовлено. Судові витрати покладено на позивача.

Постановою Луганського апеляційного
господарського суду від 22.03.2007 року зазначене рішення  суду залишено без змін, апеляційна скарга
Приватного підприємця ОСОБА_1 -без задоволення.

Судові рішення попередніх судових
інстанцій вмотивовані тим, що вимоги скаржника не можуть бути задоволені,
оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки, який скаржник просить
визнати дійсним, не було укладено між сторонами у письмовій формі, а укладання зазначеного
договору в усній формі, відповідно до статті 657 Цивільного кодексу України є
неможливим та незаконним, і як наслідок такий договір не може бути визнаний як
дійсний господарським судом.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями, до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою
звернувся Приватний підприємець ОСОБА_1, в якій просить зазначені судові
рішення скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити  заявлені позовні вимоги. В обгрунтування
касаційної скарги скаржник зазначає, що судами при винесенні рішень невірно
застосовані норми матеріального права, зокрема, статті 657, 334, 220 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє застосування господарськими
судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального
права на підставі встановлених фактичних обставин справи.

Заслухавши представників сторін,
перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування норм
діючого законодавства, колегія суддів, дійшла висновку, що касаційна
скарга  не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено господарськими
судами, рішенням Станично-Луганської селищної ради від 05.11.2003 року №7/7
“Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення” було
вирішено продати приватному підприємцю ОСОБА_1 за 17029,00 грн. земельну
ділянку площею 5047 м2, яка розташована в АДРЕСА_1. Цим же рішенням
забезпечення оформлення договору купівлі - продажу вказаної земельної ділянки
покладено на селищного голову.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, договір купівлі-продажу між Приватним підприємцем ОСОБА_1 та
Станично-Луганською селищною радою укладено так і не було.

Як зазначає скаржник та відповідно
до довідки за № 5566 від 04.09.2006 року виданої Станично-Луганською селищною
радою, ним було повністю сплачено вартість земельної ділянки відповідачу, яка
була визначена у звіті про експертну грошову оцінку земельної ділянки (арк.
справи 25-26) та склала 17029, 00 грн. Зазначена обставина, на думку скаржника,
є обгрунтуванням його позовних вимог. Посилаючись на вказану обставину,
скаржник також зазначає, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення
договору купівлі-продажу. Однак із вказаними твердженнями не можна погодитись,
а тому висновки судових інстанцій щодо незадоволення заявлених позовних вимог є
цілком правомірними та обгрунтованими.

Укладання договору купівлі-продажу
земельної ділянки в усній формі є неможливим і незаконним (стаття 657
Цивільного кодексу України).

Сплачена позивачем сума вартості
земельної ділянки не може бути підставою для визнання договору укладеним,
оскільки зазначену суму було сплачено на
виконання рішення  Станично-Луганської
селищної ради від 05.11.2003 року за № 7/7. Вказана обставина також не може
вважатися договором купівлі-продажу.

Отже, визнати укладеним договір,
який взагалі не було укладено (у письмовій формі) - неможливо.

Стосовно вимоги позивача відносно
набуття права власності на зазначену земельну ділянку, слід зазначити наступне.

Підставою набуття права власності
на земельну ділянку, відповідно до рішення Станично-Луганської селищної ради
від 05.11.2003 року за № 7/7 повинен був стати договір купівлі-продажу, який
так і не було укладено. Слід зауважити, що відповідно до п.6 вказаного рішення
Ради, оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки покладено на
селищного голову.

Тобто, зазначена вимога скаржника
також не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, судова
колегія вважає, що постанова апеляційного суду (якою залишено без змін рішення)
відповідає вимогам чинного законодавства та підстав для її скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, колегія суддів Вищого господарського суду України,-

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Приватного
підприємця ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Постанову Луганського апеляційного
господарського суду від 22.03.2007 року у справі № 18/43 пд -залишити без змін.

Головуючий
І.Ходаківська

Судді
Г.Савенко

Т.Данилова