ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2007 р.
№ 15/282

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Муравйова О.В. –головуючого
Полянського А.Г.
Фролової Г.М.

за участю представників:

позивача
Тишкун П.В. –дов. від 09.01.2007 року

відповідача
не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю компанія “Інвестжитлобуд”

на постанову
Львівського апеляційного господарського суду

від
30.01.2007 року

у справі
№ 15/282 господарського суду Рівненської області

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “ОДЕК” Україна

до
Товариства з обмеженою відповідальністю компанія “Інвестжитлобуд”

про
стягнення заборгованості в сумі 11 298, 61 грн.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2006 року Товариство з обмеженою відповідальністю “ОДЕК” Україна звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Інвестжитлобуд” про стягнення з відповідача на користь позивача 11 298, 61 грн. заборгованості.

Позовні   вимоги   обґрунтовані   тим, що відповідно до умов усних угод купівлі-продажу позивачем були поставлені відповідачу товарно-матеріальні цінності (відпад від прирізки фанери) на загальну суму 11 298, 61 грн., факт отримання яких Товариством з обмеженою відповідальністю “Інвестжитлобуд” підтверджується довіреностями суворої звітності та видатковими накладними. Оскільки відповідач не здійснює оплату поставлених відповідачем товарно-матеріальних цінностей, позивач з посиланням на статті 526, 530, 625, 655 Цивільного кодексу України просить стягнути заборгованість в судовому порядку.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 15.11.2006 року (суддя: Коломис В.В.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.01.2007 року (судді: Юркевич М.В. –головуючий, Городечна М.І., Кузь В.Л.) по справі № 15/282 господарського суду Рівненської області, позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Інвестжитлобуд” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ОДЕК” Україна 11 298, 61 грн. заборгованості, 112, 30 грн. сплаченого державного мита, 118, 00 грн. сплачених інформаційних послуг по технічному забезпеченню судового процесу.

Мотивуючи судові рішення господарські суди зазначають про те, що позовні вимоги про стягнення 11 298, 61 грн. заборгованості обґрунтовані, законні, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами і на підставі статей 509, 525, 526, 530 Цивільного кодексу України та статей 173, 193 Господарського кодексу України підлягають задоволенню.  Крім того, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що доводи відповідача про існування між ним та позивачем домовленості про зустрічні бартерні поставки товарно-матеріальних цінностей не відповідають дійсності, оскільки не підтверджені жодними доказами як в суді першої інстанції, так і в  апеляційному господарському суді.

Не погоджуючиcь з постановою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю “Інвестжитлобуд” звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.01.2007 року по справі № 15/282 господарського суду Рівненської області, в якій просить постанову та рішення у справі скасувати, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення та неправильне застосуванням судом норм процесуального права, зокрема, статей 43, 84 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, заявник зазначає про те, що відпуск відповідачу товарно-матеріальних цінностей (відпаду від прирізки фанери) грошової форми розрахунків не передбачав, а зобов’язання Товариства з обмеженою відповідальністю “Інвестжитлобуд” полягало в тому, що воно також мало відпустити позивачу товарно-матеріальні цінності.

Позивач надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить постанову Львівського апеляційного господарського суду залишити без змін, посилаючись на те, що підстави для її скасування відсутні.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача,    присутнього  у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові,   колегія   суддів   вважає,   що   касаційна скарга  не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України       Вищий  господарський  суд  України  переглядає  за  касаційною   скаргою (поданням)    рішення    місцевого    господарського    суду    та    постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, Товариством з обмеженою відповідальністю “ОДЕК” Україна, згідно наявних в матеріалах накладних № 553 від 14.07.2005 року та № 581 від 15.07.2005 року на підставі довіреності, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю “Інвестжитлобуд” (серія ЯЛБ № 520986 від 12.07.2005 року), було відпущено відповідачу відпад від прирізки фанери загального призначення формату 65Х2440Х35 та 65Х2500Х35 мм загальним об’ємом 20, 033 м3 на загальну суму 11 298, 61 грн. (7 917, 43 + 3 381, 18).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судами встановлено, що оскільки відповідачем в добровільному порядку розрахунок не був проведений, позивачем, на підставі статті 530 Цивільного кодексу України, було направлено на адресу відповідача вимогу (№ 609 від 18.05.2006 року) щодо оплати товарно-матеріальних цінностей.

Зазначена вимога позивача була залишена Товариством з обмеженою відповідальністю “Інвестжитлобуд” без відповіді, а доказів сплати 11 298, 61 грн. заборгованості відповідач суду не надав.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статття 526 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України  суб”єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов”язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов”язання -  відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, суди дійшли обгрунтованого висновку про задоволення вимог позивача.

Твердження заявника про порушення і неправильне застосування судом норм процесуального права при прийнятті рішення та постанови не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справи.

З огляду на викладене, касаційна інстанція вважає, що рішення та постанова у справі прийняті у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю компанія “Інвестжитлобуд” залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30 січня 2007 року у справі № 15/282 господарського суду Рівненської області та рішення господарського суду Рівненської області від 15.11.2006 року по справі № 15/282 господарського суду Рівненської області залишити без змін.

Головуючий                                                                              О. Муравйов

Судді                                                                                          А. Полянський

Г. Фролова