ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

19 червня 2007 р.

№ 20-12/153

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Муравйова О. В. -головуючого
Полянського А. Г. Фролової Г. М.

розглянувши матеріали касаційної
скарги

Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1
та Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2

на постанову

Севастопольського апеляційного
господарського суду від 18.04.2007 року

у справі

№ 20-12/153 господарського суду
міста Севастополя

за позовом

Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1, Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2

до

Колективного
сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Червоний
Жовтень"

третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів

Орлинівська сільська Рада Балаклавського району м. Севастополя

третя особа, яка  заявляє самостійні вимоги на предмет спору

Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3

про

виділ в спільну дольову власність
об'єктів майнового комплексу тракторного стану № 3 в с. Широке Балаклавського
району  м. Севастополя на суму 36931,53
грн.

та за позовом третьої особи,
яка  заявляє самостійні вимоги на
предмет спору

Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3

до

Колективного
сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Червоний
Жовтень"

про

визнання права власності

В С Т А Н О В
И В

Подана касаційна скарга Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 та Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_2 не відповідає вимогам розділу ХП1 Господарського
процесуального кодексу України з таких підстав.

Відповідно до частини 4 статті 111
Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено форму і зміст
касаційної скарги, до скарги додаються, зокрема, докази надіслання її копії
іншій стороні у справі.

Скаржниками до касаційної скарги
додані фіскальні чеки Укрпошти №№ 5566, 5567, 5568 від 18.05.2007 року, що
свідчать про надіслання копій касаційної скарги в с. Орлине (два чеки) та с.
Широке (один чек).

Проте, в жодній з них не зазначено
кому саме направлені касаційні скарги, отже, касаційні матеріали, в порушення
частини 4 статті 111 Господарського процесуального кодексу України, не містять
доказів надіслання копії касаційної скарги відповідачу та третій особі з
самостійними вимогами на предмет спору.

Відповідно до пункту 3 частини 1
статті 1113 Господарського процесуального Кодексу України касаційна
скарга (подання) не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до
скарги (подання) не додано доказів надіслання її копії іншій стороні (сторонам)
у справі.

Крім того, відповідно до пункту 4
частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України
касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до
скарги не додано документів, що підтверджують сплату державного мита у
встановлених порядку і розмірі.

Згідно частини 1 статті 46
Господарського процесуального кодексу України державне мито сплачується в доход
державного бюджету в порядку і розмірі, встановлених законодавством України.
Порядок і розмір сплати державного мита в Україні встановлено Декретом Кабінету
Міністрів України “Про державне мито”.

У відповідності до пункту 2 статті
3 зазначеного Декрету державне мито із позовних заяв майнового характеру
справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; із позовних заяв немайнового характеру -5 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян. Із апеляційних і касаційних скарг на рішення та постанови, а
також заяв про перегляд їх за нововиявленими обставинами сплачується у розмірі
50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а із спорів
майнового характеру -50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної
суми.

Відповідно до пункту 24 Інструкції
Про порядок обчислення та справляння державного мита, розробленої на виконання
Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, затвердженої наказом
Головної державної податкової інспекції України від 22 квітня 1993 року № 15,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19 травня 1993 року за №50 із
зустрічних позовних заяв, а також із заяв про вступ у справу третіх осіб з
самостійними позовними вимогами мито справляється на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом первісного позову є вимога про виділ в спільну дольову власність
об'єктів майнового комплексу тракторного стану № 3 в с. Широке Балаклавського
району  м. Севастополя на суму 36931,53
грн. (майнова вимога),  предметом  позову третьої особи з самостійними вимогами
на предмет спору є вимога про визнання права власності.

Заявниками оскаржується постанова
Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.04.2007 року у даній
справі, якою рішення господарського суду міста Севастополя від 21.03.2007 року
залишено без змін. Зазначена постанова містить висновки за наслідками розгляду
як первісного позову, так і позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги
на предмет спору.

Отже, у касаційній скарзі
оскаржуються висновки судів попередніх інстанцій, як за первісним позовом, так
і за позовом третьої особи, кожен з яких підлягає оплаті державним митом у
встановленому порядку і розмірі.

Суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1 та Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_2 до касаційної скарги
додали квитанцію НОМЕР_1 від 18.05.2007р., яка свідчить про сплату скаржниками
державного мита лише в сумі 184,66 грн., що не відповідає вимогам вищевказаних
нормативних актів і є підставою для повернення касаційної скарги у
відповідності до пункту 4 частини 1 статті 1113 Господарського
процесуального кодексу України, яким передбачено, що касаційна скарга (подання)
не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано
документів, що підтверджують сплату державного мита у встановлених порядку і
розмірі.

Разом з тим, колегія суддів вважає
за необхідне зазначити, що після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2,
3, 4 і 6 частини першої цієї статті, сторона у справі має право повторно подати
касаційну скаргу, а прокурор внести касаційне подання в загальному порядку.

Враховуючи  викладене, керуючись статтями 86, 111,
пунктами 3, 4 частини 1 статті 1113 Господарського  процесуального  кодексу
України,  Вищий  господарський
суд України, -

У Х В А Л И
В  :

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 та Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_2 на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від
18.04.2007 року у справі № 20-12/153 господарського суду м. Севастополя
повернути скаржникам без розгляду.

Головуючий
О. Муравйов

Судді
А.
Полянський

Г. Фролова