ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.08.07 р.                                                                               Справа № 44/297пн

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Семенюшко Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою управління комунальних ресурсів Донецької міської ради (представник Нікуліна І.О., довіреність 851-п від 25.05.07 року) до товариства з обмеженою відповідальністю „Леста” (представник до судового засідання не з’явився) про розірвання договору оренди від 15.11.00 року, повернення нежитлового приміщення площею 75,5 м2, розташованого в місті Донецьку по вулиці Автотранспортників 1, а також про стягнення боргу з орендної плати та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання у загальному розмірі 6’896,56 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Управління комунальних ресурсів Донецької міської ради (далі – Орендодавець) звернулося до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Леста” (далі – Орендар) про стягнення боргу з орендної плати 6’326,26 грн. та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання у розмірі 1’991,49 грн., а також про розірвання договору оренди від 15.11.00 року (далі – Договір) та повернення нежитлового приміщення площею 75,5 м2, розташованого в місті Донецьку по вулиці Автотранспортників 1 (далі – Приміщення). Позовні вимоги Орендодавця  ґрунтуються на систематичному, з 2004 року, порушенні Орендарем умов Договору щодо виконання грошового зобов’язання.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в порядку статей 22 ГПК України зменшив позовні вимоги щодо стягнення пені до 570,30 грн.

Представник відповідача до судового засідання не з’явився, не зважаючи на належне повідомлення судом про час та місце судового засідання, наразі суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки ненадані суду відповідачем відзив та документи не можуть істотно вплинути на юридичну кваліфікацію правовідносин, що склалися між сторонами, а надання відзиву взагалі є правом, а не обов’язком відповідача.

Вислухавши у судовому засіданні представника Орендодавця, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що суд має задовольнити позовні вимоги виходячи з наступного.

Договір укладався між Орендарем та представництвом Фонду державного майна України в Донецькій області (далі – Фонд), причому саме останній виступав наймодавцем. Рішеннями Донецької міської ради від 27.09.04 року № 13/20 „Про питання оренди об’єктів права комунальної власності територіальної громади міста Донецька, включених у програму приватизації” та від 05.11.04 року № 14/2 „Про передачу функцій та повноважень органу приватизації об’єктів права комунальної власності територіальної громади міста Донецька управлінню комунальних ресурсів міськради” здійснено передачу від Фонду до Орендодавця владної компетенції як органу приватизації при передачі в оренду та у перебігу приватизації об’єктів комунальної власності міста Донецька. З огляду на наведене, Орендодавець в порядку статті 25 ГПК України визнається судом правонаступником усіх прав та обов’язків Фонду за Договором, тобто безсумнівним є перехід до нововиниклої в зобов’язанні особи, всіх прав та обов’язків, що були дійсними для реорганізованої юридичної особи в частині спірних правовідносин. До речі, повноваження Орендодавця, як належної зобов’язаної сторони за Договором, сторонами процесу – не оспорювались.

Дослідивши Договір, з якого виникли цивільні права та обов’язки Орендаря та Фонду, а згодом і Орендодавця, суд дійшов висновку, що укладена між сторонами угода за своїм змістом та своєю правовою природою є договором майнового найму (оренди), який підпадає під правове регулювання норм статей 256-276 ЦК УРСР, 759-786 ЦК України та приписів Закону України „Про оренду державного та комунального майна”.

Таким чином, в силу статті 256 ЦК УРСР, статті 758 ЦК України, статті 2 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, а також пункту 1.1 Договору Фонд зобов’язався надати, а Орендар – прийняти у строкове платне користування Приміщення. За змістом пункту 2.1 Договору відповідач вступає у строкове платне користування Приміщенням з моменту підписання акту приймання-передачі. В порядку статті 262 ЦК УРСР, 15.11.00 року сторони підписали акт прийому-передачі Приміщення.

Згідно розділу 3 Договору, а також додатків від 02.09.03 року та від 22.01.04 року до Договору, розмір щомісячної орендної плати складає 1’140,43 грн. без ПДВ, з врахуванням індексу інфляції, причому орендна плата вноситься не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно розрахунків Орендодавця, розмір заборгованості Орендаря за Договором з листопада 2004 року до липня 2007 року включно складає 6’326,26 грн. Доказів оплати зазначеної суми – суду не надавалося. Моментом виникнення права вимоги на зазначену загальну суму згідно частини 1 статті 530 ЦК України та пункту 3.3 Договору слід вважати 16.08.07 року.

Таким чином, грошове зобов’язання Орендаря перед Орендодавцем на суму 6’326,26 грн. на момент прийняття рішення – не виконане, на порушення норм статей 525-526 ЦК України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Прострочення відповідачем грошового зобов’язання за умовами пункту 3.4 Договору тягне за собою обов’язок сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, що повністю відповідає змісту статей 549-550 ЦК України та статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”. Судом арифметично перевірено вимогу позивача стосовно стягнення пені у розмірі 570,30 грн., нарахованої у період не більше 183 днів з моменту виникнення права вимоги за лютий, березень, квітень, травень та червень 2007 року, а оскільки подібний спосіб нарахування відповідає нормам частини 6 статті 232 ГК України, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині також є обґрунтованими.

Статтею 26 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” встановлено, що Договір може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов’язань. Аналогічні положення передбачені і Пунктом 6.2 Договору.

В порядку статті 188 ГК України 10.07.07 року позивач спрямував відповідачу лист № 1088-п від 10.07.07 року із пропозиціями та вимогами щодо розірвання Договору через систематичну неоплату, наразі суду не пред’явлено доказів надання (станом на момент вирішення спору) Орендарем відповіді на зазначене звернення, через що суд вважає, що позивач наділений правом щодо звернення до суду з позовними вимогами стосовно розірвання Договору.

З огляду на наведене, суд вважає, що Договір підлягає розірванню у судовому порядку, оскільки відповідачем систематично протягом декількох років порушуються умови Договору в частині внесення плати за користування річчю.

Нормами пункту 4.1 Договору, а також приписами статті 770 ЦК України та статті 27 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” передбачено обов’язок Орендаря після припинення дії Договору повернути Орендодавцеві Приміщення. Виходячи з наведених норм та досліджених обставин, вимоги позивача щодо зобов’язання Орендаря повернути Приміщення також підлягають задоволенню.

З огляду на наведене, причиною виникнення спору є протиправне порушення Орендарем умов Договору, а також порушення останнім норм ЦК України, які регулюють загальні умови виконання зобов’язань та правила виконання договорів майнового найму (оренди). Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на Орендаря.

На підставі ст.ст.256-276 ЦК УРСР, ст.ст.525-526, 549-550, 636, 759-786 ЦК України, ст.ст.2, 26, 27 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, керуючись ст.ст.22, 33,  36, 42, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов управління комунальних ресурсів Донецької міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю „Леста” про розірвання договору оренди від 15.11.00 року, повернення нежитлового приміщення площею 75,5 м2, розташованого в місті Донецьку по вулиці Автотранспортників 1, а також про стягнення боргу з орендної плати та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання у загальному розмірі 6’896,56 грн.

Розірвати договір оренди нежитлового приміщення площею 75,5 м2, розташованого в місті Донецьку по вулиці Автотранспортників 1, від 15.11.00 року.

Зобов’язати товариство з обмеженою відповідальністю „Леста” повернути управлінню комунальних ресурсів Донецької міської ради нежитлове приміщення площею 75,5 м2, розташоване в місті Донецьку по вулиці Автотранспортників 1.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Леста” на користь управління комунальних ресурсів Донецької міської ради заборгованість та пеню 6’896,56 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Леста” на користь місцевого бюджету міста Донецька, Ворошиловський район, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 118 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Леста” на користь Державного бюджету України державне мито 187 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя