СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.07                                                                                 Справа № 16/212.

Суддя Шеліхіна Р.М., розглянувши матеріали справи за позовом Дочірньої компанії “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України”в особі Новопсковського лінійно виробничого управління магістральних газопроводів, смт. Новопсков  Луганської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Луганське енергетичне об’єднання”, м. Луганськ

про стягнення  13260  грн.  збитків

при секретарі судового засідання Шмалько О.М.

за участю представників сторін:

від позивача –Кравченко С.В., дов. від 26.12.06. №2507,

від відповідача –Павлюченко І.В., дов. від 04.01.07. №9,

учасники судового засідання:

Подкуйко М.В., Голубовський А.П. (на стороні позивача),

Віннік С.А. (на стороні відповідача),

ВСТАНОВИВ:

Представники сторін 25.05.07. надали суду клопотання про продовження строку розгляду справи на два місяці.

Суд розглянув клопотання представників сторін у судовому засіданні 25.05.07. і задовольнив заявлене клопотання, продовжив строк розгляду справи на два місяці - до 02.08.07. У зв’язку з тим, що в ухвалі суду по даній справі від 25.05.07. не зазначено про продовження строку, тому, про продовження строку вказано в даному рішенні суду.

Суть спору: заявлена вимога про стягнення збитків в сумі 13260грн., спричинених майну позивача в результаті електричної аварії на трансформаторній підстанції.

Відповідач проти позову заперечує і вказує, що його робітники не були причетні до аварії на електролініях, яка спричинила збитки позивачу.

В грудні місяці 2006 року на трансформаторній підстанції № 4303 (КТП №4303) на вулиці «Горького»в с. Писарівка Новопсковського району сталася аварія –вийшли з експлуатації електричні прилади в трансформаторній підстанції. Робітники ТОВ «Луганського енергетичного об’єднання»виконали ремонтні роботи на КТП №4303 і ліквідували наслідки аварії, що підтверджено актом від 17.01.07. №48 (а.с.16) і усними поясненнями учасників судового засідання 18.06.07.

Позивач звернувся з даним позовом до суду у зв’язку з тим, що, як стверджує представник позивача, в результаті технічної аварії на КТП №4303 на вулиці «Горького»в с. Писарівка було пошкоджено власне обладнання позивача на суму 13260грн. і представник позивача просить суд стягнути розмір шкоди з відповідача. Представник позивача стверджує, що КТП №4303 є власністю відповідача і робітники ТОВ «ЛЕО»зобов’язані нести відповідальність за спричинену шкоду, оскільки, на думку позивача, посадові особи відповідача винні в недбалому ставленні до електричного обладнання на трансформаторній підстанції (КТП №4303), в результаті чого, вказує позивач, і сталася електрична аварія.

Представник позивача не визначив конкретної дати аварії та дати проведення ремонтних робіт робітниками відповідача. В актах, на які посилається представник позивача як на доказ позовних вимог, вказано, що ремонтні роботи проводились 13 листопада 2006 року. Між тим, при розгляді справи представник позивача не підтримав цього факту і учасники судового засідання 18.06.07. (від двох сторін) повідомили суд, що аварійна подія сталася у грудні 2006 року і ремонтні роботи проводились у грудні 2006 року.

Представник відповідача проти позову заперечує з підстав того, що КТП №4303, на якій сталася аварія, не є його власністю і робітники ТОВ «ЛЕО»не зобов’язані здійснювати у вказаній підстанції профілактичні заходи та утримувати  в експлуатаційному стані електричне обладнання. , оскільки трансформаторна підстанція, з якої подається електроенергія на вулицю «Горького»в с. Писарівка, є власністю ВАТ «Новопсков –агрохім», що представник відповідача підтверджує договором на користування електричної енергії від 01.04.02. №31, укладеним відповідачем з ВАТ «Новопсков –агрохім», і актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, що є додатком до вказаного договору.

Представник відповідача заперечив належність доказів, на які посилається представник позивача як на докази позовних вимог, і вказав про невірне відображення позивачем фактичних обставин в доданих до справи документах, в тому числі і в акті від 17.01.07. №48.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об’єктивно дослідивши матеріали та обставини справи,  вислухав представників сторін, оцінивши надані ними докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх  належність, допустимість, достовірність кожного  окремо і у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до норми ст.19 Основного Закону держави –Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки особі, права або законні інтереси якої порушено. Згідно з ч. 2 цієї статті і відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в грошовій сумі у повному обсязі.

Відповідно до ст.1166 ЦК України учасник господарських відносин, який спричинив шкоду своїми діями чи бездіяльністю майну юридичної особи, повинен відшкодувати завдану шкоду суб’єкту, права якого порушено, у повному обсязі. Так, деліктна відповідальність передбачає обов’язкову наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та поведінкою; вина.

Позивач зобов’язаний довести суду обставини щодо наявності шкоди, протиправної поведінки відповідача, яка спричинила шкоду, причинний зв'язок між шкодою та поведінкою, вину відповідача як підставу для настання відповідальності, підстави виникнення обов’язку відповідача по відшкодуванню збитків та надати докази понесених позивачем збитків у заявленому розмірі. Відсутність вини зобов’язаний довести відповідач.

Відповідно до правил ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень до суті спору. Згідно з вимогами ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказами.

При розгляді справи судом встановлено, що підстави для відшкодування відповідачем позивачу збитків відсутні, оскільки в справі відсутні докази складу правопорушення і вини відповідача.

Суд, оцінюючи у відповідності до ст.43 ГПК України докази, надані представником позивача в підтвердження складу правопорушення і представником відповідача в підтвердження відсутності вини посадових осіб ТОВ «ЛЕО», дійшов висновку про відсутність в матеріалах справи належних доказів неправомірних дій або бездіяльності (недбалості) посадових осіб підприємства-відповідача, які стали причиною технічної аварії на трансформаторній підстанції (КТП №4303), в результаті чого пошкоджено майно, яке перебувало в експлуатації позивача, на суму 13260грн.

Документами, доданими до позовних вимог позивачем, не підтверджено дата аварії і, як наслідок - пошкодження майна на суму 13260грн. Факт технічної аварії 13.12.06. на КТП №4303 підтверджено документами, наданими до матеріалів справи відповідачем, і учасниками судового засідання 18.06.07. Представником позивача даного факту не заперечено.

Факт того, що аварія на КТП №4303 сталася в результаті неправомірних дій, бездіяльності або недбалості посадових осіб підприємства відповідача, матеріалами справи не підтверджено, позивач суду цього факту не довів.

Факт того, що за технічний стан трансформаторної підстанції (КТП №4303) в с. Писарівка Новопсковського району несе відповідальність Товариство з обмеженою відповідальністю “Луганське енергетичне об’єднання”, м. Луганськ (відповідач), і що дана підстанція знаходиться у веденні відповідача, матеріалами справи не підтверджений і докази щодо цього у позивача відсутні. Акт від 16 листопада 2006 року, складений працівниками позивача, не може бути належним доказом вини робітників відповідача (а.с.15).

Факт проведення ремонтних робіт працівниками підприємства-відповідача 13.12.06. на КТП №4303, в результаті чого пошкодження в трансформаторній підстанції було ліквідовано, підтверджено матеріалами справи і представниками сторін при розгляді спору. Але, неможливо ствердження про вину відповідача у настанні аварійного випадку лише на підставі того, що працівники підприємства відповідача відремонтували пошкодження в КТП №4303.

Документами, доданими представником відповідача до матеріалів справи, підтверджено, що трансформаторна підстанція №4303, через яку подається електрична енергія на вулицю «Горького»в с. Писарівка, не належить до обслуговування і експлуатації ТОВ «ЛЕО»і не перебуває на обліку та балансі підприємства-відповідача.

Крім того, аналізуючи норми Закону України «Про електроенергетику»(ст.26), Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ України від 31.07.96. №28 (п.п.1.2,1.3, 1.8, 5.1), умов договору від 17.11.04. № 105, укладеного між сторонами по справі, суд дійшов висновку про відсутність у позивача доказів щодо підключення пошкодженого майна до електромережі відповідача.

За таких підстав, і у зв’язку з відсутністю доказів складу правопорушення і вини відповідача, у позові по стягненню (відшкодуванню) збитків у сумі 13260грн. слід відмовити.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати слід покласти на позивача.

На підстав викладеного, ст.19 Конституції України, ст.224 ГК України, ст.ст.11,22,1166,1192 ЦК України, керуючись ст.ст. 30,33,34,43,49,65,82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити у позові.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення підписане 25.06.07.

Суддя                                                                                 Р.М. Шеліхіна