РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2007 р.
Справа № 7/24-1525

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стадник М.С.

розглянув справу:

за позовом: Державної податкової інспекції у Теребовлянському районі, м. Теребовля, вул. Шевченка, 26, Тернопільської області, 48100

до відповідача 1: Приватного підприємства „Багро", м. Скалат, вул. Грушевського, 8, Підволочиського району, Тернопільської, 81600

до відповідача 2: Приватно - орендного підприємства „Іванівське", с. Іванівна, Теребовлянського району, Тернопільської області, 48137.

За участю представників сторін:

Позивача:                    Сененький Михайло Богданович - довіреність № 1/10 від 02.01.07р.;

Відповідача 2:          Палюх Михайло Петрович - довіреність № 4 від 22.01.07р..

Суть справи:

Державна податкова інспекція у Теребовлянському районі звернулася з позовом про визнання недійсним господарського зобов'язання з передачі кукурудзи, яке виникло на підставі усного договору купівлі - продажу укладеного між Приватним підприємством „Багро" та Приватно - орендним підприємством „Іванівське", оформленого податковою накладною №77 від 07.04.2004р., на загальну суму 16400 грн. як таке, що суперечать інтересам держави і суспільства та стягнути з сторін договору в доход державного бюджету по 16400 грн. з кожного.

Сторони, відповідно до ст. 64. ГПК України, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Учасникам судового процесу роз'яснено права і обов'язки передбачені ст. 22 ГПК України.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що сторони договору уклали його без наміру настання правових наслідків, а з метою формування податкового кредиту та зменшення сум податкового зобов'язання, а тому такий договір є фіктивним. На підтвердження своїх доводів посилається на те, що ПП „Багро” не являлося власником проданого товару на суму 16400грн., в тому числі 2733,34 грн. ПДВ, так як продавці кукурудзи: ТОВ „Лана” та ТОВ „Промрезерви” подавали звітність з нульовими показниками. Щодо вартості поставленої продукції в сумі 11600грн. (28000.1 грн. –16400грн.), яка входить в загальну суму податкової накладної і не оспорюється інспекцією, представник позивача пояснив, що поставка на дану суму підтверджена матеріалами перевірки контрагентів ПП „Багро”, якими сплачено ПДВ до бюджету, що є основною підставою для формування податкового кредиту.

Приватно - орендне підприємство „Іванівське” проти позову заперечує, посилаючись на те, що жодних підстав для визнання недійсним договору не має, так як виконання зобов'язань сторонами підтверджуються накладною, платіжним дорученням та податковою накладною, які є документами бухгалтерського обліку і на момент укладення та виконання угоди сторони діяли відповідно до чинного законодавства. Також просить суд врахувати, що рішенням господарського суду по справі № 10/223-4332 податкове повідомлення - рішення № /0 від 17.05.2006р. яким до ПОП „Іванівське" застосовано штрафні санкції в сумі 30064 грн. по даній операції скасовано, і на даний час воно вступило в законну силу.

ПП „Багро” без поважних причин відзив на позов не подало, участь повноважного представника в засіданні не забезпечило.

Спір розглядається за наявними у справі матеріалами в порядку ст. 75. ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача 2, встановлено:

- згідно усної домовленості, Приватне підприємство „Багро” зобов'язалося поставити Приватному орендному підприємству „Іванівське" насіння кукурудзи, а підприємство відповідно прийняти та оплатити його;

- виконання господарських зобов'язань передбачених усною домовленістю з боку Продавця та Покупця підтверджується: накладною № 77 від 05.05.2004р., згідно якої Покупцю передано товарно-матеріальні цінності: кукурудзу в кількості 8 т., вартість якої складає 28000 грн., в тому числі 4666,66 грн. ПДВ; податковою накладною № 77 від 07.04.2004р.та платіжним дорученням  № 29 від 25.03.2004р.;

- факт виконання продавцем та покупцем зобов'язань, засвідчено позивачем актом  про результати позапланової виїзної перевірки № 66/2300-00953668 від 03.05.2006р. проведеної з питань взаєморозрахунків ПОП „Іванівське” з ПП „Багро”, ПП „Украгроресурси” та ТзОВ „Західенерго” за січень, березень, травень, вересень 2004р., червень 2005р. та січень 2006р..

Суд, на підставі ст. 43 ГПК України, давши оцінку поданим сторонами доказам та наведеним доводам, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

При цьому суд виходив із наступного:

- відповідно до ст. 173-175 Господарського кодексу України від 16.01.2003р. (далі Кодекс), ст. 509 Цивільного кодексу України від 16.01.2003р. (далі ЦК України), господарське зобов'язання (зобов'язання), виникає між суб'єктами господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Такі зобов'язання регулюються нормами ЦК України з урахуванням особливостей Кодексу;

- згідно ст. 11. ЦК України, ст. 174. Кодексу, підставою для виникнення таких зобов'язань є договори та інші правочини.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності договору (правочину), передбачені ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України та ст.ст. 179, 181 Кодексу, відповідно до яких, такими умовами укладення договорів, що породжують господарські зобов’язання є вільне волевиявлення осіб, які мають необхідний обсяг цивільної правоздатності та дієздатності, дії яких вчинені у формі встановленій законом на виконання договору та спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків, до яких застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори та умови яких не суперечать законодавству.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 207 Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу, а органи державної влади за захистом інтересу держави і суспільства, у спосіб визначеним даними нормами закону, одним з яких є визнання договору (господарського зобов'язання) недійсним.

Правом захисту інтересів держави і суспільства, наділені органи державної податкової служби згідно п. 10. ст. 11. Закону України „Про державну податкову службу в Україні”, відповідно до якої ними подаються позови про визнання недійсними угод (господарських зобов’язань) та стягнення в доход держави коштів одержаних сторонами за такими угодами (зобов’язаннями). Норми ЦК України не містять такої санкції, як стягнення в доход держави коштів одержаних сторонами за угодами укладеними з метою суперечною інтересам держави, такі санкції передбачені ч. 1. ст. 208 Кодексу.

Отже, подаючи позов, позивач повинен довести належними та допустимими доказами, в порядку ст.ст. 33., 34. ГПК України, що господарське зобов’язання вчинено сторонами з метою, яка за відомо суперечить  інтересам держави і суспільства, оскільки заявлені позивачем правові наслідки (стягнення в дохід держави з відповідачів одержаних коштів) залежать від наявності умислу сторін та виконання ними зобов’язань (ч. 1. ст. 208. Кодексу).

Податкова інспекція в заявленому позові  просить визнати недійсним господарське зобов’язання, яке виникло між сторонами на підставі виписаної податкової накладної № 77 від 07.04.2004р..

Так, відповідно до пп. 7.2.3., 7.2.4. п. 7.2. ст.. 7. Закону України „Про податок на додану вартість" (далі Закон про ПДВ), право на складання податкових накладних надається виключно особам зареєстрованим як платники податку на додану вартість і складаються у момент виникнення податкових зобов'язань продавця. Датою виникнення податкових зобов'язань продавця з продажу продукції, згідно пп. 7.3.1 п. 7.3. ст. 7 Закону про ПДВ вважається дата яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь - яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця на банківський рахунок платника податку як оплата за продукцію , або дата відвантаження продукції.

Матеріалами справи: актом перевірки № 66/2300-00953668 від 03.05.2006р., довідками головного управління статистики в Тернопільській області, первинними документами, що засвідчують виконання зобов'язання, підтверджено, що:

- підставою для оформлення ПП „Багро” (продавцем) 07.04.2004р. податкової накладної стало виконання з боку ПОП „Іванівське” (покупця) господарського зобов’язання щодо проведення попередньої оплати вартості продукції, факт виконання якого підтверджено платіжним дорученням № 29 від 25.03.2004р. оформленим у відповідності з вимогами ст. 9. Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” та „Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку” затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88.

- станом на момент виконання кожною з сторін господарського зобов'язання, а саме березень - травень 2004 року, ПП „Багро" мало обсяг цивільної правоздатності (дата державної реєстрації - 12.12.2003р.) та дієздатності (документи, що підтверджують виконання господарського зобов'язання, підписані повноважною особою, директором товариства Баран О.А.), ПОП „Іванівське" (дата реєстрації 28.02.2000р.), а отже сторони договору набули цивільних прав та обов'язків в порядку передбаченому нормами ЦК України;

- укладена між сторонами домовленість за своєю правовою природою є договором купівлі -продажу, порядок укладення та виконання якого регулюється  главою 54 ЦК України. За договором купівлі - продажу, згідно ст. 655 ЦК України, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати товар у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу у відповідності до вимог ст.ст. 655, 656 ЦК України може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений, придбаний, набутий продавцем у майбутньому. Дані норми, спростовують твердження позивача, про протиправність домовленості сторін про продаж насіння кукурудзи яке не було в наявності у продавця на момент такої домовленості. Крім того, дані висновки не знайшли підтвердження в матеріалах перевірки ПП „Багро", оскільки така проведена тільки на підставі даних руху коштів по поточному рахунку та інформації пошуково довідкової системи ДПА України,  без матеріалів, що підтверджують фінансово - господарську діяльність підприємства, а актом перевірки підтверджено  придбання ним даної продукцію в ТОВ „Лана” та ТОВ „Промрезерви”.

Передбачені сторонами умови домовленості не суперечить чинному законодавству, а виконані зобов'язання не є такими, що порушують інтереси держави, так як позивач не довів належними доказами, що сторони договору не мали права здійснювати такий вид діяльності, як реалізація та придбання продукції, тобто були обмежені в таких правах згідно норм Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності". Разом з тим, норми даного закону, передбачають види відповідальності такого суб'єкта підприємницького діяльності за його порушення, а саме стягнення санкцій та відшкодування шкоди, при цьому укладений договір на підставі якого виконане господарське зобов'язання не визнається недійсним.

Підприємства зареєстровані платниками ПДВ, на що їм видані свідоцтва: ПП „Багро" № 26578752 та присвоєно індивідуальний податковий номер платника ПДВ 22; ПОП "Іванівське" № 26606199 та присвоєно індивідуальний податковий номер платника ПДВ 45, а отже ПП мало право на нарахування ПДВ та складання податкової накладної, яка є розрахунковим документам, а ПОП на включення сплачених сум ПДВ до податкового кредиту.

Як випливає з акту перевірки, сума сплаченої вартості матеріальних цінностей та ПДВ зазначені в податковій накладній виписаної ПП „Багро” знайшли відображення при формуванні податкових зобов'язань ПОП „Іванівське”, дані цінності проведені по бухгалтерському обліку і наявність їх не оспорюється інспекцією. Щодо правильності формування податкових зобов'язань продавця продукції та сплати ним сум ПДВ одержаних у його вартості до бюджету, то неможливість довести даний факт належними доказами інспекція підтверджує в акті перевірки, зазначаючи про відсутність бухгалтерських документів в ПП „Багро”.

Приймаючи до уваги, що процесуальну дієздатність підприємство набуває через свої органи та посадові особи, що його представляють (ст. 92. ЦК України, ст. 89. Кодексу), а тому доказом того, що господарські зобов’язання вчиненні  керівниками підприємств з умислом є вирок суду щодо доведення їх вини за фактом ухилення від сплати податків, оскільки відповідно до ст. 62. Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Позивач таких доказів суду не надав, а отже не довів факт ухилення від сплати податків та умисел в діях керівників відповідачів при укладені усної угоди.

Також, слід зазначити, що чинне законодавство, що регулює порядок укладання та виконання договорів (право чинів), не ставить в залежність їх дійсність від порушення сторонами податкового законодавства, якщо податковий орган не доведе зловмисної домовленості сторін (сторони) на укладення угоди спрямованої на його порушення. Подані позивачем докази не підтверджують такої домовленості з боку відповідачів, а можуть бути предметом перевірки правильності формування ними податкових зобов'язань та податкового кредиту, що не є предметом даного спору. Правомірність формування податкового кредиту по зазначеній податковій накладній було предметом спору у справі № 10/223-4332 за позовом ПОП „Іванівське” до Державної податкової інспекції у Теребовлянському районі про скасування податкового повідомлення –рішення № /0 від 17.05.2006р., яке постановою господарського суду Тернопільської області від 20.12.2006р. скасовано.

При таких обставинах, позивач не довів належними та допустимими доказами правомірність заявлених вимог, а тому в позові відмовляється.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 43.,82., 84. ГПК України господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня підписання рішення, через місцевий господарський суд.

Суддя                                                                                          М.С. Стадник