ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.03.07 р.                                                                               Справа № 39/14

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Морщагіной Н.С.

при секретарі судового засідання Бахрамовій А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Державного підприємства «Укренерговугілля» м. Київ в особі Донецької філії Державного підприємства «Укренерговугілля» м. Донецьк

до відповідача: Комунального підприємства «Служба єдиного замовника Київського району м. Донецька» м. Донецьк

про: стягнення 139 701грн. 48 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: Балакай А.А. – представник за довіреністю.

від відповідача: Мішина Н.Г. – представник за довіреністю;

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Державне підприємство «Укренерговугілля» м. Київ в особі Донецької філії Державного підприємства «Укренерговугілля» м. Донецьк, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача, Комунального підприємства «Служба єдиного замовника Київського району м. Донецька» м. Донецьк, про стягнення заборгованості в сумі 139 701 грн. 48 коп., яка складається з інфляційної складової в сумі 113 195 грн. 79 коп., 3% річних в сумі 26 505 грн. 69 коп.

В обґрунтування  позовних вимог позивач посилається на договір № 237-02 від 26.08.1998 р., рішення по справі № 24/241 від 20.09.2005 р., розрахунок.

Відповідач надав відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечив, зазначивши, що заборгованість, яка стягнута відповідно до рішення суду від 20.09.2005 р. по справі № 24/241 ним погашена у повному обсязі, при цьому посилався на платіжні доручення за жовтень, листопад 2005 р., трьохсторонні угоди про переведення боргу, вважав позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В ході розгляд справи позивач, відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, надав заяву про уточнення позовних вимог, якою зменшив позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача інфляційну складову в сумі 101 782 грн. 74 коп., 3 % річних в сумі 24 030 грн. 50 коп.

Суд розглядає уточнені позовні вимоги.

Строк розгляду справи продовжено за клопотанням сторін відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що уточнені позовні вимоги ДП «Укренерговугілля» в особі Донецької філії  підлягають задоволенню виходячи з наступного.

26.08.1998 р. між ПСЕМ ВО «Донецьквугілля», правонаступником якого, відповідно до статутних документів, є позивач, та ДКП «ЖЕО Київського району м. Донецька», правонаступником, відповідно до статутних документів, якого є відповідач, укладено договір № 237-02 на користування електричною енергією.

Укладена між сторонами угода за своїм змістом та своєю правовою природою є договором поставки (енергопостачання), який підпадає під правове регулювання норм статей 245-253 ЦК УРСР, а також статті 714 ЦК України та статей 275-277 ГК України, застосування яких можливе через продовження існування після 01.01.04 року взаємних прав та обов’язків сторін, а також дії Договору.

Відповідно до умов Договору позивач зобов’язується постачати відповідачеві електричну енергію, а відповідач в свою чергу зобов’язується прийняти та оплатити спожиту електроенергію.

Проте взяті на себе зобов’язання за Договором відповідач виконував неналежним чином, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість в сумі 271 452 грн. 73 коп., факт чого встановлений рішенням суду від 20.09.2005 р. по справі № 24/241.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

На момент винесення рішення, за відповідачем рахується неоплачена, за рішенням суду від 20.09.2005 р. по справі № 24/241, заборгованість в сумі 127 801 грн. 48 коп., з урахуванням часткової оплати згідно платіжних доручень № 2061 від 18.10.2005 р. на суму 2 900 грн., № 2165 від 27.10.2005 р., на суму 4 100 грн., № 2178 від 31.10.2005 р. на суму 2 200 грн., № 2178 від 01.11.2005 р. на суму 1 000 грн., № 2207 від 03.11.2005 р. на суму 1 700 грн.

Прострочення відповідачем грошового зобов’язання  тягне за собою обов’язок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних з простроченої суми, на підставі ст. 625 ЦК України.

Позивачем враховано часткову оплату відповідачем основної заборгованості згідно наданих платіжних доручень та представлено уточнений розрахунок суми інфляції та трьох відсотків річних.

Перевіривши наданий позивачем уточнений розрахунок, відповідно до якого 3% річних складають 24 030 грн. 50 коп., а сума інфляції – 101 782 грн. 74 коп., з огляду на наявність заборгованості, суд вважає вимоги позивача в цій частині обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на договори про переведення боргу № 20/882-05 від 28.11.2005 р., № 50/884-05 від 28.11.2005 р., № 50/885-05 від 28.11.2005 р., № 50/886-05 від 28.11.2005 р., № 50/ 887-05 від 28.11.2005 р., № 50/888-05 від 28.11.2005 р., № 50/889-05 від 28.11.2005 р., № 50/890-05 від 28.11.2005 р., № 05/891-05 від 28.11.2005 р. судом до уваги не приймаються, оскільки відповідно до п. 1 Договорів їх предметом є заборгованість за договором на користування електричною енергією № 790/02 від 01.09.2003 р., у той час як за рішенням суду від 20.09.2005 р. по справі № 24/241, встановлено заборгованість відповідача за договором № 237-02 від 26.08.1998 р., також не може бути прийнято до уваги платіжне доручення від 28.11.2005 р. № 139 (із призначенням платежу «за електричну енергію 2004 р….»), з огляду на те, що позивачем стягується 3% річних та сума інфляції, нарахованих на заборгованість, яка виникла у період з 2002 по 2003 р.р. Лист № ј-31 від 12.01.2006 р., за відсутності відповідних документів, не є свідченням того, що сума 14587,98 грн. за платіжним дорученням від 28.11.2005 р. № 139 , зарахована позивачем в рахунок погашення заборгованості саме за рішенням від 20.09.2005 р.  по справі № 24/241, тому не може прийматися судом як самостійний доказ.

Інших доказів, в розумінні ст. 33 Господарського процесуального кодексу, відповідачем суду не представлено.

За таких обставин, позов ні вимоги ДП «Укренерговугілля» в особі Донецької філії  суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають віднесенню на відповідача.

На підставі ст.ст. 245-253 ЦК УРСР, 525, 526, 625 та 714 ЦК України, 193, 275-277 ГК України,  керуючись ст.ст.22, 33, 35, 36, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства «Укренерговугілля» м. Київ в особі Донецької філії Державного підприємства «Укренерговугілля» м. Донецьк до Комунального підприємства «Служба єдиного замовника Київського району м. Донецька» м. Донецьк про стягнення інфляційної складової в сумі 101 782 грн. 74 коп., 3 % річних в сумі 24 030 грн. 50 коп. – задовольнити.

Стягнути Комунального підприємства «Служба єдиного замовника Київського району м. Донецька» м. Донецьк на користь Державного підприємства «Укренерговугілля» м. Київ в особі Донецької філії Державного підприємства «Укренерговугілля» м. Донецьк інфляційну складову в сумі 101 782 грн. 74 коп., 3 % річних в сумі 24 030 грн. 50 коп., витрати по оплаті державного мита у розмірі 1 379 грн. 01 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя