ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2007 р.
№ 12/1850

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді
Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:
Жаботиної Г.В.,
Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
ВАТ “Коростенський м’ясокомбінат”

на постанову
Житомирського апеляційного господарського суду від  03.04.2007р.

у справі
№12/1850 господарського суду Житомирської області

за позовом
Державного підприємства “Укррезерв”

до
ВАТ “Коростенський м’ясокомбінат”

про
стягнення суми,

за участю представників сторін від:

позивача:  не з’явились

відповідача: Білан Н.М. –за довіреністю від 06.03.2007р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 18.08.2006 року (суддя Сікорська Н.А.), залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 03.04.2007р. (судді Гулова А.Г. –головуючий, Пасічник С.С., Шкляр Л.Т.), позов задоволено частково; стягнуто з ВАТ “Коростенський м’ясокомбінат” на користь Державного підприємства “Укррезерв” 11462,90грн. основного боргу, 195213,34грн. пені за прострочку в поставці продукції; 1519,52грн. витрат   зі сплати державного мита та 07,03грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення і постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми пені в розмірі 195213,34грн., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника відповідача, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 111-7 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з встановлених у даній справі обставин.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 19.08.2005р. між ВАТ “Коростенський м'ясокомбінат” (продавець) та ДП “Укррезерв” (покупець) укладено договір купівлі-продажу №1491, за умовами якого продавець зобов'язався поставити покупцю м'ясо свинини охолоджене в кількості 600тон, на умовах ЕХW (франко-склад) продавця згідно з правилами “Інкотермс” (2000р.), а покупець - здійснити розрахунки за продукцію (пп.1.1).

Згідно пп.1.2 договору вартість, кількість та ціна продукції зазначаються у додаткових угодах до договору.

Сторони за договором передбачили, що оплата за товар здійснюється покупцем з безвідкличного документарного акредитиву, однак, розрахунки за товар можливі й на умовах 100% передоплати (п.п.2.1, 2.2).

В період з 22.08.2005р. по 21.10.2005р. позивачем було перераховано на рахунок відповідача 5830000грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Асортимент, кількість та терміни поставки відповідачем продукції визначені додатковими угодами.

Додатковою угодою №1 від 19.08.2005р. до договору передбачено поставку відповідачем м'яса свинини 2-ї категорії в кількості 61,6239тон за ціною 15300грн. за тону. Загальна вартість поставки 942845,67грн. Строк поставки - до 15.09.2005р. Зобов'язання за вказаною угодою відповідач виконав в повному обсязі.

Додатковою угодою №2 від 21.08.2005р. до договору передбачено поставку відповідачем м'яса свинини 2-ї категорії в кількості 163тон за ціною 16800грн. за тону. Загальна вартість поставки 2738400грн. Строк поставки - до 30.10.2005р. По вказаній угоді відповідачем було поставлено 151,4618тон продукції на загальну суму 2544558,24грн. Тобто, по додатковій угоді №2 відповідачем недопоставлено продукції на суму 193841,76грн.

Додатковою угодою №3 від 20.09.2005р. до договору передбачено поставку відповідачем м'яса свинини 2-ї категорії обрізного в кількості 10тон за ціною 19500грн. за тону. Загальна вартість поставки 195000грн. Строк поставки - до 10.10.2005р. По вказаній угоді відповідачем було поставлено 1,6005тон продукції на загальну суму 31209,75грн. Тобто, по додатковій угоді №3 відповідачем недопоставлено продукції на суму 163790,25грн.

Додатковою угодою №4 від 10.10.2005р. до договору передбачено поставку відповідачем м'яса свинини 2-ї категорії в кількості 300тон за ціною 16200грн. за тону та м'яса свинини 2-ї категорії обрізного в кількості 80тон за ціною 19100грн. Загальна вартість поставки 6338000грн. Строк поставки - до 31.12.2005р. По вказаній угоді відповідач поставок продукції не провів. Сума коштів, що були перераховані відповідачу в якості передоплати за продукцію по додатковій угоді №4 складає 1953830,83грн.

На підставі викладеного судами підтверджено, що вартість недопоставленої продукції становить 2311462,84грн.

На задоволення претензії позивача від 28.12.2005р. №8870 про повернення коштів в сумі 2311462,84грн. відповідач за платіжним дорученням №120 від 07.04.2006р. перерахував позивачу 2300000грн. Відтак, заборгованість відповідача перед позивачем становить 11462,84грн.

Оскільки факт заборгованості ВАТ “Коростенський м’ясокомбінат” перед позивачем підтверджений, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про обов’язок відповідача сплатити основний борг в зазначеній сумі.

Відповідач, звертаючись з касаційною скаргою, доводить безпідставність судових рішень в частині стягнення пені в сумі 195213,34грн.

Однак, колегія вважає, що судові рішення в частині стягнення пені в сумі 195213,34грн. є обґрунтованими та правомірними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення   зобов'язання   настають   правові   наслідки,   встановлені   договором або законом, зокрема: сплата неустойки (п.3 ст.611 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.612  Цивільного   кодексу  України  боржник  вважається  таким,  що  прострочив,  якщо  він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків (ч.1 та 3).

Згідно ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України якщо  продавець,  який  одержав  суму  попередньої  оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

В касаційній скарзі скаржник посилається на те, що докази, які б підтверджували неналежне виконання ним зобов'язань з поставки продукції відсутні, а протягом зазначеного сторонами періоду поставки відповідач мав у розпорядженні товар готовий до передачі позивачу.

Однак, викладені доводи відповідача є безпідставними, оскільки вони були предметом розгляду в судах попередніх інстанцій

Так, судами встановлено, що за умовами додаткових угод №2 від 21.08.2005р. та №3 від 20.09.2005р до договору №1491 від 19.08.2005р. продавець зобов'язався поставити продукцію на умовах ЕХW (франко-склад) продавця згідно правил “Інкотермс” (2000 року).

Відповідно до правил “Інкотермс” - офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2000р.) ЕХW ЕХ WОRКS (…named рlасе) франко-завод (... назва місця), термін “франко-завод” означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов'язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці без здійснення митного очищення товару для експорту та завантаження його на будь-який приймаючий транспортний засіб.

Згідно ст.ст.А.4 та А.7 Правил “Інкотермс”,  продавець зобов'язаний надати товар у розпорядження покупця в названому місці поставки, без завантаження на будь-який  приймаючий транспортний засіб,  в узгоджений день чи  в  межах погоди періоду або,  якщо  такого  часу  не  обумовлено,  у строк,  звичайний  для  поставки аналогічних товарів.

Продавець зобов'язаний дати покупцю достатнє повідомлення щодо часу і місця, коли і де товар буде наданий у розпорядження останнього.

Згідно ст.Б.4 цих же Правил покупець зобов'язаний прийняти поставку товару, як тільки її здійснено у відповідності зі статтями А.4 і А.7/Б.7.

Відтак, суди відхилили як безпідставне твердження відповідача про те, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що у відповідності до статті Б.7 правил “Інкотермс” ним направлялось будь-яке повідомлення про конкретну дату поставки, яка має бути здійснена протягом погодженого сторонами строку, оскільки у згаданій відповідачем статті зазначено, що у разі, якщо покупець має право визначати час, у рамках погодженого періоду та/або місце прийняття поставки, то він зобов'язаний надати продавцю необхідне повідомлення щодо них.

Таке право покупця у додаткових угодах №2 від 21.08.2005р. та №3 від 20.09.2005р. не передбачене.

В такому випадку продавець, згідно ст.А.7 правил “Інкотермс” зобов'язаний був дати покупцю достатнє повідомлення щодо часу (у рамках погодженого періоду) передачі товару у розпорядження останнього.

При цьому суди встановили, що докази направлення відповідачем позивачу повідомлення про передачу останньому передбаченого договором №1491 від 19.08.2005р. товару відсутні, а тому й відсутні підстави вважати, що він виконав належним чином свої зобов'язання у відповідності до умов зазначеного договору та додаткових угод до нього за №№2 та 3.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 111-5 ГПК України та частин 1, 2 статті 111-7 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи відповідача, викладені у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки їм була надана вичерпна оцінка судами попередніх інстанцій. Окрім того, вони фактично зводяться до оцінки доказів та переоцінки обставин справи, що не є компетенцією касаційної інстанції з огляду на вимоги ст.ст.111-5, 111-7 ГПК України.

Твердження оскаржувача про порушення апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-8, п.1 ч.1 ст. 111-9, ст. 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 03.04.2007р. у справі №12/1850 залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Головуючий суддя                                                                      Д.Кривда

Судді                                                                                          Г.Жаботина

А.Уліцький