КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2007                                                                                           № 27/68

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Корсака В.А.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Шевченко Т.М. -представник за довіреністю,

від відповідача -Богатинська Н.О. -предстанвик за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта ЛВ"

на рішення Господарського суду м.Києва від 02.03.2007

у справі № 27/68

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Грант"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта ЛВ"

про                                                  стягнення 329705,15 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з  відповідача заборгованості за договором №03/16 від 06.03.2006р. у розмірі 307 400 грн. , 18 959,08 грн. пені, річних в сумі 3 345,73 грн. та адвокатських послуг в розмірі 2 500 грн.

Рішенням  Господарського суду м. Києва від 02.03.2007 р. у справі № 27/68    позов задоволено повністю.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою та просить його скасувати та відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог , оскільки вважає, що воно винесене по неповно з’ясованим обставинам, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального та матеріального  права.

Зокрема скаржник зазначає про те, що матеріальні цінності згідно з договором №03/16 від 06.03.06р. відпускалися вже після закінчення строку дії довіреності.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,  колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,  06.03.2006р. між сторонами по даній справі був укладений договір за №03/16, відповідно до якого позивач зобов’язався поставити відповідачу нафтопродукти, а відповідач, в свою чергу, прийняти та оплатити їх вартість.

Відповідно до п.3.3 вказаного договору, кількість поставленого товару відповідачу підтверджується накладними та Актами прийому-передачі товару.

Пунктом 4.6 договору , сторони встановили про те, що відповідач зобов’язаний сплатити повну вартість поставленого позивачем товару протягом 20-ти календарних днів з дня здійснення поставки товару чи його частини.

Згідно з умовами договору  позивачем було передано відповідачу товар на загальну суму 307 400,34 грн., що підтверджується видатковими накладними , які є в матеріалах справи та довіреністю ЯМС №157102 від 03.07.2006р.

Відповідач, в супереч умовам договору,  з позивачем в строк не розрахувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) , а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором  або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов згідно зі ст.525 ЦК України не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як свідчать матеріали справи, 31.08.2006р. сторони підписали Акт звіряння розрахунків за період з 01.07.2006р. по 31.08.2006р. , відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем становить 307 400,34 грн.

Щодо посилань відповідача стосовно  того, що строк дії довіреності ЯМС №157102 від 03.07.2006р. на прийняття матеріальних цінностей скінчився на момент прийняття товару слід вказати наступне.

Відповідно до п.8 Інструкції „Про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей” встановлено , що строк дії довіреності встановлюється в залежності від можливості одержання та вивозу відповідних цінностей за нарядом , рахунком, накладною або іншим документом, що їх замінює, на підставі якого видана довіреність, однак, не більше як на 10 днів. Довіреність на одержання цінностей , розрахунки за які здійснюються у порядку планових платежів або доставка яких здійснюється централізовано-кільцевими перевезеннями, допускається видавати на календарний місяць.

Оскільки між сторонами був укладений договір, суд першої інстанції вірно зазначив про те, що платежі за ним для відповідача були плановими, а отже, позивач мав право видавати довіреності на одержання матеріальних цінностей за договором на календарний місяць.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 307 400,34 грн. є обґрунтованою  та такою, що підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідно до п.6.2 договору сторони встановили , що у випадку порушення відповідачем строку оплати товару, останній сплачує   позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ України, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми заборгованості  за кожен день прострочки виконання зобов’язання.

Згідно з розрахунком позивача розмір пені складає 18 959,08 грн. та підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем було надано розрахунок  річних в розмірі 3 345,73 грн. Дослідивши наданий розрахунок, колегія вважає, що він відповідає матеріалам справи, чинному законодавству, а отже, підлягає задоволенню.

Що стосується задоволенню витрат  в розмірі 2 500 грн. на оплату послуг адвоката, відповідно до ст.44 ГПК України, з цим висновком суду першої інстанції колегія погоджується та вважає правомірним задоволення цих витрат виходячи з наступного.

Відповідно до ст.44 ГПК України судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов’язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов’язаних з розглядом справи.

Отже, вищевказаною статтею чітко зазначено, що підлягають стягненню тільки витрати на послуги адвоката.

Крім того, згідно з Роз’ясненням президії Вищого арбітражного суду України від 04.03.1998р. за №02-5/78   відшкодування витрат , відповідно до ст.44 ГПК України, здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові, за наявності документального підтвердження витрат, як от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату цих послуг.

Як вбачається з матеріалів справи , 01.12.2006р. між позивачем та адвокатом Семашко Д.М. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1948/10) був укладений договір щодо надання юридичних послуг.

Крім того, в матеріалах справи є  квитанція до прибуткового касового ордеру  № 01/12-06 від 15.12.2006р. , яка підтверджує сплату позивачем 2 500 грн.

Таким чином, вказані витрати в розмірі 2 500 грн. на адвокатські послуги   підлягають задоволенню як обґрунтовані та правомірні..

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову.

За таких обставин, колегія прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, як необґрунтована.

З огляду на викладене, колегія приходить до висновку, що оспорюване рішення   відповідає чинному законодавству, фактичним  обставинам та матеріалам справи, підстав до його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99,101, 103, 105  ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ТОВ „Нафта ЛВ” залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду  м. Києва  від 02.03.2007 р. по справі № 27/68 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 27/68 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді

22.06.07 (відправлено)