ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2007 р.
№ 2-8/18592-2006

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Кравчука Г.А.,

суддів
Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю “Алуштаартсервіс”

на постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від 05.03.2007 р.

у справі
№ 2-8/18592-2006

господарського суду
Автономної Республіки Крим

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “Алуштаартсервіс”

до
Фонду майна Автономної Республіки Крим

третя особа:
Державне підприємство “Ялтинський морський торгівельний порт”

за участю:
Кримської транспортної прокуратури Автономної Республіки Крим

про
спонукання до укладення договору

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача:
— не з’явились;

відповідача:
Павленко О.М., дов. № 01/3635 від 28.12.2006 р.;

третьої особи:
— не з’явились;

прокуратури:
— не з’явились;

У судовому засіданні 04.07.2007 р. оголошувалась перерва до 11.07.2007 р.

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2006 р. Товариство з обмеженою відповідальністю “Алуштаартсервіс” (далі –Товариство) звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовною заявою, у якій просило спонукати Фонд майна Автономної Республіки Крим (далі –Фонд) укласти договір оренди державного нерухомого майна –частини бетонного майдану площею 1 306 кв. м, прилеглого до будівлі морвокзалу портопункту “Алушта”, який знаходиться на балансі Державного підприємства “Ялтинський морський торговий порт” (далі – Порт) та розташований за адресою: Автономна Республіки Крим, м. Алушта, портопункту “Алушта”, строком на три роки, а у випадку неукладання Фондом відповідного договору оренди –вважати договір укладеним у редакції Товариства.

Позовні вимоги Товариство обґрунтовувало тим, що Фондом без поважних причин порушено строк розгляду заяви про передачу в оренду частини бетонного майдану площею 1 306 кв. м, прилеглого до будівлі морвокзалу портопункту “Алушта”, який знаходиться на балансі Порта, що, виходячи з норм Закону України “Про оренду державного та комунального майна” та ЦК України, є підставою для звернення з позовом до суду для захисту відповідних інтересів.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 05.12.2006 р. (суддя Чумаченко С.А.) позовні вимоги Товариства задоволено: зобов’язано Фонд укласти з Товариством договір оренди державного нерухомого майна –частини бетонного майдану площею 1 306 кв. м, прилеглого до будівлі морвокзалу портопункту “Алушта”, який знаходиться на балансі Порта та розташований за адресою: Автономна Республіки Крим, м. Алушта, п/п “Алушта”, строком на три троки, і зазначено, що а у разі його неукладання договір оренди вступає в законну силу в редакції Товариства. Рішення прийнято з мотивів, наведених Товариством у позовній заяві.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 05.03.2007 р. (колегія суддів: Плут В.М., Горошко Н.П., Гонтар В.І.) рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 05.12.2006 р. скасовано та прийнято нове рішення, яким Товариству відмовлено у задоволенні позовних вимог. Постанова мотивована тим, що Фондом було додержано встановлений законодавством України порядок розгляду заяви Товариства про передачу в оренду частини бетонного майдану площею 1 306 кв. м, прилеглого до будівлі морвокзалу портопункту “Алушта”, який знаходиться на балансі Порта, а орган, уповноважений управляти зазначеним майном, не відмовляв в укладанні такого договору, а зазначив про умови договору оренди також у відповідності до законодавства України. Крім того, апеляційний господарський суд зазначив, що місцевим господарським судом при вирішенні спору не взято до уваги обставини, що у зв’язку з укладання договору оренди фактично зміниться режим експлуатації гідротехнічної споруди, до складу якої входить об’єкт відповідного договору, та відсутність погодження такої зміни, що суперечить законодавству України.

Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 05.03.2007 р. та залишити в силі рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 05.12.2006 р. Вимоги, викладені у касаційній скарзі, Товариство обґрунтовує тим, що господарським судом другої інстанції було порушено ст. ст. 4, 42, 22, 33, 41, 43, 77, 79 ГПК України.

Фонд, Порт та Кримська транспортна прокуратура Автономної Республіки Крим не скористались правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та відзив на касаційну скаргу Товариства до Вищого господарського суду України не надіслали, що не перешкоджає касаційному перегляду судового акту, який оскаржується.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Товариства підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Господарський суд апеляційної інстанції, приймаючи постанову по даній справі, посилався, зокрема, на Висновок за результатами перевірки стану гідротехнічних споруд на території портопункту “Алушта” Ялтинського морського торгівельного порту.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, вказаний доказ було подано не у господарському суді першої інстанції, а в апеляційному господарському суді (а. с. 108).

Відповідно до частини першої ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

В порушення зазначеної норми, господарський суд другої інстанції прийняв доказ (Висновок за результатами перевірки стану гідротехнічних споруд на території портопункту “Алушта” Ялтинського морського торгівельного порту), не з’ясувавши причину його неподання у місцевому господарському суді.

За таких обставин посилання господарського суду апеляційної інстанції на вказаний доказ є передчасним.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що до господарського суду другої інстанції подавались і інші докази, яких не було подано місцевому господарському суду, проте по яких не було вирішено питання щодо їх прийняття, і, відповідно, яким не було дано оцінки при розгляді справи в апеляційному порядку.

Зважаючи на наведене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 05.03.2007 р. підлягає скасуванню.

Проте, не може бути залишено в силі рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 05.12.2006 р., оскільки з матеріалів справи вбачається та апеляційним господарським судом встановлено, що від Міністерства транспорту та зв’язку України, яке є органом, уповноваженим  управляти державним майном, до складу якого входить і об’єкт оренди (частина бетонного майдану площею 1 306 кв. м, прилеглого до будівлі морвокзалу портопункту “Алушта”) за договором, укласти який вимагає Товариство, не відмовляло в укладанні з Товариством відповідного договору оренди, а лише залишило подані Товариством документи без погодження.

Між тим, з норм Закону України “Про оренду державного та комунального майна” вбачається, що у такому випадку Товариство, усунувши наведені недоліки, не позбавлено права повторно звернутись із заявою про передачу майна в оренду.

У зв’язку з цим висновок про задоволення позовних вимог Товариства, зробленим господарським судом першої інстанції, є необґрунтованим, а тому рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 05.12.2006 р. підлягає скасуванню.

Згідно з роз’ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 1 постанови від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини першої ст. 11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки передбачені процесуальним законом (ст. 1117 ГПК України) межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 05.03.2007 р. та рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 05.12.2006 р. підлягають скасуванню, а справа –передачі на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим.

Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об’єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і, в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Алуштаартсервіс” задовольнити частково.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 05.03.2007 р. та рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 05.12.2006 р. у справі № 2-8/18592-2006 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим.

Головуючий суддя                                                   Г.А. Кравчук

Суддя                                                                      Г.М. Мачульський

Суддя                                                                      В.І. Шаргало