СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

03 травня 2007 року

Справа № 2-22/406-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: Ліпницька Ганна Юріївна, довіреність №  3329/10/10-0   від 05.03.07

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Яковлєв С.В.) від 08.02.2007 по справі № 2-22/406-2007А

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "Слав'янська єдність" (вул. 9 Травня, 49, Євпаторія, 97400)

до           Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим (вул. Дм. Ульянова,  2/40, Євпаторія, 97416)

про визнання недійсною податкової вимоги

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 08.02.2007 р. у справі № 2-22/406-2007А  (суддя Яковлєв С.В.) задоволений   позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Слав’янська єдність” до Державної податкової інспекції у м. Євпаторія,  визнано нечинними: першу податкову вимогу відповідача  № 1/396 від 03.10.2006 р. та другу податкову вимогу № 2/449 від 10.11.2006 р., визнані протиправними дії посадових осіб відповідача по винесенню повідомлення № 89739 від 18.09.2006 р., по заліку пені та розподілу сплаченої позивачем суми 33002 платіжним дорученням № 230, із якої 14028,59 грн. було спрямовано на погашення податкового боргу, а 161,88 грн. –на погашення пені, зобов’язано відповідача  внести зміни в картку особистого рахунку позивача, виключив заборгованість по ПДВ по вітчизняним товарам у сумі 14190,47 грн.

При прийнятті постанови суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у податкового органу були відсутні будь-які правові підстави для  розподілу перерахованих позивачем коштів у сумі 33002 грн. на підставі пункту 7.7. статті 7 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” № 2181 від 21.12.2000 року.

Крім того, суд не знайшов доказів наявності податкового боргу у позивача станом на 18.09.2006 року, а тому, на думку суду,  у відповідача були відсутні правові підстави надсилати позивачу першу податкову вимогу № 1/396 від 03.10.2006 р. та другу податкову вимогу № 2/449 від 10.11.2006 р.

Відповідач оскаржує постанову суду першої інстанції у зв’язку з неправильним застосуванням  судом норм матеріального та процесуального права.

Так, на думку податкового органу, у підприємства є податковий борг  по податку на додану вартість, який виник внаслідок  ліквідації банку „Україна”, а законодавство не звільняє платника податків від сплати суми узгодженого податкового зобов’язання навіть у випадку коли така сума не надійшла до бюджету за виною банку.

Доводи апеляційної скарги мотивовані також іншими обставинами, викладеними у апеляційній скарзі, не маючими значення для вирішення справи.

Судова колегія, розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, апеляційну скаргу визнає такою, що не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до підпункту 4.1.4. статті 4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” № 2181 від 21.12.2000 року, податкові  декларації  подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю (у  тому  числі  при  сплаті  місячних авансових внесків),  - протягом 20 календарних днів,  наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця;

Відповідно до підпункту 5.3.1. статті 5 вищеназваного Закону  платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового  зобов'язання,  зазначену  у  поданій  ним  податковій декларації,  протягом  десяти  календарних  днів,   наступних   за  останнім   днем   відповідного  граничного  строку,  передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті  4  цього  Закону  для  подання податкової декларації.

Відповідно до пункту 7.7. статті 7 вказаного Закону, податковий  борг  погашається попередньо погашенню податкових  зобов'язань,  які  не  є податковим боргом,  у порядку календарної  черговості його виникнення,  а в разі одночасного його  виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Проте, належні докази про наявність у позивача податкового боргу по податку на додану вартість,  на час виконання податкового зобов’язання, відповідач не надав.

Відповідно доводів відповідача, податковий борг у позивача виник у зв’язку з невиконанням АКБ „Україна” доручення позивача про перерахування коштів.

Однак, відповідно до пункту 22.4. статті 22 Закону України „Про платіжні системи та переказ грошей в Україні” № 2346 від 05.04.2001 при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком розрахункового документу на виконання, а не з моменту надходження коштів на рахунок отримувача, як то вважає відповідач.

Так, як вбачається з наявного у матеріалах справи платіжного доручення № 230 від 18.09.2006 року (а.с. 26), позивач перерахував до бюджету в рахунок сплати податку на додану вартість за серпень 2006 року  суму 33002 грн. Вказане податкове зобов’язання було узгоджене при поданні декларації по податку на додану вартість  за серпень 2006 року, яка подана позивачем своєчасно.

Таким чином, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо безпідставності розподілу перерахованих позивачем коштів, а доводи,  викладені відповідачем в апеляційній скарзі, суперечать чинному законодавству та матеріалам справи і не можуть бути підставою для скасування постанови господарського суду Автономної Республіки Крим по даній справі.

Постанова ж  господарського суду ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, що мають суттєве значення, відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому підстави для її скасування  відсутні.

Керуючись статтею 195, пунктом 1 частини 1 статті 199, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного  судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від  08.02.2007 у справі № 2-22/406-2007 А залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді