ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

07.06.2007
Справа №2-16/2287-2007

За позовом – Заступника прокурора м. Сімферополя (95011, м. Сімферополь, вул. Севастопольська, 11) в інтересах держави в особі ДПІ у м. Сімферополі  (95053, м. Сімферополь, вул. М.Залки, 1/9)

До відповідачів – 1) Приватного підприємства “Мірта” (95011, м. Сімферополь, пер. Піонерський, 1, к. 17); 2) Приватного підприємства “Дзінтарс” (95018, м. Сімферополь, вул. Мелітопольська, 116)

Про визнання недійсною угоди.

Суддя В.А.Омельченко

Секретар судового засідання  Хлебнікова Н.С.

ПРЕДСТАВНИКИ:

29.05.2007р.

Від позивача –   Булат  К.М. гол. держ. под. інспектор, дов. № 1550/9/10-0 від 10.02.2007 року

Від відповідачів –  1). Не з’явився , 2). Павлова М.А. – представник, дов. № 89 від 05.03.2007 року, Боримська І.М. – представник. дов.  у справі.

За участю прокурора – Бернацька О.В., посвідчення № 06138

07.06.2007 року

Від позивача – Булат  К.М. гол. держ. под. інспектор, дов. № 1550/9/10-0 від 10.02.2007 року

Від відповідачів –  1). Не з’явився, 2). Войтчак Г.В. директор

За участю прокурора -  Бернацька О.В., посвідчення № 06138

Суть  спору  -  Заступник прокурора  м. Сімферополя  звернувся до господарського суду АРК  в  інтересах держави в  особі  Державної податкової інспекції в м. Сімферополі   до відповідачів   Приватного підприємства «Мірта», м. Сімферополь   та  Приватного  підприємства «Дзінтарс», м. Сімферополь  про   визнання   недійсною угоду, укладену 04.06.2003 року  між  приватним  підприємством  «Мірта» та  приватним підприємством «Дзінтарс»  у вигляді  договору  постачання, як укладену з метою, що  завідомо суперечить  інтересам держави та  суспільства,  а також прохає стягнути  з ПП «Мірта» на користь  ПП «Дзінтарс»  20 854,24 грн.  отриманих на виконання  спірного договору,  стягнути  з ПП «Дзінтарс»  товар в  асортименті  відповідно  до накладних : № 141  від 10.06.2003 року., № 147 від 12.06.2003 р., № 152 від 13.06.2003 р., № 376 від 12.12.2003 р.,  та платіжного дорученням  № 11 від 24.07.2003 року ., отриманих на виконання  спірного договору  в доход Державного бюджету.

На  день  судового засідання  07.06.2007 року прокурор надав  заяву  про уточнення  позовних вимог  в якому вказує, що  у зв’язку з тим, що товар отриманий по договору ПП «Дзінтарс» списаний, звернення  його в доход  держави не можливий у зв’язку з чим прохає суд  визнати  недійсною  угоду від  04.06.2003 року  укладену  між ПП «Мірта» та ПП «Дзінтарс» у вигляді  поговору постачання, як укладену  з метою, яка завідома  суперечить  інтересам держави та  суспільства, стягнути  з ПП «Мірта» на користь  ПП «Дзінтарс» 20 854,24 грн.  отриманих у виконання  спірного договору,  стягнути з ПП «Дзінтарс» у зв’язку з неможливістю звернення  отриманого  по  угоді товару 20 854,24 грн. в доход Держави.

Позовні вимоги мотивовані тим, що  визнання статутних документів  та свідоцтва платника  податків ПП «Мірта»  недійсними   є  підставою для висновку  про  визнання угод недійсними.

Відповідач ПП «Дзінтарс» проти задоволення позову заперечує  вказує, що  ПП «Мірта» не виключено з держреєстру,  на день розгляду  спору воно не припинило  своєї діяльності.

В ході розгляду справи була оголошена перерва судового засідання в порядку ст. 150 КАС України, після закінчення якої  провадження по справі було  продовжено.

Після  вияснення  усіх обставин справи, та перевірення доказів, суд перейшов до судових дебатів, які почалися в судовому засіданні, що відбулося  07.06. 2007 року.

Після закінчення дебатів  сторін, суд  віддалявся  для  ухвалення рішення по даній справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши  матеріали справи та дослідивши  письмові докази, а також заслухавши  представників сторін, суд, -

В С Т А Н О В И В :

04  червня 2003 року   між приватним   підприємством «Мірта»  та приватним підприємством  «Дзінтарс» був укладений  договір постачання № 5/03. Відповідно  до умов вказаного договору  ПП «Мірта»  був зобов’язаний  продати  ПП «Дзінтарс» товар  за його  попередньою  заявкою на загальну вартість 20 000  грн., включаючи й суму  податку на додану вартість.

Договір між сторонами   був виконаний  на загальну суму  20 854,24 грн. з урахуванням  суми  податку на додану вартість.  Вказаний договір  був укладений  і виконаний  до 01.01.2004 року.

Виконання  умов договору  сторонами   підтверджувалось : рахунком № 172  від 05.06.2003 року  та платіжним  дорученням № 11 від 24.07.2003 року, накладною № 141 від  10.06.2003 року та  податковою накладною № 141 від 10.06.2003 року,  накладною № 147 від  12.06.2003 року  та податковою накладною № 147  від 12.06.2003 року, накладною № 152 від  13.06.2003 року  податковою накладною № 152 від 13.06.2003 року, рахунком № 185 від  10.12.2003 року, накладною № 376 від 12.12.2003 року , податковою накладною № 376 від 12.12.2003 року  та  платіжним дорученням № 92 від 11.12.2003 року.

Як вказує прокурор та  позивач  вище вказаний договір  був укладений ПП «Мірта» з метою, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, при цьому вказує, що  ПП «Мірта»  були  створені   штучні умови  для ухилення  від відповідальності  за несплату податків, зборів та  інших обов’язкових  платежів  до бюджету ( в тому числі  податку на додану вартість).

Також, прокурор та позивач  вказує, що  рішенням  Центрального районного суду   м. Сімферополя від 28.02.2006 року   були визнанні  недійсними  статут ПП «Мірта», зареєстрований  28.05.2002 року  виконавчим комітетом  Центральної  районної ради м. Сімферополя та свідоцтво  платника податку на додану вартість № 00956116  від 03.01.2002 року видане ПП «Мірта».

Так,  прокурор та позивач вказує, що  доказами наявності   прямого умислу  у суб’єкта угоди, що оскаржується, на укриття   від оподаткування  прибутку чи  доходів  можуть  бути крім  наданих податковими  органами   відомостей  про відсутність  підприємства, організації ( сторони  угоди)  по юридичній  та  фактичній адресі, відомості  про визнання  недійсними у встановленому  діючим  законодавством порядку  установчих ( статутних) документів, про  неподання  податкової звітності в органи державної податкової служби, про скасування  державної реєстрації  суб’єкта підприємницької діяльності.

Суд  розглянувши матеріали справи, вважає, що позов  задоволенню не підлягає  по наступним підставам.

Саме по собі визнання у судовому порядку недійсними установчих документів    Приватного    підприємства    «Мірта»,    його    статуту  не є підставою для визнання спірного договору таким, що укладений з метою суперечною інтересам держави та суспільства.

Судом  встановлено, що на момент укладення спірного договору Приватне підприємство  «Мірта» перебувало в Єдиному державному реєстрі, та відповідно до довідки ГУС в АРК від 19.02.2007 року станом на 19.02.2007 року у ЄДРПОУ значиться приватне підприємство  «Мірта», а також  мало свідоцтво платника податку на додану вартість, а також здавало  податкову звітність ( ст.. справи 22,34,35, 103-104). Особа, яка виступила засновником, не заперечувала факту заснування підприємства на своє ім'я.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону від 15 травня 2003 р. № 755-1V "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", якщо відомості, які    підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то  такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Визнання у судовому порядку установчих документів юридичної особи та подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість саме по собі не тягнуло недійсність всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи і до моменту виключення з державного реєстру, та не позбавляло правового значення виданих за такими господарськими операціями податкових накладних.

Тобто, зміст наведених правових позицій полягає в тому, що такі угоди не визнаються недійсними автоматично в зв'язку з визнанням недійсними статутних документів та свідоцтва платника податків підприємства - продавця товарів (робіт, послуг);, визнання недійсними статутних документів та свідоцтва платника ПДВ не позбавляє правового значення виданих такою особою раніше податкових накладних; до внесення змін до Єдиного державного реєстру, котрі стосуються припинення підприємства, відомості про нього є достовірними.

Визнання недійсним статуту ПП «Мірта» за рішенням Центрального  районного суду  м. Сімферополя  від 28.02.2006 року  не тягне  за собою автоматичне визнання угод між ПП «Мірта» та ПП «Дзінтарс» що відбулись до цієї дати, недійсними. Зазначене рішення Центрального районного суду м. Сімферополя  не позбавляє правового значення податкових накладних, як були видані до дати постановлення цього рішення.  Також,  відповідачем не доведено умислу посадових осіб «Мірта» на укладання угод, що суперечать публічному порядку чи моральним засадам суспільства  в господарських  взаємовідносинах з  ПП «Дзінтарс».

У  відповідності  до  вимог  ст.  49  Цивільного  кодексу  УРСР,  який  втратив  чинність  з   1   січня   2004   року,  якщо  угода  укладена  з  метою, суперечною інтересам держави і суспільства, то вона є недійсною.

При наявності умислу на укладення такої угоди у обох сторін - в разі виконання угоди обома сторонами - в доход держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею і все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності ж умислу лише у однієї з сторін все одержане нею за угодою повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується в доход держави.

Цивільний кодекс України, який набрав чинність 1 січня 2004 року, серед правових наслідків вчинення правочину, який порушує публічний порядок, не встановлює санкцій аналогічних тим, які були встановлені ст. 49 Цивільного кодексу УРСР.

Разом з тим, такі санкції за укладення угоди (вчинення господарського зобов'язання) з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, встановлені Господарським кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, який набрав чинність з 1 січня 2004 року, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Положення статей 207 та 208 Господарського кодексу України слід застосовувати з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним,  і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Органи державної податкової служби, вказані в абзаці першому ст. 10 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", можуть на підставі п. 11 цієї статті звертатись до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність.

Санкції застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Разом з тим, за змістом ч. 1 ст. 208 ГК України застосування цих санкцій можливе лише в разі виконання правочину хоча б однією стороною.

Санкції, встановлені ч. 1 ст. 208 цього Кодексу, не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів) однією зі сторін договору. За таких обставин правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину. Для застосування санкцій, передбачених ч. 1 ст. 208 Кодексу, необхідним є наявність умислу на укладення угоди  з метою,  яка завідомо суперечить  інтересам держави  і суспільства, наприклад, вчинення  удаваного правочину з  метою приховання  ухилення від сплати податків.

Ч.1 ст. 208 ГК України  передбачено застосування  санкцій лише судом. Це  правило відповідає   нормі  ст.. 41 Конституції  України, згідно з якою  конфіскація майна  може бути  застосована виключно за рішенням  суду  у випадках, обсязі та  порядку, встановлених законом.

Оскільки  санкції, передбачені цією  частиною, є конфіскаційними, стягуються  за рішенням суду  в доход держави за порушення  правил  здійснення господарської діяльності, то  такі  санкції  не є цивільно – правовими, а є  адміністративно -  господарськими як такі, що відповідають визначенню ч.  1  ст. 238 ГК України. Тому такі санкції можуть  застосовуватись  лише протягом  строків, встановлених  ст.. 250 ГК України.

Крім того, визнання   у   судовому   порядку   установчих   документів   підприємства,     і свідоцтва   платника   податку   на   додану   вартість   недійсними   не   є   безумовною   підставою   для   визнання   недійсними   договорів, укладених ним з іншими суб'єктами господарювання, оскільки його контрагент за договором може нести відповідальність лише за наявності вини.

В порядку ст. 71 КАС України на позивачі лежить обов'язок доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу  своїх вимог.

Вступна та резолютивна частина постанови оголошені в судовому засіданні  -07.06.2007  р.

Постанова оформлена  та підписана відповідно до ст. 160 КАС України –15.06.2007  р.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч.1 ст. 94, ч.ч. 1-3 ст. 160, 162, 167  КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В позові відмовити

Постанова  може бути оскаржена  до Севастопольського апеляційного господарського суду через  господарський суд АР Крим шляхом  подачі заяви  про апеляційне оскарження постанови в  десятиденний строк з дня складання постанови в повному обсязі, з  подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч.5 ст. 186 КАС України.

Постанова  набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі не подання відповідної заяви ( ст. 254 КАС України)

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Омельченко В.А.