ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"31" липня 2007 р.
Справа № 31-6/69-06-1840

Колегія   суддів   Одеського   апеляційного   господарського  суду   у   складі:

Головуючого                                                                       Лашина В.В.

Суддів :                                                                                Єрмілова Г.А.                                                                                                                         Воронюка О.Л.

при секретарі                                                                      Кіценко В.С.

за участю представників сторін:

від позивача –Леснічевський Р.Г., довіреність від 27.04.07р.

від відповідача –Охотська Л.В., довіреність від 01.09.05р., Пак О.І., довіреність від 01.09.05р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства „Одеське виробничо-торгівельне суконне об’єднання „Лазур”

на рішення господарського суду Одеської області від 12.06.2007р.

у справі №31-6/69-06-1840

за позовом закритого акціонерного товариства „Одеське виробничо-торгівельне суконне об’єднання „Лазур”

до  приватного підприємства „Управління виробничо-технологічної комплектації”

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача –Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області

про визнання права власності, зобов’язання звільнити займане приміщення, зобов’язання не перешкоджати у користуванні приміщенням

та за зустрічним позовом приватного підприємства „Управління виробничо-технологічної комплектації”

до закритого акціонерного товариства „Одеське виробничо-торгівельне суконне об’єднання „Лазур”

про визнання права власності та визнання договору дійсним

Відповідно до ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 17.07.07р. на 31.07.07р.

В С Т А Н О В И Л А:

22.02.2006 р. Закрите акціонерне товариство "Лазур" (далі –ЗАТ "Лазур") звернулось до господарського суду з позовом до Приватного підприємства "Управління виробничо-технічної комплектації" (далі –ПП УВТК) про визнання недійсним договору № 5 від 22.10.2003 р., укладеного між сторонами, визнання за позивачем права власності на нежитлове приміщення зага льною площею 85 кв.м - склад № 1 по вул. Червонослобідська у м. Одеса та зобов'язання відповіда ча усунути перешкоди в користуванні ЗАТ "Лазур" вказаних нежитлових приміщенням та не чинити перешкод в його користуванні, а також стягнути судові витрати, обґрунтовуючи тим, що за оспорюваним договором зазначене майно було передане відповідачу безоплатно, але рішен ня щодо укладення такого договору Наглядової ради та правління позивача не виносилось у зв'язку з чим голова правління ЗАТ "Лазур" при укладенні цього договору дів з перевищенням своїх повноважень, порушивши як права товариства так і права його акціонерів. Позивач вказував на те, що договір не був нотаріально посвідчений, а також зазначав, що ст. 720 ЦК України та установчими документами ЗАТ "Лазур" не передбачена можливість безоплатної передачі майна у власність.

10.04.2006 р. ЗАТ "Лазур" уточнило свої позовні вимоги, виключивши вимогу про визнан ня недійсним договору, у зв'язку з тим, що договір між сторонами взагалі не укладався, та просило господарський суд визнати за ним право власності на нежитлове приміщення - склад запчастин загальною площею 85 кв.м, розташований за адресою м. Одеса, вул. Червонослобідська,1, зобо в'язати ПП УВТК звільнити вказане приміщення й не чинити перешкоди в користуванні ним.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.04.2006 р. було прийнято зу стрічний позов ПП УВТК до ЗАТ "Лазур" про визнання права власності на нежитлове приміщення - склад запчастин загальною площею 85 кв.м, розташований за адресою м. Одеса, вул. Червоносл обідська, 1.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що договір є дійсним, оскільки був схвалений ЗАТ "Лазур", про що свідчать наступні його дії щодо укладення з ПП УВТК договору про порядок та строки вивезення майна та звільнення складського приміщення від 18.03.2004 р., складення та під писання акту про звільнення спірного приміщення від 31.01.2005 р., які недійсними не ви знавались.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 31.05.2006 р. до участі у справі в якості третьої особи залучено Регіональне відділення Фонду державного майна України в Одеській області.

В процесі розгляду спору ПП УВТК надало доповнення до зустрічного позову вимогою визнання договору № 5 від 22.10.2003 р., укладеного між сторонами, дійсним.

Рішенням господарського суду Одеської області від 12.06.2007 р. (суддя Лєсогоров В.М.) у задоволенні позову ЗАТ "Лазур" було відмовлено, а зустрічний позов ПП УВТК задоволений ча стково, за ПП УВТК визнано право власності на об'єкт нерухомості: нежитлову будівлю - склад загальною площею 85 кв.м, який знаходиться у м. Одесі по вул. Червонослобідська, 1. В іншій ча стині зустрічного позову відмовлено. З ЗАТ "Лазур" на користь ПП УВТК стягнуто 42,50 грн. держмита та 59 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з цим рішенням, ЗАТ "Лазур" в апеляційній скарзі просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким первісні позовні вимоги задовольнити у повному обся зі, а в зустрічному позові відмовити, посилаю чись на неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуа льного права, оскільки судом були проігноровані без правомірних на те підстав вказівки Вищого господарського суду України, які викладені у постанові від 15.01.2007 р., та, як наслідок, без правової кваліфікації залишились принципові при вирішенні даного спору обставини. Господарським судом не надано правової оцінки тій обставині, що спірне майно з 07.08.1998 р. по 01.07.2004 р. знаходилось у податковій заставі, у зв'язку з чим та відповідно до п.п. "а" п. 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бю джетами та державними цільовими фондами" ЗАТ "Лазур" не мало право без узгодження з податковим органом відчужувати спірне майно й зазначений Закон прямо передбачає недійсність правочинів, укладених суб'єктами господарювання з порушенням умов відчуження нерухомого майна - об'єкту публічних обтяжень.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, судова коле гія вва жає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних під став.

03.09.1993 р. між Регіональним відділенням ФДМУ в Одеській області та організацією орендарів Одеського орендного виробничо-торгового суконного об'єднання "Лазур", правонаступ ником якого є позивач, був укладений договір купівлі-продажу державного майна № 17, за умовами якого ЗАТ "Лазур" отримало у власність спірне майно в ході приватизації цілісного майнового комплексу з всіма будівлями та спорудами, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Червонослобідська, 1 на земельній ділянці площею 6,3 га.

Відповідно до Статуту ЗАТ "Лазур" органом управління, який здійснює контроль за дія льністю правління, визначена Рада, яка у відповідності до п. 8.2.3 Статуту дає дозвіл (право) правлінню на прийняття рішень по здачі в оренду, продажу, обліку або іншого відчуження нерухо мого або іншого майна в межах 1/3 статутного фонду товариства. Статутний фонд товариства складає 2 885 103 грн.

22.10.2003 р. між сторонами був укладений договір, який з боку позивача за первісним позовом підписаний генеральним директором Солиловим А.Н., за умовами якого  ЗАТ "Лазур" зобов'язалось передати ПП УВТК у власність нежитлове приміщення - склад площею 85 кв.м, роз ташований по вул. Червонослобідська, 1 у м. Одесі безоплатно, а ПП УВТК зобов'язалось здійсни ти перенос інженерних мереж.

Зміст цього договору, який не відноситься до жодного виду договорів з тих, що перед бачені ЦК УРСР, чинний на момент виникнення спірних правовідносин, складають майнові зобо в'язання обох сторін.

Статтями 44 та 227 ЦК УРСР встановлена проста письмова форма такої угоди, оскільки правочин укладався між юридичними особами.

За п. 1 договору від 22.10.2003 р., загальні збори Наглядової ради та Правління ЗАТ "Ла зур", які відбулися 14.03.2003 р., прийняли рішення про передачу ПП УВТК у власність спірного майна.

Між тим, згідно з протоколом спільного засідання Наглядової ради та правління ЗАТ "Ла зур" голові правління Солилову А.Н. було надано дозвіл на реалізацію ПП УВТК частини голо вного виробничого корпусу та складських приміщень при умові сплати за них ПП УВТК 300 000 грн. та 60 000 грн. відповідно.

Отже, при укладенні договору від 22.10.2003 р. про відчуження спірного майна, голова правління ЗАТ "Лазур" діяв з перевищенням наданих йому повноважень.

Разом з тим, відповідно до ст. 63 ЦК УРСР угода, укладена від імені другої особи особою, не уповноваженою на укладення угоди або з перевищенням повноважень, створює, змінює та при пиняє цивільні права та обов'язки для особи, яку представляють, лише в разі подальшого схвален ня угоди цією особою. Тобто, наступне схвалення юридичною особою угоди, укладеної від її імені представником, який не мав належних повноважень, робить її дійсною з моменту укладення.

Доказами схвалення ЗАТ "Лазур" укладеного договору від 22.10.2003 р. є подальше ви конання його умов, що виразилось, зокрема, у складенні акту від 17.03.2004 р. /а.с. 95, т.2/ про передачу спірного майна, укладенні договору з ПП УВТК від 18.03.2004 р. /а.с 94, т.2/ про вивезен ня належного ЗАТ "Лазур" майна з спірного складу, погодження 20.07.2004 р. передачі ПП УВТК земельної ділянці, яка примикає до спірного складу, зняття спірного майна з балансу ЗАТ "Лазур", складення акту від 31.01.2005 р. /а.с. 96, т.2/ та підписання 14.09.2005 р. акту про виконан ня зобов'язань за договорами від 22.10.2003 р. й від 18.03.2004 р. /а.с. 97, т.2/. При цьому, акт про передачу спірного майна від 31.01.2005 р. підписаний з боку ЗАТ "Лазур" вже новим пред ставником ЗАТ "Лазур" - виконуючим обов'язки голови правління останнього.

Отже, правовим наслідком схвалення ЗАТ "Лазур" договору від 22.10.2003р. своїми подальшими діями, направленими на виконання його умов, є дійсність цього договору з моменту укладення. В свою чергу, у ст. 328 ЦК України закріплюється презумпція правомірності набуття права власності та незаконність цього має бути встановлена рішенням суду чи пряме або опосередковано визнаватись законодавством.

Статтями 128 ЦК УРСР та 334 ЦК України встановлено що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачене законом або до говором.

Тобто, з моменту передачі спірного майна та подальше схвалення договору від 22.10.2003 р. з боку ЗАТ "Лазур", ПП УВТК набуло право власності на спірне нежитлове приміщення.

Враховуючи викладене, судова колегія доходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення цілком вірно у відповідності до ст. 4-7, 43 ГПК України були встановлені обставини справи в їх сукупності та спірним правовідносинам дана правильна юридична оцінка із застосуванням до них належних норм матеріального права.

Посилання ЗАТ "Лазур" на неврахування місцевим господарським судом вказівок, викла дених у постанові Вищого господарського суду від 15.01.2007 р. щодо незаконності укладення до говору від 22.10.2003 р. в період обтяження у вигляді податкової застави та, як наслідок, порушен ня норм процесуального права, судова колегія вважає безпідставним з огляду на наступне.

Як вбачається з витягу реєстратора інформаційного центру Міністерства юстиції м. Одеси від 01.07.2004 р. про зняття з реєстрації у Державному реєстрі застав нерухомого майна запису про заставу № 2731-543 спірне майно, починаючи з 07.08.1998 р. по 01.07.2004 р., тобто на момент укладення договору від 22.10.2003 р., дійсно знаходилось у податковій заставі.

Однак, згадана податкова застава була зареєстрована у встановленому законом порядку 16.04.2004 р., про що свідчить витяг про внесення запису за № 2731-543 до Державного реєстру за став від 16.04.2004 р. /а.с. 73, т.2/.

Згідно до ст. 11, 12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію об тяжень" № 1255-IV від 18.11.2003 р., який набув чинності з 01.01.2004 р., обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом. Взаємні права  та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між об тяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке об тяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Отже, ЗАТ "Лазур" мало право, а податковий орган зобов’язаний зареєструвати наявність обтяжень у вигляді податкової застави для зупинення виконання зобо в'язань за договором від 22.10.2003 р. відповідно до п.8.3 ст. 8 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та  державними цільовими фондами” №2181-ІІІ, але цього зроблено не було.

Також, якщо договір від 22.10.2003 р. був укладений до реєстрації податкової застави, то фактична передача спірного майна відбулась вже після чинності цієї застави, а саме 31.01.2005 р., тобто коли ПП УВТК в дійсності у повному обсязі отримало вивільнене ЗАТ "Лазур" спірне приміщення.

Крім цього, питання правової кваліфікації укладеного правочину з мотивів його невід повідності закону пов'язується з вимогами про недійсність такого правочину. Натомість, ЗАТ "Ла зур" таких вимог не заявляло.

Відповідно до п. 2 ч. 83 ГПК України господарський суд має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони. Такого клопотання матеріали справи не містять, навпаки, ЗАТ "Лазур" від цієї вимоги відмовилось згідно з уточненням позовних вимог від 10.04.2004 р. /а.с. 55, т.1/.

Частиною 3 ст. 101 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення господарського суду Одеської області відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 103-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного  товариства "Лазур" залишити без задоволення, а  рі шення господарського суду Одеської області від 12.06.2007 р. по справі № 31-6/69-06-1840 - без змін.

Головуючий                                                                     В.В. Лашин

Суддя                                                                                      Г.А. Єрмілов

Суддя                                                                                  О.Л. Воронюк