ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

17.04.07р.

Справа № А23/125

За позовом  Закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Дніпропетровський олійноекстракційний завод", м. Дніпропетровськ

до  Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 13.10.06 № /0/24740, від 07.11.06 № /1/27413, від 08.12.06 № /2/31160, від 16.02.07 № /3/5106

Суддя  Добродняк І.Ю.

Представники сторін:

Від позивача: Коваль Т.Г. - представник дов. від 05.10.06 №2132

Дейнега Н.Є. - представник дов. від 13.11.06  №2401

Від відповідача: Гармаш Л.М. дов. від 28.03.07, №9108/10-10/1-15 головний держподатковий інспектор

Васюта А.Л. дов. від 17.01.07, №944/10/08-09-15 головний держподатковий ревізор-інспектор

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом та просить визнати недійсними податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську №/0/24740 від 13.10.06, №/1/27413 від 07.11.06, №/2/31160 від 08.12.06, №/3/5106 від 16.02.07 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 137870,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем надана неправомірна кваліфікація дистриб’юторських угод позивача як лише угод купівлі-продажу, у зв'язку з чим понесені позивачем витрати, пов’язані з наданням дистриб’юторських послуг, відповідач вважає такими, що не пов’язані з власною господарською діяльністю позивача.

Відповідач проти позову заперечує, посилається на те, що позивачем до складу податкового кредиту включено суми податку на додану вартість, сплачені у складі ціни за послуги з дотримання та інтенсифікації продажу товару, передпродажної підготовки в мережі роздрібної торгівлі, які здійсненні за межами господарської діяльності, на підставі укладених дистриб'юторських угод. Поняття дистриб'юторської угоди відсутнє в Цивільному кодексу України. По визначенню предмету угоди - це дві угоди, а саме угода купівлі-продажу та угода надання послуг, об'єднані в одну. Відповідно до прав та обов'язків продавця (позивача) право власності на товар переходить від позивача до дистриб'ютора в момент доставки готової продукції до складу дистриб'ютора, у зв'язку з чим, згідно п.1.32 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" передпродажна підготовка, а саме: розвезення готової продукції роздрібним покупцям, розміщення готової продукції у роздрібній мережі та послуги з інтенсифікації продаж не мають відношення до господарської діяльності позивача.

Крім того, вартість послуг дистриб'юторів не врахована позивачем у собівартості готової продукції, тобто вона не відшкодовується покупцями і не приймає участь у формуванні валових доходів підприємства, що є додатковим підтвердженням висновку про відсутність їх звязку із господарською діяльністю платника податків.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача, відповідача-1,  господарський суд, -

В С Т А Н О В И В  :

13.10.06 Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську (відповідач) винесено податкове повідомлення-рішення № /0/24740, яким  позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 137870,00 грн.  за липень 2006 року.

Рішення прийнято на підставі акту від 05.10.06 № 368-08-03/2-00374385 "Про результати виїзної позапланової перевірки позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ за період червень, липень 2006 року".

Під час перевірки встановлено, що згідно з поданою позивачем податковою декларацією з податку на додану вартість за липень 2006 року та розрахунком суми бюджетного відшкодування сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на розрахунковий рахунок, залишок від'ємного значення попереднього податкового періоду (червень 2006 року) за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду, складає 29044873,00 грн., сума податкового кредиту попереднього податкового періоду –13472385,00 грн.

Сума податкового кредиту попереднього податкового періоду, фактично сплачена отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг), - 8073650,00 грн.

В порушення пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" позивачем у червні 2006 року завищена сума податкового кредиту на суму податку на додану вартість 137870,00 грн., сплаченого у складі ціни за послуги з дотримання та інтенсифікації продажу товару, передпродажної підготовки в мережі роздрібної торгівлі, які здійснені за межами господарської діяльності.

Позивач є виробником соняшникової рафінованої олії ТМ "Олейна", ТМ "Золота Краплинка", соєвої олії ТМ "Золота Краплинка".

Реалізація власної готової продукції на території України позивачем здійснюється через мережу дистриб'юторів на підставі укладених у типовій формі дистриб'юторських угод, згідно  яких продавець (позивач) зобов'язується продати, а покупець -  купити олію соняшникову та олію

соєву. З метою збільшення обсягів продажу, утримання та завоювання ринкових позицій

товаром   продавця,   продавець   доручає,   а  покупець   бере   на  себе   зобов'язання   надати

продавцеві   послуги   з   дотримання   та  інтенсифікації  продаж   товару  продавця   шляхом

виконання планів продажів до кінцевого споживача безпосередньо або через проміжні ланки

ланцюга продаж.

Базові умови поставки - продавець поставляє товар на умовах СРТ склад покупця. відповідно до умов ІНКОТЕРМС -2000. Реалізація товару від дистриб'ютора в торгівельну мережу здійснюється на підставі угод, укладених дистриб'ютором.

Відповідно до дистриб'юторських угод, послуги передпродажної підготовки це:

просування товару на ринку шляхом продажу торговим агентом дистриб'ютора у

роздрібні торгівельні точки складає 1% від вартості такого обсягу;

розвезення товару по роздрібним точкам на їх замовлення транспортом дистриб'ютора

складає 1,5% від вартості такого обсягу ;

забезпечення стандартів розміщення продукції в роздрібних торгівельних точках та

інше.

Вартість послуг з дотримання та інтенсифікації продаж безпосередньо до кінцевого споживача або через проміжні ланки ланцюга шляхом виконання місячного, квартального, річного планів продажу становить обумовлений сторонами за дистриб’юторськими угодами процент від вартості всього обсягу придбаної покупцем товару протягом місяця, кварталу, року.

У позивача документи, підтверджуючи факт роздрібної торгівлі готовою продукцією, відсутні, але до складу валових витрат і податкового кредиту по податку на додану вартість включені суми по послугам передпродажної підготовки в мережі роздрібної торгівлі.

Відповідно до Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб’єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

На підставі наведеного, відповідачем зроблений висновок, що перепродажна підготовка не має відношення до господарської діяльності позивача з наступних причин. Позивач є виробником олії та оптовим продавцем і не здійснює роздрібну торгівлю. При здійсненні позивачем доставки товару до складу дистриб'ютора, право власності на цей товар переходить до дистриб'ютора. Витрати, які пов'язані з реалізацією товару дистриб'ютором іншим покупцям, є господарською діяльністю дистриб'ютора, і відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" є витратами останнього.

У зв'язку з цим відповідачем встановлено, що сума підтвердженого бюджетного відшкодування податку на додану вартість по декларації за липень 2006 року підлягає зменшенню  на 137870,00 грн. та складає 7935780,00 грн.

Винесене на підставі акту перевірки податкове повідомлення-рішення оскаржено в порядку ст.5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами". За результатами розгляду скарг податкове повідомлення-рішення залишено без змін, скарги –без задоволення.

07.11.06 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №/1/27413,   08.12.06 - №/2/31160, 16.02.07 - №/3/5106 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2006 року на суму 137870,00 грн.

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" в редакції, яка діяла в спірний період, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого          використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Поняття господарської діяльності розуміється у значенні, встановленому п.1.32 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", а саме: це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Як свідчать наявні в матеріалах справи документи, спірні операції здійснені в межах укладених позивачем з суб’єктами підприємницької діяльності типових дистриб'юторських угод, відповідно до умов яких контрагенти позивача зобов'язувалися діяти в якості неексклюзивного дистриб'ютора продукції  позивача, купувати у останнього рафіновану дезодоровану олію під зареєстрованим знаком для товарів, робіт, послуг "Олейна" та організовувати прямі та непрямі поставки продукції позивача кінцевому споживачу за умовами, визначеними позивачем. З метою збільшення обсягів продаж, утримання та завоювання ринкових позицій продукції позивача на дистриб’ютора покладені обов’язки з надання послуг з просування продукції на ринку за визначеними в угодах напрямками, зокрема:  підготовка товарних партій до участі в акціях в торгівельних точках, розміщення рекламної продукції продавця в торгівельних точках, розташування продукції в торгівельних точках, оформлення продукції із встановленими стандартами мерчандайзингу, вчинення інших дій для утримання позиції продукції на ринку та постійного розширення позиції продукції та ін. (п.1.3 дистриб'юторської угоди).

Як зазначено в п.1.1 дистриб'юторської угоди,  ця угода є змішаною у розумінні діючого цивільного законодавства України.

Відсутність в Цивільному кодексі України поняття дистриб'юторської угоди, про що наголошує відповідач, не впливає на суть правовідносин позивача з дистриб’юторами. Згідно ст.ст.6, 11 Цивільного кодексу України такі угоди є підставою виникнення у сторін за цими угодами цивільних прав та обов’язків. Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Виходячи з правової суті укладених позивачем дистриб'юторських угод, вони регулюють одночасно правовідносини між позивачем та його контрагентами (дистриб'юторами) з купівлі-продажу продукції позивача та надання послуг, які пов'язані з реалізацією продукції позивача і направлені на збільшення обсягів продаж, утримання та завоювання ринкових позицій цієї продукції.

Основними видами діяльності позивача  є  виробництво  та  оптовий  продаж  неочищеної та рафінованої олії та жирів. При цьому, враховуючи, що господарська діяльність з оптового продажу олії напряму залежить від обсягів та безперервності замовлення   продукції позивача   саме роздрібними точками, а не дистриб'юторами, які фактично здійснюють транзит продукції від позивача до роздрібної мережі, обізнаності та зацікавленості кінцевого споживача - клієнта роздрібної точки до такої продукції, утримання та розширення позиції продукції позивача на ринку, суд погоджується з доводами позивача, що послуги дистриб'юторів з просування продукції позивача на ринку в даному випадку направлені на підвищення зацікавленості кінцевого споживача в продукції позивача та розширення обсягів продажу торгівельними точками, результатом яких є підтримання/зростання виробництва та продажу продукції позивача а, відповідно, і його доходів, що свідчить про те, що спірні операції здійснені у межах господарської діяльності позивача.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для виключення зі складу податкового кредиту підприємства витрат з надання позивачеві дистриб'юторських послуг, оскільки вони не суперечать чинному законодавству, розцінюються судом як такі, що спрямовані на забезпечення попиту на продукцію позивача, отже - спрямовані на забезпечення отримання в майбутньому доходів по його виробництву, а тому належать до господарської діяльності позивача в розумінні податкового законодавства.

У зв'язку з наведеним суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на те, що за дистриб'юторськими угодами дистриб'ютори набувають право власності на продукцію позивача і подальша реалізація не належить до господарської діяльності позивача. В даному випадку  поставка товару позивачем дистриб'ютору є лише складовою дистриб'юторської угоди, предметом якої є надання послуг Дистриб'ютором.

Крім того, суд вважає помилковими  доводи відповідача, що позивач не здійснює роздрібну торгівлю і тому пов'язані з цією торгівлею витрати з передпродажної підготовки товару не належать до його господарської діяльності. Виходячи з фактичних обставин, суті господарської діяльності позивача, позивач є зацікавленим в реалізації його продукції кінцевому споживачу, саме тому позивач продає дистриб'ютору продукцію лише за умови взяття останнім на себе зобов'язань на наданню позивачу певних послуг, направлених на підтримання належного рівня продажу та на збільшення обсягів продажу, тому зроблені у зв'язку з цими витрати пов'язані з господарською діяльністю позивача.

Щодо порядку проведення позапланової перевірки, позивач посилається на те, що пп.7.7.5 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" є спеціальною нормою, тому п.9 ч.6 ст.11№ Закону України "Про державну податкову службу в Україні" вже не є належною підставою для перевірки правильності заявлених позивачем сум податку на додану вартість до відшкодування. Закон України "Про податок на додану вартість" встановлює спосіб, у який податковий орган має діяти, а саме: спочатку здійснити невиїзну (камеральну) перевірку податкової декларації і лише після цього, якщо податковий орган прийде до висновку, що є достатні підстави вважати, що має місце порушення податкового законодавства, тоді податковий орган має право проводити позапланову виїзну перевірку.

Таким висновок суд вважає помилковим.

Статтею 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" органам державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, надано право здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів).

Стаття 11№ Закону України "Про державну податкову службу в Україні" визначає підстави та порядок проведення органами державної податкової служби планових і позапланових виїзних перевірок своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів).

Згідно ч.6 ст. 11№ цього Закону позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена в планах роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з перелічених в цієї частині обставин, зокрема: платником подано декларацію з від'ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Пунктом 7.7.5 пункту 7.7. статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" встановлено, що протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування.

Податковий орган зобов'язаний у п'ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм, суд вважає, що встановлена пп.7.7.5 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" необхідність проведення перевірки заявлених платником податку сум бюджетного відшкодування, як одна із складових процедури бюджетного відшкодування сум податку на додану вартість, може бути реалізована шляхом проведення позапланової виїзної перевірки на підставі п.9 ч.6 ст. 11№ Закону України "Про державну податкову службу в Україні" - у випадку подання декларації з від'ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень, незалежно від наявності (відсутності) у податкового органу достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства.

На підставі вищевикладеного, суд не вбачає порушень з боку відповідача щодо проведення позапланової перевірки, за результатами якої складений акт від 05.10.06. Відсутність камеральної перевірки за обставинам справи суд вважає таким, що не порушує права та інтереси позивача, тому не може вплинути на результати вирішення спору.

Разом з тим, виходячи з вищевикладеного, прийняття спірних податкових повідомлень-рішень з підстав, визначених в акті перевірки від 05.10.06, є необґрунтованим та неправомірним, у зв'язку з чим оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню недійсними.

З огляду на викладене позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.94, ст.ст.160-163  Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсними податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську від 13.10.06 №/0/24740, від 07.11.06 №/1/27413, від 08.12.06 №/2/31160, від 16.02.07 №/3/5106.

Стягнути з державного бюджету на користь Закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Дніпропетровський олійноекстракційний завод", м. Дніпропетровськ, 3,40 грн. -  судового збору.

Видати виконавчий лист.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

І.Ю. Добродняк

15.06.07

Згiдно з оригіналом

Секретар с/з
К.В.Доценко