ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2007 р.
Справа № 14/40-1053

17 год. 10 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі   судді Руденка О.В.

при секретарі судового засідання  Єднаку О.М.

Розглянув справу

за позовом  Кредитної спілки "Самопоміч" вул. С.Бандери, 49, м. Чортків, Тернопільська область

до  Державної податкової інспекції у Чортківському районі Тернопільської області вул. Шевченка, 23, м. Чортків, Тернопільська область

про  скасування рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій Державної податкової інспекції у Чортківському районі від 28 грудня 2006 року №/0, №/0.

За участю представників сторін:

позивача: Фриз Р.О., довіреність № 33 від 27.02.07 р.,

Заказніков В.Г., довіреність № 42 від 20.03.07 р.,

відповідача: Коцюк В.М., довіреність № 8906/10-014 від 29.12.06 р.

Суть справи:

Кредитна спілка "Самопоміч" звернулася у господарський суд Тернопільської області з позовом до Державної податкової інспекції у Чортківському районі про  скасування рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій Державної податкової інспекції у Чортківському районі від 28 грудня 2006 року №/0 та  №/0.

В обґрунтування заявлених вимог, підтриманих у судовому засіданні повноважним представником, позивач посилається на невідповідність висновків, викладених у актах перевірки фактичним обставинам справи, відсутність з його боку порушень законодавства, яке визначає правові засади застосування торгових  патентів та реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, з огляду на що, на думку позивача, оспорюванні рішення суперечать вимогам нормативно - правових актів України, а відтак підлягають скасуванню.

Відповідно до заперечень на позов та згідно з поясненнями уповноважених представників, відповідачем позовні вимоги відхилені повністю, як безпідставні. Державна податкова інспекція вказує на доведеність матеріалами перевірки порушень з боку товариства вимог Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, вважаючи при цьому, що оскаржувані правові акти індивідуальної дії прийняті внаслідок з'ясування всіх обставин справи, ґрунтуються на чинному законодавстві України, з огляду на що у задоволенні вимог просить позивачу відмовити.

Учасникам судового процесу роз'яснено їх процесуальні права та обов'язки згідно  ст.ст. 49, 51, 130 Кодексу адміністративного судочинства України.

За відсутності відповідного клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне:

За результатами проведеної виїзної планової перевірки КС "Самопоміч" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, посадовими особами контролюючого органу 18.12.2006р. складено акт за №265/23-21154440. Період діяльності платника податків, що охоплений перевіркою: з 01.07.2003 року по 30.06.2006 року.

За наслідками дослідження документів позивача, податковим органом зроблені, поряд з іншими, висновки про порушення товариством вимог Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 01.06.2000р. №1776-ІІІ (далі - Закон про РРО)  та недотримання ним положень Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" №98/96-ВР (далі - Закон про патентування).

Зважаючи на наведені обставини, 28.12.2006 року контролюючим органом відповідно до пункту 11 статті 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", згідно пункту 1 статті 17 Закону про РРО, та згідно абз.4, ч.1 ст.8 Закону про патентування, до позивача згідно з рішенням №/0 застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 69255 грн., а відповідно до  рішення №/0 в сумі  320 грн.

Як слідує із матеріалів справи та  пояснень представників сторін у засіданні, вказані вище акти ненормативного характеру оскаржувалися позивачем із застосуванням процедури апеляційного узгодження податкового зобов'язання  в порядку визначеному пунктом 5.2 статті 5 Закону  № 2181.

За результатами розгляду контролюючими органами первинної та повторної скарг  рішення №/0 та №/0 від 28.12.2006р. залишені без змін, а скаргу без задоволення, зважаючи на що наведені правові акти індивідуальної дії оспорені платником податків у судовому порядку.

Оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Проведеною посадовими особами контролюючого органу перевіркою встановлено факт реалізації 31.01.2006 року за готівкові кошти кредитною спілкою фізичній особі транспортного засобу, - легкового автомобіля ВАЗ - 21074,  2002 року випуску за ціною 13851 грн. 00 коп. без застосування реєстратора розрахункових операцій.

З наведеного перевіряючими зроблені висновки про недотримання позивачем по справі вимог пунктів 1 та 2 статті 3 Закону про РРО.

При вирішенні спору по суті, суд враховує, що відповідно до ст. 1 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”  реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами), які здійснюють операції з розрахунків в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Пунктом 1 ст. 3 Закону про РРО суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язано проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів.

Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що розрахункова операція - це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу).

Як слідує із долучених до матеріалів справи учасниками спору доказів, 31.01.2006 року між кредитною спілкою (Сторона -1) та ТОВ "Національна автомобільна компанія" укладено договір № 90, згідно із яким Сторона -2 зобов'язується здійснити пошук покупця автомобіля ВАЗ 21074 та оформити довідку - рахунок на транспортний засіб.

Із довідки - рахунку №0323480 (копія в справі) слідує, що транспортний засіб реалізований і отриманий фізичною особою у торгівельної організації, - ТОВ "Національна автомобільна компанія" (наказ Мінекономіки № 228 від 31.07.2002, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2002 р. за № p0438697-02), а розрахунки за нього громадянином  проведені у касі кредитної спілки.

Таким чином суд прийшов до висновку, що реалізація транспортного засобу у зазначений вище спосіб не є розрахунковою операцією з продажу товарів у розумінні Закону про РРО, у зв’язку з чим позивач не зобов’язаний був проводити ці операції через реєстратор розрахункових операцій.

Крім того, суд вважає що здійснене  відчуження транспортного засобу, що належав до основних фондів позивача, не відноситься до числа операцій з продажу товарів (наданні послуг) в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а тому на нього не  поширюється взагалі  дія Закону про РРО.

Так, відповідно до ст.2 Постанови Кабінету Міністрів України “Про порядок зайняття торгівельною діяльністю і правила торгівельного обслуговування населення” (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) торгівельна діяльність - це ініціативна, самостійна діяльність юридичних осіб і громадян щодо здійснення купівлі та продажу товарів народного споживання з метою отримання прибутку.

Аналіз положень Статуту позивача та приписів Закону України "Про кредитні спілки" дає підстави стверджувати, що КС "Самопоміч" являється неприбутковою організацією, яка заснована фізичними особами на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг, шляхом здійснення діяльності передбаченої підрозділом 5 Статуту. Діяльність позивача у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг його Статутом не передбачена; натомість його пунктом 5.1 визначено, що провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої цим Статутом не допускається (випадків здійснення позивачем діяльності, що не передбачена його установчими документами перевіркою не встановлено).

Крім того, продаж неприбутковою організацією зайвих  або непотрібних їй  товарно-матеріальних цінностей, що значаться на балансі (неліквідів) на переконання суду не попадає в сферу торговельної діяльності, а це звільняє подібні операції від обов’язкового застосування РРО.

Так, згідно п.п. 8.2.1. п. 8.2. ст. 8 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” під терміном “основні фонди” слід розуміти матеріальні цінності, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких перевищує 1000 гривень і поступово зменшується у зв’язку з фізичним або моральним зносом.

Враховуючи те, що основні фонди (основні засоби) підприємства не є продуктом праці, а також продукцією власного виробництва, що виробляється та/або реалізується суб’єктами підприємницької діяльності через оптову та роздрібну торгівлю, тобто не є товаром, призначеним для торгівлі, то і дія Закону № 1776-ІІІ не поширюється на операції з  продажу  основних фондів (як придатних для подальшого використання, так і не придатних).

За таких обставин в сукупності, суд прийшов до висновку, що матеріалами справи не підтверджуються порушення кредитною спілкою вимог Закону про РРО, а отже у відповідача не було правових підстав для притягнення позивача до відповідальності згідно із оспорюваним рішенням на підставі пункту 1 статті 17 наведеного нормативно-правового акта.

З аналогічних підстав та враховуючи преамбулу Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" та положення його  ст.1, яка  визначає об'єкти його регулювання; статті 3, якою визначено, що патентуванню    підлягає виключно торговельна діяльність, що здійснюється суб'єктами   підприємницької   діяльності у пунктах продажу товарів, (із визначеним вичерпним переліком таких пунктів), і зважаючи що жодне із переліченого вище не мало місця у спірних правовідносинах, суд констатує і про необґрунтованість притягнення позивача до відповідальності за відсутність у нього торгового патенту при здійсненні реалізації транспортного засобу за готівкові кошти.

При цьому, судом враховано і положення  статті 71 КАС України, згідно із якою  в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій покладено на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч вказаної норми, належних та допустимих доказів, які б підтверджували правомірність дій контролюючого органу у спірних правовідносинах суду не представлено, факт невиконання позивачем вимог  законодавчих актів зібраними у справі доказами не підтверджується, а відтак позовні вимоги, як обґрунтовані та належним чином доведені слід задовольнити.

У відповідності до ст. 94, 95, 97, 98 КАС України судові витрати по справі підлягають відшкодуванню позивачу  з Державного бюджету України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.  6, 7, 86, 89, 94 - 98, 156, 162, 163 КАС України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Скасувати рішення Державної податкової інспекції у Чортківському районі про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 28 грудня 2006 року №/0, №/0

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Кредитної спілки "Самопоміч" (Тернопільська область, м. Чортків, вул. Степана Бандери,49) - 85 (вісімдесят п'ять) грн. судового збору.

4. Видати виконавчий лист за заявою КС "Самопоміч".

Постанова  суду першої інстанції  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі до адміністративного суду апеляційної інстанції, а протягом 20 днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Суддя                                                                                                    О.В. Руденко