ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
14.06.07                                                                                           Справа  № 3/43-387
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді                              Юрченка Я.О.

суддів                                                  Процик Т.С.

Галушко Н.А.

розглянув апеляційну скаргу Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, м.Київ

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.04.2007р.

у справі № 3/43-387

за позовом Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, м.Київ

до відповідача Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Тернопільміськгаз”, м.Тернопіль

про стягнення 346454,33 грн.

визнав подані матеріали достатніми для прийняття апеляційної скарги до провадження.

За участю представників сторін:

від позивача: Щербаков А.А. –представник.

від відповідача: Перепечай А.К. –представник.

Учасникам судового процесу роз‘яснено права і обов’язки, передбачені ст. ст. 22, 28 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24.04.2007р. у справі № 3/43-387 відмовлено у задоволенні позовних вимог ДК «Газ України»до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Тернопільміськгаз” про стягнення боргу на суму 314268,64 грн., інфляційних відсотків на суму 26516,33 грн. та три відсотки річних на суму 5669,36 грн. за порушення умов затвердженої мирової угоди у справі № 3/207-1959.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Дочірньої компанії «Газ України»щодо стягнення суми основного боргу за мировою угодою від 15.12.2004р. господарський суд Тернопільської області виходив з того, що Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Тернопільміськгаз»на день розгляду справи не має поточної заборгованості перед Дочірньою компанією «Газ України»відповідно до мирової угоди від 30.11.2004р., затвердженої ухвалою господарського суду Тернопільської області від 15.12.2004р., оскільки між ДК «Газ України»та ВАТ «Тернопільміськгаз»було проведено зарахування зустрічних однорідних вимог. Відповідно до чого за договором № 10/1-559, заборгованість за яким становить предмет мирової угоди від 15.12.2004р. між ДК «Газ України»та ВАТ «Тернопільміськгаз», дебіторська заборгованість ВАТ «Тернопільміськгаз» перед ДК «Газ України»була погашена в повному обсязі.

Відмову у задоволенні позовних вимог ДК «Газ України»щодо стягнення інфляційних відсотків та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання господарський суд Тернопільської області мотивував тим, що, по-перше, погашення заборгованості між сторонами у справі здійснювалося не в готівковій формі, а в формі взаємозарахування боргів, та, по-друге, мировою угодою у справі № 3/207-1959 сторони не передбачили стягнення збитків, спричинених інфляційними процесами за час прострочки погашення заборгованості та стягнення трьох відсотків річних за користування чужими коштами за час прострочки.

Дочірня компанія „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” –позивач у справі, з рішенням суду частково не погоджується, просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.04.2007р. у справі № 3/43-387 скасувати в частині відмови у стягненні трьох відсотків річних та інфляційних відсотків, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги щодо стягнення інфляційних відсотків та трьох відсотків річних задовольнити в повному обсязі. При цьому скаржник покликається на те, що при винесенні даного рішення господарським судом було неповністю з'ясовані обставини, що мають значення для справи та порушено норми матеріального –ст.ст. 525, 526, 530, 612 ЦК України, 193 ГПК України та процесуального права –ст.ст. 42, 43, 46, 47, 20, 33, 34, 37, 43, 82 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Розглянувши доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні матеріали справи, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно з ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином (договором) є погоджена дія двох або більше сторін.

Правочини відрізняються від інших юридичних фактів тим, що правочини є вольовими актами, спрямованими на досягнення певного результату; завжди є діями фізичної або юридичної особи та є правомірними діями, що тягнуть виникнення або видозміни цивільних правовідносин, а воля в правочинах завжди спрямована саме на встановлення, зміну, припинення цивільних прав та обов'язків.

Тобто, правочин може бути як підставою призупинення, поновлення, реалізації правовідносин, так водночас і підставою припинення одних правовідносин та підставою виникнення або зміни інших правовідносин.

Укладена та затверджена Господарським судом Тернопільської області мирова угода відповідає вищезазначеним положенням, а тому є таким правочином, який відповідно до законодавства України повинен бути виконаний належним чином і відповідно до умов укладеної угоди.

Результатом винесення ухвали від 15.12.2004р. про припинення провадження у справі № 3/207-1959 та затвердження мирової угоди стало припинення зобов'язань за договором на постачання природного газу та виникнення нових зобов'язань - проведення розрахунків за мировою угодою.

З огляду на статтю 604 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін. Відповідно до пункту 2 вказаної статті зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

Так, умовами вказаної угоди відповідач взяв на себе зобов'язання погашати суму заборгованості у розмірі 2357015,06 грн., шляхом щомісячного, до кожного першого числа місяця, перерахування коштів у сумі 39283,58 грн. з 01 січня 2005р. до 01 грудня 2009р. Порушивши це зобов'язання, відповідач порушив, як умови мирової угоди, так і норми визначені законодавством України, щодо зобов'язань.

У відповідності до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу України законодавчо закріплена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором.

Отже, неналежне виконання відповідачем умов мирової угоди є одностороннім порушенням зобов'язання та підставою для звернення до суду із захистом порушеного права, а також підставою для стягнення збитків від інфляції та 3% річних у відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ДК «Газ України»щодо стягнення інфляційних відсотків та трьох відсотків за прострочення виконання грошового зобов'язання, Господарський суд Тернопільської області порушив норми цивільного права. Зокрема, відповідно до ч.1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процент не встановлений договором або законом.

Як випливає із змісту частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, під грошовим зобов'язанням розуміється грошова сума, що визначена з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Господарським судом Тернопільської області не було враховано того, що інфляційні збитки та три відсотки річних у трактуванні положень статті 625 Цивільного кодексу України не є видами неустойки або штрафу. Інфляційні збитки є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, стягнення якої передбачено законом - статтею 625 Цивільного кодексу України.

Таким чином, висновок місцевого господарського суду щодо обов'язковості попереднього передбачення стягнення інфляційних відсотків та трьох відсотків річних в мировій угоді не відповідає положенням законодавства України.

Господарським судом Тернопільської області не було враховано й того факту, що з боку ВАТ «Тернопільміськгаз»мало місце прострочення виконання грошового зобов'язання відповідно до мирової угоди від 15.12.2004р., яке не було погашено на момент звернення ДК «Газ України»до Господарського суду Тернопільської області. Відповідно до проведеного зарахування взаємозобов'язань борг ВАТ «Тернопільміськгаз»перед ДК «Газ України»за договором № 10/1-559, заборгованість за яким є предметом мирової угоди від 15.12.2004р., є повністю погашеним з 27 березня 2007р., тоді як позовна заява була відправлена до суду 22 січня 2007р., а провадження по справі було порушено 2 лютого 2007р.

Таким чином, місцевий господарський суд неправильно дійшов висновку про те, що погашення заборгованості ВАТ «Тернопільміськгаз»перед ДК «Газ України»за мировою угодою від 15.12.2004р. на день розгляду є підставою для відмови позивачу щодо стягнення інфляційних відсотків та трьох відсотків річних, оскільки погашення здійснювалося з простроченням.

Виходячи з вищевикладеного, Господарським судом Тернопільської області при винесенні рішення у даній справі № 3/43-387 було порушено норми цивільного права України, зокрема, положення статей 525, 526, 530, 612, 625 Цивільного кодексу України, що відповідно до ст.104 ГПК України є підставою для скасування судового рішення.

Відтак, керуючись ст.ст.101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задоволити.

Скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.04.2007р. у справі № 3/43-387 в частині відмови у стягненні трьох відсотків річних та інфляційних відсотків.

Позовні вимоги в частині стягнення інфляційних відсотків на суму 26516,33 грн. та трьох відсотків річних на суму 5669,36 грн. задоволити.

В частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення боргу на суму 314268,64 грн. рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.04.2007р. у справі № 3/43-387 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя                                                                                Юрченко Я.О.

Суддя                                                                                                    Процик Т.С.

Суддя                                                                                                    Галушко Н.А.