ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

03.05.07                                                                                           Справа  № А-6/133А

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючий суддя                                       Орищин Г.В.

суддів                                                             Дубник О.П,

Якімець Г.Г.

при секретарі судового засідання Чубатюк О.В.

розглянув апеляційну скаргу державної податкової інспекції у м.Івано-Франківську (далі –ДПІ) від 24.02.2007 р. № 8990/10-039

на постанову господарського суду Івано-Франківської області від 05.10.2006 року

у справі № А-6/133А

за позовом відкритого акціонерного товариства «Індуктор», м.Івано-Франківськ (далі –ВАТ)

до відповідача ДПІ у м.Івано-Франківську

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення

за участю представників сторін:

від скаржника –Чех М.В. –СДПІ юр .від.

від відповідача -  Лисанюк М.І. –заст. нач. гол. правл.

Права і обов?язки сторін, передбачені ст.ст. 49, 50 КАС України, присутнім в судовому засіданні представникам роз??яснено.

Постановою господарського суду Івано-Франківської області від 05.10.2006 року

у справі № А-6/133А (суддя Грица Ю.І.) задоволено позовні вимоги відкритого акціонерного товариства «Індуктор», м.Івано-Франківськ (далі –ВАТ), визнано нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.Івано-Франківську № /2 від 22.01.2004 р. про донарахування позивачу податку з власників транспортних засобів в сумі 13516,50 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 1351,65 грн. Дана постанова мотивована судом тим, що податковим органом неправомірно донараховано позивачу суму податкового зобов”язання та застосовано штрафні санкції  відповідно оспорюваного податкового повідомлення-рішення, оскільки, згідно рішення господарського суду Івано-Франківської області від 17.04.2006 р. знято з реєстрації за ВАТ “Індуктор” спірні транспортні засоби, тому, вимоги позивача правомірні.

Відповідач у справі – ДПІ у м.Івано-Франківську, подав апеляційну скаргу на згадану постанову суду, в якій зазначає, що дана постанова прийнята з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, висновок податкового органу про порушення позивачем ст.ст. 1,5,6 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів»ґрунтується на даних, отриманих від ДАІ з врахуванням категорії транспортних засобів відповідно Гармонізованої системи опису та кодування товарів. Крім цього, скаржник вважає безпідставним посилання суду на судове рішення від 17.04.2006 р., оскільки таке суперечить ст.58 Конституції України та рішенню Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. у справі № 1-7/99.

При розгляді матеріалів справи та апеляційної скарги судовою колегією встановлено наступне:

За результатами проведеної ДПІ у м.Івано-Франківську планової документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства ВАТ «Індуктор»за період з 01.10.2002 р. по 31.03.2003 р., по податку на додану вартість за період з 01.11.2002 р. по 31.05.2003 р. та по платіжній дисципліні за період з 01.06.2002 р. по 01.07.2003 р., 19 серпня 2003 року складено акт за № 739/26-14313501, яким встановлено порушення позивачем, зокрема, ст.1,5,6 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів» - занижено суму податкового зобов’язання. На підставі вказаного акту перевірки 22 січня 2004 року податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення за № /2, яким позивачу визначено податкове зобов?язання за платежем: податок з юридичних осіб –власників транспортних засобів в розмірі 4352 грн., де 3224 грн. –основний платіж та 1128 грн. –штрафні (фінансові) санкції, яке є предметом оспорювання.

Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним матеріалам та обставинам справи, судова колегія відзначає наступне:

Згідно із ст. 1 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів»платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи (далі - юридичні особи), а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (далі - фізичні особи), які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні, згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 2 цього Закону є об'єктами оподаткування.

Частинами 1 та 2 статті 6 цього ж Закону передбачено, що податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів обчислюється юридичними особами на підставі звітних даних про кількість транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів станом на 1 січня поточного року. Обчислення податку з власників наземних транспортних засобів провадиться виходячи з об'єму циліндрів або потужності двигуна кожного виду і марки транспортних засобів, а податку з власників водних транспортних засобів - виходячи з довжини транспортного засобу за ставками, зазначеними у статті 3 цього Закону. Юридичні особи на основі бухгалтерського звіту (балансу) у строки, визначені законом для річного звітного періоду, подають відповідному органу державної податкової служби за місцем реєстрації транспортних засобів розрахунок суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на поточний рік за формою, затвердженою центральним податковим органом України.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з акту перевірки (а.с.10) на обліку позивача станом на 1 січня 2003 року рахувалось 11 одиниць транспорту. Однак, оскільки у товариства по деяких транспортних одиницях документація відсутня, і по транспортних засобах, які передані в оренду, документація передана орендарям, то при розрахунку суми податку з власників транспортних засобів виникли розбіжності даних бухгалтерського обліку та поданого позивачем розрахунку. Тому, податковий орган звернувся із запитом до Івано-Франківського МРЕВ ДАІ про надання інформації стосовно транспортних засобів, зареєстрованих за ВАТ «Індуктор». Враховуючи відповідь ДАІ, що станом на 01 січня 2003 року за товариством в ДАІ обліковується      23 транспортні одиниці, та категорії транспортних засобів, відповідно Гармонізованої системи опису та кодування товарів, податковим органом правомірно зроблено висновок про порушення позивачем ст.ст. 1,5,6 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів»та донараховано суму податкового зобов’язання по податку з власників транспортних засобів.

Що стосується  посилання  господарського суду на рішення цього ж суду від 17.04.06 р., згідно якого знято з реєстрації за позивачем  14 одиниць транспорту,воно безпідставне, оскільки:

Оспорюване податкове повідомлення-рішення прийнято податковим органом 22.01.2004 р., факт порушення позивачем ст.ст. 1, 5 і 6 Закону України “Про податок з власників транспортних засобів та інших  самохідних машин та механізмів” встановлено податковим органом при перевірці підприємства в червні-липні 2003 року і зафіксовано в акті від 19 серпня 2003 року, тобто, задовго до прийняття судом рішення про зняття з реєстрації  за позивачем транспортних засобів.

Крім цього, слід зазначити, що частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом  прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, правопорушення зафіксоване в акті перевірки  від 19.08.2003 р., рішення про застосування штрафних санкцій прийнято 22.01.2004 р. Тобто, з моменту прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення  до дня звернення до суду, пройшло більше  двох років.

Враховуючи, що з 01.09.2005 р. набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України, за правилами якого подано даний позов, позов подано з пропуском строку звернення до адміністративного суду, що є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову, у відповідності із  п.1 ст.100 КАС України, на чому наполягав відповідач  у відзиві на позов.

Таким чином, вимоги скаржника - ДПІ у м.Івано-Франківську апеляційний суд визнає обґрунтованими та підставними.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що оскаржувану постанову слід скасувати, в задоволенні позову - відмовити.

Отже, керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 209 п.п.6 і 7 р.YІІ Кодексу адміністративного судочинства України, -

Львівський апеляційний господарський суд  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ДПІ у м.Івано-Франківську задоволити.

Постанову господарського суду Івано-Франківської області від 05.10.2006 р. у

справі № А-6/133А скасувати.

В задоволенні позову відмовити.

Дана постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути

оскаржена в касаційному порядку, у відповідності із ст.ст.211,212 КАС України.

Справу повернути в місцевий господарський суд.

головуючий суддя                                                                          Г.В. Орищин

судді                                                                                                 О.П. Дубник

Г.Г. Якімець