ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2007 р.

№ 36/405

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді
Кота О.В.,

суддів:
Владимиренко С.В.,

Шевчук С.Р.

розглянувши матеріали касаційної скарги

Міністерства охорони здоров’я України

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2007р.

та рішення
господарського суду міста Києва від 06.12.2006р.

у справі
№36/405

за позовом
Державного видавництва "Преса України" Державного управління справами

до
Міністерства охорони здоров’я України

треті особи,
які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:
1)          Державне мале підприємство "Полімед" Міністерства охорони здоров’я України;
2)          Державне підприємство "Державний фармакологічний центр" Міністерства охорони здоров’я України

про
стягнення 213998,44грн.,

за участю представників:

-          позивача: Горденюк Я.В., дов. № 1-4д від 27.03.2006р.;

-          відповідача: Морачов О.В., дов. №14.02/13 від 10.04.2007р.;

-          третьої особи 1: не з’явились;

-          третьої особи 2: Слюсар В.В., дов. б/н від 02.03.2007р.;

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2006 року Державне видавництво "Преса України" Державного управління справами звернулось до господарського суду з позовом до Міністерства охорони здоров’я України про стягнення 213998,44грн. витрат, пов’язаних з утриманням орендованого останнім приміщення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.12.2006р. у справі №36/405 (суддя Трофименко Т.Ю.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Міністерства охорони здоров’я України на користь Державного видавництва "Преса України" Державного управління справами 213998,44грн., 2139,98грн. витрат по сплаті державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2007р. у справі №36/405 (колегія суддів у складі головуючого судді Григоровича О.М., суддів Гольцової Л.А., Рябухи В.І.) рішення господарського суду м. Києва від 06.12.2006р. у даній справі залишено без змін, а апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров’я України –без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду та постановою суду апеляційної інстанції, Міністерство охорони здоров’я України звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просило рішення господарського суду м. Києва від 06.12.2006р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2007р. у справі №36/405 скасувати, та прийняти нове рішення про відмову Державному видавництву "Преса України" Державного управління справами у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Державне видавництво "Преса України" Державного управління справами скористалось правом, наданим ст.1112 ГПК України, та надало відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу Міністерства охорони здоров’я України залишити без задоволення, а рішення господарського суду м.Києва від 06.12.2006р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2007р. –без змін.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши суддю-доповідача, представників Міністерства охорони здоров’я України, Державного видавництва "Преса України" Державного управління справами, Державного підприємства "Державний фармакологічний центр" Міністерства охорони здоров’я України, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 19.05.2005р. між Державним видавництвом "Преса України" Державного управління справами (орендодавець) та Міністерством охорони здоров’я України (орендар) був укладений договір №122/05 оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу в користування на строк з 19.05.2005р. по 30.12.2009р. нежитлове приміщення загальною площею 2064кв.м., розміщені у виробничо-журнальному комплексі типографії №2 (стара частина) за адресою: місто Київ, вул. А.Барбюса, 51/2.

Відповідно до п.1 ст.12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Згідно з приписами ст.765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Судами встановлено, що текст договору погоджений та підписний 19.05.2005р., а те, що відповідач фактично приступив до користування спірними приміщеннями, підтверджується листами останнього від 26.09.2005р. №1.01/381 та від 14.02.2006р. №5.12-777/А, в яких зазначено, що відповідно до договору від 19.05.2005р. №122/5 відповідач отримав у строкове платне користування нежитлові приміщення по вул. Анрі Барбюса, 51/2.

Передача відповідачу у користування орендованого приміщення також підтверджується укладеним 17.08.2005р. між відповідачем і Державним підприємством "Державний фармакологічний центр" Міністерства охорони здоров’я України договором суборенди №17/08-05. У пункті 1.2 договору суборенди зазначено, що майно, яке передається відповідачем в суборенду, знаходиться в його користуванні у відповідності до договору оренди №122/05, укладеного 19.05.2005р. між Державним видавництвом "Преса України" Державного управління справами та Міністерством охорони здоров'я України. Відповідач за актом від 18.08.2005р. прийому-передачі нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Анрі Барбюса, 51/2 передав Державному підприємству "Державний фармакологічний центр" Міністерства охорони здоров’я України частину орендованого приміщення.

Відповідно до наказу Фонду Державного майна України від 22.08.2000р. №1765 "Щодо роз'яснень і рекомендацій до методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна" витрати на утримання орендованого майна не входять до орендної плати і повинні окремо компенсуватись орендарем орендодавцю.

З метою забезпечення утримання приміщень та відшкодування витрат позивача на утримання приміщень між позивачем та відповідачем 19.05.2005р. було укладено договір №122-ке/05, згідно з яким відповідач (споживач) зобов'язався сплачувати позивачу (виконавцю) витрати по забезпеченню приміщення комунальними послугами, експлуатаційні витрати та витрати по оплаті податку на землю. Договір укладено на період з 19.05.2005р. по 30.12.2009р.

Згідно п.3.3 цього договору відповідач зобов'язується сплачувати позивачу в повному обсязі вартість комунальних послуг та експлуатаційних витрат і відшкодовувати витрати по сплаті податку на землю до моменту повернення приміщення за актом прийому-передачі. Невикористання відповідачем приміщення протягом строку дії цього договору, так само як і залишення приміщення відповідачем без належного оформлення його передачі не звільняє відповідача від обов'язку у строки, встановлені цим договором, сплачувати позивачу в повному обсязі вартість наданих комунальних послуг, експлуатаційних витрат та відшкодовувати витрати по сплаті податку на землю.

Орендоване відповідачем приміщення є частиною єдиної будівлі (виробничо-журнального комплексу), яка обладнана єдиними енергетичними, тепловими, водопровідними, каналізаційними мережами і послуги (електропостачання, гаряче та холодне водопостачання, теплова енергія, водовідведення, експлуатаційні витрати по утриманню будівлі, прибудинкової території, місць загального користування), витрати на утримання та по сплаті податку на землю надаються централізовано для всієї будівлі.

Розрахунок витрат позивача здійснено шляхом визначення (з урахуванням умов договору від 22.05.2005р. №122-ке/05) суми витрат на утримання і забезпечення комунальними послугами переданої в оренду відповідачу частини будівлі. Ця сума визначається шляхом зменшення загальної вартості витрат по утриманню будівлі на суму витрат на утримання і забезпечення комунальними послугами переданої в оренду відповідачу частини будівлі.

Відповідно до п.12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630 у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показниками пропорційно опалюваній площі квартири (будинку садибного типу), тобто через одиницю площі будівлі.

Судом встановлено, що позивач при розрахунку позовних вимог про відшкодування витрат на опалення та гаряче водопостачання приміщення визначав згідно будинкових засобів обліку теплової енергії загальний обсяг використаної по підрозділу Типографія №2 теплової енергії, кількість теплової енергії, яка припадає на одинцю площі будівлі, за яку було прийнято 1кв.м. опалюваної площі. Відповідно, заявлені до стягнення витрати на опалення орендованого відповідачем приміщення визначались шляхом множення отриманого результату на площу приміщення та на затверджений Київською міською державною адміністрацією тариф на послуги теплопостачання.

Відповідно до п.21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630 у разі відсутності у приміщенні та на вводах у будинок засобів обліку води плата за надані послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення справляється з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства.

Оскільки, кількість працюючих осіб у орендованому приміщенні протягом кожного місяця позивачу не надавалась, то при обчисленні витрат на забезпечення приміщення холодним водопостачанням і водовідведенням позивач виходив з норм робочої площі на одну особу та норм витрачання води за зміну однією особою згідно СНІП та визначав обсяг холодної води, що припадає на кв.м площі.

Згідно п.7.25 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1998р. №28 у разі неможливості отримання постачальником електричної енергії даних про спожиту електричну енергію в зазначений термін (незалежно від причин) обсяг спожитої електричної енергії за період понад місяць розраховується за потужністю струмоприймачів та потенціальне можливою кількістю годин їх використання без подальшого перерахунку.

Враховуючи наявність загальних для всієї будівлі витрат на забезпечення приміщення електроенергією, позивач виходив з показів вхідних засобів обліку та визначав витрати на забезпечення приміщення електроенергією пропорційно площі орендованого відповідачем приміщення в порядку, встановленому Правилами користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1998р. №28.

Відповідно до ч.1 ст.796 ЦК України одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму.

Згідно з приписами ст.797 ЦК України плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

До стягнення заявлено відшкодування витрат, які позивач поніс у зв'язку із оплатою податку на землю за частину земельної ділянки, на якій знаходиться приміщення. Зазначені витрати обчислені у відповідності до ставок, встановлених ст.7 Закону України "Про плату за землю", виходячи з довідки про грошову оцінку вартості земельної ділянки, з урахуванням річних коефіцієнтів індексу інфляції та коефіцієнтів, затверджених рішенням Київської міської Ради від 27.04.2000р. №104/825 "Про затвердження грошової оцінки земель м. Києва".

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.13 Закону "Про оренду державного та комунального майна" орендовані приміщення, частини будівель, споруд та інше окреме індивідуально визначене майно залишаються на балансі підприємства (орендодавця, балансоутримувача).

Таким чином, витрати по утриманню і сплаті податків, якими обкладається передане в оренду нерухоме майно, несе орендодавець (балансоутримувач) і відповідно ставки податків, яким обкладається майно, нараховуються виходячи зі статусу орендодавця (балансоутримувача), а не орендаря.

Статтею 12 Закону України "Про плату за землю", якою встановлено порядок застосування пільг щодо сплати податку на землю, не встановлено, що орендодавець (балансоутримувач) нерухомого майна повинен зменшити у відповідному податковому періоді розмір плати за землю пропорційно розміру приміщення, переданого в оренду особі, що має пільги по сплаті податку на землю.

Умовами договору від 22.05.2005р. №122-ке/05 передбачено, що відповідач зобов'язується протягом строку дії договору здійснювати відшкодування експлуатаційних витрат за ставкою 4,8грн. (без ПДВ) за 1кв.м. орендованої площі. Таким чином, вартість експлуатаційних витрат у позовній заяві обчислена шляхом множення ставки експлуатаційних витрат на загальну площу орендованого приміщення з нарахуванням ПДВ та індексу інфляції відповідно до п.2.2 договору.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач не виконав зобов’язань, встановлених договором №122-ке/05 і не оплатив сплачені позивачем протягом травня 2005 року - липня 2006 року суми в рахунок відшкодування витрат позивача, який за власні кошти утримує орендоване приміщення, несе збитки.

Відповідно до ст.224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема: додаткові витрати, понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною (ст. 225 ГК України).

Позивачем було виставлено відповідачу рахунки по сплаті вартості комунальних послуг, експлуатаційних витрат та витрат по оплаті податку на землю на загальну суму 213988,44грн. за період з травня 2005 року по липень 2006 року, які останнім оплачені не були.

Задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції дослідив обставини, що мають значення для вирішення даного спору, правильно встановив, і виходив з того, що відповідач свої зобов’язання за договором №122-ке/05 по оплаті вартості комунальних послуг, експлуатаційних витрат та витрат по оплаті податку на землі не виконав.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився з викладеними в ньому висновками, та зазначив, що позивачем доведено факт наявності вказаного зобов’язання відповідача перед позивачем, наявності вказаних боргових зобов’язань, та залишив без змін рішення місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог.

Згідно ст.1117 ГПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази; у касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Обґрунтованих доводів про порушення норм процесуального законодавства при оцінці доказів заявником касаційної скарги не надано.

Доводи касаційної скарги спростовуються висновками судів попередніх інстанцій та з врахуванням приписів ст.1117 ГПК України не заслуговують на увагу.

На підставі викладеного, Вищий господарський суд України вважає, що підстави для скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2007р. та рішення господарського суду м. Києва від 06.12.2006р. у справі №36/405 відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, п.1 ч.1 ст. 1119, ст. 11110-11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Вищого господарського суду України

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу Міністерства охорони здоров’я України  залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2007р. та рішення господарського суду м. Києва від 06.12.2006р. у справі №36/405 залишити без змін.

Головуючий                                                                           О. Кот

Судді                                                                                       С. Владимиренко

С. Шевчук