ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2007 р.
№ 11/364/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого
Катеринчук Л.Й. (доповідач)

суддів:
Заріцької А.О.
Мамонтової О.М.

розглянувши
касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмацька житлово-експлуатаційна контора», м. Бахмач

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2006

у справі
господарського суду
№ 11/364/15
Чернігівської області

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмацька житлово-експлуатаційна контора», м. Бахмач

до
Управління Пенсійного фонду України в Бахмацькому районі Чернігівської області

про
зобов’язання зарахувати кошти в сумі 6232,80 грн. як плату по внесках на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування

в судовому засіданні взяли участь  представники :

від позивача
Дзюба М.І. (голова правління, посв. №17 від 31.12.2007)

від відповідача
не з’явились

В С Т А Н О В И В  :

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 15.12.2005 (суддя Бобров Ю.М.) порушено провадження у справі № 11/364 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмацька житлово-експлуатаційна контора»(далі: “Позивача”) до  Управління Пенсійного фонду України в Бахмацькому районі Чернігівської області (далі: “Відповідача”) про зобов’язання ПФУ зарахувати кошти в сумі 6 232,80 грн., як плату по внесках на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 31.01.2006 (суддя Бобров Ю.М.) позов задоволено повністю, зобов’язано відповідача зарахувати позивачу кошти в сумі 6 232, 80 грн., із сплачених платіжним дорученням № 14 від 16.01.2004  14 840, 00 грн. єдиного податку за ІV квартал 2003 року, як страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування; стягнуто з відповідача на користь позивача  102 грн. на відшкодування витрат по сплаті держмита та 118 грн. на відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити, покласти на позивача сплату держмита та витрати, пов’язані із розглядом справи.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2006 (головуючий Капацин Н.В,, судді Данилова Т.Б., Малетич М.М.) апеляційну скаргу відповідача задоволено, рішення   господарського суду Чернігівської області від 31.01.2006 скасовано, в позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою  постановою, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення господарського суду Чернігівської області від 31.01.2006, аргументуючи порушенням норм матеріального права, зокрема, пункту 4.4 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами».

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку постанову суду апеляційної інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку що касаційна скарга позивача підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Як вже було зазначено вище, позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про зобов’язання ПФУ зарахувати кошти в сумі 6 232,80 грн., як плату по внесках на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування. Рішення господарського суду Чернігівської області 31.01.2006 та Постанова Київського апеляційного господарського суду 22.03.2006 у даній справі винесені за нормами Господарського процесуального кодексу України.

01.09.2005 набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Компетенцію адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ визначено статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно пункту 1 частини 1 якої компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У пункті 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що справа адміністративної юрисдикції –це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Пунктом 7 статті 3 цього Кодексу вичерпно визначено коло суб’єктів владних повноважень, до яких віднесено органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідачем у даній справі є Управління Пенсійного фонду України в Бахмацькому районі Чернігівської області, яке у спірних правовідносинах виступає не як суб’єкт господарської діяльності, а як суб’єкт владних повноважень.

Враховуючи, те що відповідач є суб’єктом владних повноважень та спір за своєю правовою природою належить до сфери регулювання публічного права, колегія суддів Вищого господарського суду дійшла висновку про те, що даний спір підлягає вирішенню за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, який як вже було зазначено набрав чинності  з 01.09.2005.

Оскільки дану справу господарськими судами першої та апеляційної інстанцій розглянуто після набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України за правилами господарського судочинства, що є порушенням приписів Господарського процесуального кодексу та Кодексу адміністративного судочинства України, то прийняті у даній справі судові рішення господарського суду першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню.

За таких обставин, дана справа підлягає направленню до господарського суду першої інстанції для її розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

1.          Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмацька житлово-експлуатаційна контора»задовольнити.

2.  Постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2006 та рішення господарського суду Чернігівської області від 31.01.2006 скасувати, справу №11/364/15 направити на новий судовий розгляд до господарського суду Чернігівської області.

Головуючий                                                                             Л. Катеринчук

Судді                                                                                                 А. Заріцька

О. Мамонтова