ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07 червня 2007 р.

№ 39/7

Вищий господарський суд
України у складі колегії суддів:

головуючого судді:

Добролюбової Т.В.

суддів

Гоголь Т.Г., Продаєвич Л.В.

розглянувши  матеріали касаційної скарги

Товариства з обмеженою
відповідальністю “Кристал”

на постанову

Донецького апеляційного
господарського суду від 13.12.06

у справі

№ 39/7

за позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю “Кристал”

до

Приватного підприємця ОСОБА_1

про

стягнення 4250,30 грн.

Представники позивача і відповідача
в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені
належно.

Товариством з обмеженою
відповідальністю “Кристал” заявлений позов, з урахуванням уточнень, про
стягнення з  Приватного підприємця
ОСОБА_1 2 525,00 грн. передоплати, 8,30 грн. 3% річних і збитків у вигляді
сплачених позивачем штрафних санкцій у сумі 707,00 грн. та упущеної вигоди в
розмірі 1 010,00 грн. Обґрунтовуючи вимоги позивач вказував на неналежне
виконання відповідачем зобов'язань за усною угодою від 28.07.06 щодо поставки
дошки обрізної. Позивач зазначав, що ним з ТОВ “Промкомплект БВК” 21.08.06  укладено договір   НОМЕР_1 на
поставку дошки обрізної,  яку   позивач
планував   придбати  у

доповідач: Добролюбова Т.В.

приватного підприємця ОСОБА_1.
Позивач стверджував, що невиконання ПП ОСОБА_1 зобов'язань з поставки за усною
угодою спричинили сплату ним штрафних санкцій
ТОВ “Промкомплект БВК”  та завдали
йому збитків у вигляді  не одержаного прибутку
від угоди з цим товариством.  При цьому,
позивач посилався на приписи статей 526, 527, 530, 625, частину 1 статті 623
Цивільного кодексу України, статті 193, 224, частину 1 статті 225, частини 2, 7
статті 226 Господарського кодексу України.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 09.11.06, ухваленим суддею Морщагіною Н.С, позовні вимоги
задоволені частково. Стягнуто з Приватного підприємця ОСОБА_1 на користь ТОВ
“Кристал”  2 525,00 грн. -
передоплати,  8,30 грн. -річних.
Вмотивовуючи рішення в цій частині суд зазначав про обґрунтованість вимог
позивача щодо стягнення передоплати та річних з
посиланням на приписи статей 525,
526, 530, частину 2 статті 693 Цивільного кодексу України.  У стягненні заявленої суми збитків позивачеві
повністю відмовлено. Суд вказував на недоведеність позивачем всіх умов
цивільно-правової відповідальності щодо відшкодування збитків у вигляді сплати
позивачем штрафних санкцій та упущеної вигоди. При цьому, суд керувався
положеннями статті 225, частиною 1 статті 623 Цивільного кодексу України та
статтею 224 Господарського кодексу України.

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів: Дзюба О.М., Діброва Г.І., Шевкова Т.А. постановою
від 13.12.06, перевірене рішення суду першої інстанції залишив без змін з тих
же підстав, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Кристал”
залишив без задоволення.

Товариство з обмеженою
відповідальністю “Кристал” звернулось з касаційною скаргою до Вищого
господарського суду України, в якій просить судові рішення у справі
скасувати  в частині відмови у стягненні
707,00 грн. штрафних санкцій і 1010,00 грн. втраченої вигоди, позовні вимоги
задовольнити  повністю. Обґрунтовуючи
вимоги  касаційної скарги, скаржник
посилається на порушення судами статті 224 та частини 1 статті 623 Цивільного
кодексу України. Заявник вказує на те, що ним в підтвердження вимог були надані
документи, які свідчать про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань.
Заявник вважає, що суди помилково не витребували у нього додаткових доказів.
Апеляційній інстанції подавався рахунок з якого вбачається, що позивач має
збитки (прямі і не отриманий прибуток) через те, що уклав договір поставки
дошки з ТОВ “Промкомплект БВК” саме на таку кількість, яку не отримав від
відповідача.

Від Приватного підприємця ОСОБА_1
відзиву на касаційну скаргу судом не отримано.

Вищий господарський суд України
заслухавши доповідь судді
Добролюбової Т.В., переглянувши матеріали справи та доводи касаційної
скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів
чинного законодавства,  відзначає
наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1117
Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція на підставі
встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом апеляційної
інстанції приписів матеріального і процесуального законодавства. Постанова
апеляційної інстанції переглядається в
оскарженій частині.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено  та підтверджено
матеріалами справи, що між Товариством з обмеженою відповідальністю “Кристал”
та Приватним підприємцем ОСОБА_1 укладено усну угоду. Відповідно до  умов угоди відповідач зобов'язався поставити
позивачеві дошку обрізну товщиною 25 мм і 50 мм у кількості відповідно 2 м3 та
1,5 м3, а останній зобов'язався оплатити цей товар. Судами встановлено, що
відповідачем 28.07.06  виставлений
рахунок НОМЕР_2 на суму 2 525,00 грн. Позивач даний рахунок  сплатив у повному обсязі,   що підтверджується платіжним дорученням
НОМЕР_3, з призначенням платежу “Оплата за дошку обрізну згідно рахунку НОМЕР_2
від 28.07.06”. Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що  ПП
ОСОБА_1  дошка не відвантажена
позивачеві. Разом з цим, господарськими судами встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 21.08.06 між позивачем і Товариством з обмеженою
відповідальністю “Промкомплект БВК” укладено договір НОМЕР_1. Відповідно
до  умов договору, позивач зобов'язався
поставити ТОВ “Промкомплект БВК” дошку обрізну.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено вимогу про
відшкодування збитків у вигляді сплати ним штрафних санкцій ТОВ “Промкомплект
БВК”  у розмірі  707,00 грн. та  упущеної вигоди у сумі 1010,00 грн.
Відмовляючи у задоволенні  вимог позивача
щодо стягнення збитків у вигляді сплати штрафних санкцій та упущеної
вигоди  суд апеляційної інстанції
правильно виходив з того, що позивачем не доведено всіх умов цивільно -
правової відповідальності з відшкодування збитків, а саме: наявність і розмір
збитків, завданих порушенням договірних зобов'язань відповідачем, причинно -
наслідкового зв'язку між  діями
відповідача та  збитками. А відтак, і
відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення збитків.  Згідно частини 1 статті 623 Цивільного
кодексу України, яка кореспондує з приписами статті 224 Господарського кодексу
України боржник, який порушив зобов'язання, повинен відшкодувати кредитору у
повному обсязі завдані порушенням збитки, включаючи реальні збитки та упущену
вигоду. Відповідно до статті 225 Цивільного кодексу України до складу збитків
включаються додаткові витрати, зокрема, штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам,  понесені стороною, яка
зазнала збитків, а також неодержаний прибуток, на який сторона, яка зазнала
збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою
стороною.  Необхідними умовами цивільно -
правової відповідальності  з
відшкодування збитків є: протиправність поведінки особи; збитки, як результат
протиправної поведінки; причинний зв'язок між протиправною поведінкою і
завданими збитками; вина особи, що заподіяла збитки. Відсутність хоча б одного
з вищевикладених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення,
звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання
ним взятих на себе зобов'язань, оскільки в даному випадку його поведінка не
може бути кваліфікована як правопорушення. Відповідно до статті 33
Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості. Проте, суди визнали, що відсутні докази тотожності кількості
дошки за усною і письмовою угодах, оскільки кількість товару у договорі НОМЕР_1
не зазначена. Визнали суди недоведеними належними доказами суму не отриманого
прибутку, через те, що у договорі НОМЕР_1 від 21.08.06 сторони не визначили
вартість одиниці товару. Стосовно доводу
скаржника про те, що апеляційний суд безпідставно не прийняв до уваги
надані ним в підтвердження своїх вимог додаткові докази, а саме:  рахунок НОМЕР_4, лист НОМЕР_5, колегія суддів
відзначає наступне. Положеннями  статті
101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у процесі
перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково
поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої
інстанції з причин, що не залежали від нього.  Апеляційним судом встановлено, що позивач
неможливість подання додаткових документів до суду першої інстанції не
обґрунтував.  Водночас,  згідно з приписами частини 2 статті 1117
Господарського  процесуального  кодексу
України    касаційна інстанція не
має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх.

За таких обставин, колегія суддів
визнає, що апеляційним господарським судом дана правильна юридична оцінка
обставинам справи, порушень норм матеріального та  процесуального права в оскарженій частині
судових актів не вбачається, тому переглянута постанова відповідає чинному
законодавству України, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

З
урахуванням  викладеного,
керуючись статтями  1115, 1117,  1118,
1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України,  Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Донецького
апеляційного господарського суду від 13.12.06 у справі № 39/7 залишити без
змін.

Касаційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю
“Кристал” залишити без задоволення.

Головуючий
Т.Добролюбова

Судді
Т.Гоголь

Л.Продаєвич