СУД
ПОСТАНОВА

"29" травня 2007 р.

Справа №  14/112

Господарський суд Кіровоградської
області у складі судді Колодій С.Б., у відкритому судовому засіданні
розглянувши матеріали справи № 14/112

за позовом: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1,
м. Кіровоград

до відповідача: Державної
податкової інспекції у м. Кіровограді,                                м. Кіровоград

про визнання нечинними податкових
повідомлень - рішень

Секретар судового засідання -
Адаменко А.В.

Представники:

від позивача - фізична особа -
підприємець ОСОБА_1;

від позивача - ОСОБА_2, довіреність
НОМЕР_1 від 29.01.2007 р.;

від відповідача - Скрипник О.М.,
довіреність № 170 від 15.08.2006 р.;

Подано позов про визнання нечинним
податкового повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м.
Кіровограді (далі по тексту - ДПІ) НОМЕР_2 від 13.12.2006 р. про визначення
податкового зобов”язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 10 983,96
грн.

Позивач подав доповнення до
позовної заяви, згідно якого просить суд визнати нечинними податкові
повідомлення-рішення ДПІ у м. Кіровограді НОМЕР_2 від 13.12.2006 р., НОМЕР_3
від 20.02.2007 р.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що висновки викладені в акті перевірки, який став підставою
для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення суперечать діючому
законодавству з питань оподаткування і не ґрунтуються на первинних
бухгалтерських документах.

Позивач стверджує, що перебуваючи
на спрощеної системі оподаткування та маючи Свідоцтво платника єдиного податку
з переліком видів діяльності, якими він займався в перевіряємий період він у
відповідності до норм Указу Президента України “Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб”єктів малого підприємництва” не повинен
сплачувати податок з доходів фізичних осіб.

Позивач вважає, що торгівля
нерухомим майном, автомобілями, засобами виробництва за своєю суттю і
характером діяльності підпадають під такий вид господарської діяльності як
торгівля, дохід від яких оподатковується за спрощеною системою  і за максимальною ставкою єдиного податку, а
тому є помилковим посилання відповідача на відсутність в Свідоцтвах платника
єдиного податку, виданих позивачу на 2005-2006 роки таких видів діяльності, як
торгівля автомобілями, нерухомим майном, засобами виробництва, як на підставу
для висновку, що дохід від торгівлі автомобілями, нерухомим майном, засобами
виробництва не є доходом від виду діяльності, на який розповсюджується правила,
встановлені Указом Президента. Крім того позивач стверджує, що реалізовані ним
автомобілі, засоби виробництва не можна розцінювати, як товар, оскільки вони
використовувалися у власній господарської діяльності підприємця і являлися його
основними фондами, а КВЕД не містить такого виду діяльності як торгівля
основними фондами.

Позивач звертає увагу суду на
неправильне застосування податковою службою норм Закону України “Про податок з
доходів фізичних осіб” при визначенні доходу від продажу незавершеного будівництва,
оскільки згідно пункту 11.1.2 статті 11 Закону оподаткуванню при здійсненні
операцій з продажу нерухомим майном підлягає виключно дохід, отриманий
платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш ніж
одного з об”єктів нерухомості. Будь-яких фактів реалізації позивачем протягом
року, що перевірявся  більш ніж одного
об”єкту нерухомості  податковою службою
не встановлено, крім того до завершення будівництва особа вважається власником
матеріалів, що використані в процесі будівництва, а не власником нерухомого
майна.

Позивач зазначає, що такий вид
діяльності, як надання приміщень в оренду був заявлений в періоді, що передує
періоду одержання доходів від оренди, про що зроблена запис в Свідоцтві
платника єдиного податку.

Позивач не погоджується з
визначенням  податковим органом податку
на доходи фізичних осіб, оскільки при визначенні доходу позивача відповідачем
не враховані його витрати, належний розрахунок суми податку в акті перевірки не
зазначено.

В запереченнях на позов ДПІ у м.
Кіровограді вважає, що дії працівників державної податкової служби при виявлені
порушень викладених в акті перевірки є правомірними та такими, що не суперечать
вимогам чинного законодавства та просить суд при повному та об”єктивному
розгляді справи відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши наявні матеріали
справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Спеціалістами ДПІ у м. Кіровограді
проведена планова виїзна документальна перевірка фінансово-господарської
діяльності приватного підприємця ОСОБА_1 за період з 01.07.2005 р. по
30.09.2006 р.

За результатами перевірки складено
акт від 27.11.2006 р. НОМЕР_4, в якому зафіксовано порушення позивачем
підпункту “а” пункту 19.1 статті 19 Закону України “Про податок з доходів
фізичних осіб”, а саме завищення обсягу виручки по спрощеній системі
оподаткування на суму доходу отриманого від зайняття видами підприємницької
діяльності, які не підпадають під оподаткування за спрощеною системою; статті
13 Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян” в
зв”язку з чим донараховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 23 442,29
грн., в тому числі за 2 півріччя 2005 року в сумі 22 889,79 грн., за 9 місяців
2006 року в сумі 552,50 грн.

Не погодившись з висновками,
викладеними в акті перевірки, позивач подав до податкового органу
відповідні  заперечення. З урахуванням
заперечень ПП ОСОБА_1 податкова служба внесла зміни до висновку, викладеному в
акті перевірки, та визначила порушення позивачем підпункту “а” пункту 19.1
статті 19 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”, а саме
завищення обсягу виручки по спрощеній системі оподаткування на суму доходу
отриманого від зайняття видами підприємницької діяльності, які не підпадають
під оподаткування за спрощеною системою на суму 122 408,11 грн., в тому числі 2
півріччя 2005 року на суму 103 322,95 грн., 9 місяців 2006 року на суму 19
085,16 грн.; статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий
податок з громадян” в зв”язку з чим донараховано податок з доходів фізичних
осіб в сумі 10 983,96 грн., в тому числі за 2 півріччя 2005 року в сумі 10
431,46 грн., за 9 місяців 2006 року в сумі 552,50 грн.

Акт перевірки став підставою для
прийняття ДПІ у м. Кіровограді податкового повідомлення-рішення від 13.12.2006
р. НОМЕР_2 про визначення податкового зобов”язання по податку з доходів
фізичних осіб в розмірі 10 983,96 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням
позивач оскаржив його в процедурі адміністративного узгодження, за результатами
розгляду скарга позивача залишена без задоволення, податкове
повідомлення-рішення без змін. В зв”язку з чим ДПІ у м. Кіровограді прийнято
податкове повідомлення-рішення від 20.02.2007 р. НОМЕР_3.

Господарський суд  задовольняє вимоги позивача в силу
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
приватний підприємець ОСОБА_1 в 2005-2006 роках здійснювач підприємницьку
діяльність за спрощеною системою оподаткування та сплачував єдиний податок.

Відповідно до норм Указу Президента
України  “Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб”єктів малого підприємництва” суб”єкти
малого підприємництва-фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб
оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату
єдиного податку; у разі коли фізична особа - суб”єкт малого підприємництва
здійснює кілька видів підприємницької діяльності, для яких установлено різні
ставки єдиного податку, нею придбавається одне свідоцтво і сплачується єдиний
податок, що не перевищує встановлений максимальної ставки; суб”єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на доходи
фізичних осіб (для фізичних осіб-суб”єктів малого підприємництва).

Свідоцтво про сплату єдиного
податку приватного підприємця ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 на 2005 рік передбачає
здійснення слідуючих видів діяльності - транспортні послуги, оптова та
роздрібна торгівля, сервісне обслуговування автотранспорту, передача в оренду
основних засобів, Cвідоцтво про сплату єдиного податку приватного підприємця
ОСОБА_1 серії НОМЕР_6 на 2006 рік передбачає здійснення таких видів діяльності,
як оптова-роздрібна торгівля, транспортні послуги, технічне обслуговування та
ремонт автомобілів, здавання нерухомості в наїм.

Відповідно до пункту 2 Указу
Президента України  “Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб”єктів малого підприємництва” при
здійсненні кількох видів діяльності позивачем сплачувався єдиний податок по
максимальному розміру ставки єдиного податку, визначеного рішенням
Кіровоградської міської ради №430 від 28.12.1999 р.  у відповідностями з внесеними змінами за №
951 від 22.05.2001 р. в сумі 200,00 грн. за видом діяльності “оптова торгівля”.

В ході перевірки податковою службою
встановлено, що в перевіряємому періоді приватний підприємець ОСОБА_1
здійснював іншу діяльність ніж передбачено в Свідоцтвах платника єдиного
податку, а саме в 2005 р. торгівлю нерухомим майном, роздрібну торгівлю
автомобілями, а також надав приміщення в оренду, в 2006 р. роздрібну торгівлю
автомобілями, торгівлю засобами виробництва.

Господарський суд не погоджується з
твердженням податкової служби щодо здійснення виду діяльності - надання
приміщень в оренду, що не входить до переліку видів діяльності, включених в
Свідоцтво платника єдиного податку на 2005 рік.

Із змісту Свідоцтва про сплату
єдиного податку на 2005 рік серії НОМЕР_5 вбачається, що до переліку діяльності
позивача віднесено здача в оренду основних фондів.

Статтею 8 Закону України “Про
оподаткування прибутку підприємств” визначено, що основні фонди - це
матеріальні цінності, що використовуються у господарської діяльності платника
податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення в
експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких поступово
зменшується у зв”язку з фізичним або моральним зносом.

Доказів того, що приміщення, що
здавалися позивачем в оренду в 2005 році не входили до основних фондів
позивача, відповідач суду не надав, отже є необґрунтованим твердження
податкової служби, що дохід отриманий від даного виду діяльності не може
оподатковуватися по спрощений системі оподаткування.

Відповідно до пункту 11.1.2 статті
11 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” оподаткуванню при
здійсненні операцій з продажу нерухомого майна, у тому числі і об”єктів
незавершеного будівництва підлягає виключно дохід, отриманий платником податку
від продажу протягом звітного податкового року більш ніж одного з об”єктів
нерухомості.

Будь-яких доказів щодо реалізації
позивачем протягом 2005-2006 років нерухомого
майна , крім реалізації в грудні 2005 року об”єкту незавершеного
будівництва в АДРЕСА_1,  відповідач суду
не надав. Отже є незрозумілим включення до доходу позивача коштів, отриманих
від продажу одного об”єкту нерухомості в рік.

З пояснень позивача та доданих до
матеріалів справи документів (договори на виконання транспортних послуг, акти
прийому передачі виконаних робіт, шляхові листи,  рахунки-фактури на оплату транспортних
послуг, податкові накладні, акти списання паливо-мастильних матеріалів)
вбачається, що приватний підприємець ОСОБА_1 реалізував транспорті засоби,
які  використовував у господарської
діяльності при наданні транспортних послуг.

Торгівля автомобілями, як основними
фондами, які використовувалися у власній діяльності позивача, а також іншими
засобами виробництва за своєю суттю і характером діяльності підпадає під такий
вид діяльності, як торгівля

В свідоцтвах про сплату єдиного
податку, виданих позивачу на 2005-2006 роки, в перелік видів діяльності
включена оптова та роздрібна торгівля, отже висновки податкової служби щодо
відсутності у позивача права користуватися спрощеною системою оподаткування при
здійсненні торгівлі, в тому числі
продажу транспортними засобами, що використовувалися підприємцем у
власній господарської діяльності є неправомірними.

Посилання податкової служби на
Класифікацію видів економічної діяльності (далі по тексту КВЕД) Державного
комітету статистики України від 26.12.2005 р. №375, як на підставу для висновку
про відсутність у позивача права користуватися спрощеною системою оподаткування
при здійсненні торгівлі транспортними засобами не є обґрунтованим та
беззаперечним, оскільки прийнятим наказом Держспоживстандарту України від
26.12.2005 р. №375 КВЕД є лише статистичним інструментом для впорядкування економічної
інформації. За змістом розділу 3 КВЕД наданий органам державної статистики код
виду діяльності не створює сам по собі прав чи обов”язків для підприємств та
організацій, не тягне жодних правових наслідків як такий. Код виду діяльності
не обов”язково є достатнім критерієм для виконання умов, передбачених
нормативними актами.

Слід також зазначити, що КВЕД не
містить такого виду діяльності, як торгівля основними фондами.

Господарський суд вважає, що доходи
від торгівлі основними засобами позивач правомірно оподатковував за спрощеною
системою, за максимальною ставкою єдиного податку, отже є помилковим
нарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб з продажу основних фондів
та засобів виробництва на загальних підставах, застосовуючи Закон України “Про
податок з доходів фізичних осіб”.

Аналізуючи акт перевірки
вбачається, що при визначенні чистого доходу, як різниці між валовим доходом
(виручкою у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов”язаними з одержанням доходу, податковим органом не
враховано витрати позивача на придбання цінностей, їх переобладнання.

Враховуючи викладені обставини,
господарський суд задовольняє позовні вимоги позивача повністю та визнає
нечинними податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Кіровограді НОМЕР_2 від
13.12.2006 р., НОМЕР_3 від 20.02.2007 р.

Керуючись частинами 1-3 статті 160,
частиною 1 статті 162, статтею 163, частинами 1-4 статті 254, статтею 258,
пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень
Кодексу  адміністративного
судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити
повністю.

Визнати нечинними податкові
повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м. Кіровограді НОМЕР_2
від 13.12.2006 р., НОМЕР_3 від 20.02.2007 р.

Стягнути з Державного бюджету
України (№ рахунку 0002, МФО 823016, отримувач коштів УДК у м.
Кіровограді, банк отримувача ГУДКУ у Кіровоградській області, ідентифікаційний
код НОМЕР_7) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2,
відомості про рахунки відсутні) судові витрати по справі 3,40 грн. державного
мита.

За заявою стягувача після набрання
постановою законної сили господарський суд видає виконавчий лист.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження , але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду
першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної
сили.

Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до апеляційної інстанції через господарський суд
Кіровоградської області.

Заява про апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до
статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складання в
повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, і копія
апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Суддя