ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.08.07 р.                                                                               Справа № 32/177

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді                           О.М. Сковородіної

при секретарі судового засідання: Бахмет А.В

за участю представників сторін:

від позивача: Ластовецький В.В. – довіреність від 27.12.06р.

від відповідача: 1) Горенко Н.В. – довіреність від 11.06.07р.

2) не з’явився

за позовом: Відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго” в особі Донецьких електричних мереж м. Донецьк

до відповідачів: 1) Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради „Донецькміськсвітло” м. Донецьк

2) Управління житлово-комунального господарства Донецької міської ради м. Донецьк

про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції, 3% річних в сум?і 12890,57грн.

в судовому засіданні оголошена

перерва з 12.06.-25.06.07р.

Позивач, Відкрите акціонерне товариство „Донецькобленерго” м. Горлівка в особі Донецьких електричних мереж м. Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради „Донецькміськсвітло” м. Донецьк про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції, 3% річних в сумі 12890,57грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 11.01.05р. працівниками позивача складений акт № 002911 про порушення відповідачем „Правил користування електричною енергією”. Вказував, що відповідач є споживачем електричної енергії за угодою від 12.07.99р. до договору № 260, і тому, має сплатити на користь позивача борг за користування електричною енергією, нарахований за актом.

Відповідач 1 - Комунальне комерційне підприємство Донецької міської ради „Донецькміськсвітло” м. Донецьк проти позову заперечував, посилаючись на те, що між позивачем та Управлінням житлово-комунального господарства Донецької міської ради м. Донецьк 29.04.04р. був укладений договір № 260 про постачання електричної енергії. За цим  договором відповідач 1 не є стороною, та на нього не покладаються обов’язки споживача. Вважає, що акт № 002911 не є доказом порушень Правил користування електричною енергією, оскільки навіть в ньому споживач вказаний - Управління житлово-комунального господарства Донецької міської ради.

Ухвалою суду від 25.06.07р. до участі у справі було залучено іншого відповідача - Управління житлово-комунального господарства Донецької міської ради (далі – відповідач 2). Відповідач 2 в судові засідання не з’явився, про час і місце слухання був належним чином повідомлений, що підтверджує штамп канцелярії суду на ухвалах, позов не оспорив, відзив на позовну заяву не надав, не пояснив причини нез’явлення та не надав витребувані судом документи, необхідні для вирішення спору. Зважаючи на достатність представлених позивачем документів, неповідомлення відповідачем поважних причин нез’явлення у судове засідання, справа розглядається по наявним в ній матеріалам відповідно до ст. 75 ГПК України.

02.08.07р. позивачем були подані уточнення позовних вимог, в яких позивач, змінюючи підстави позову (а саме з посиланням на договір № 260 від 19.12.96р., та факт заподіяння йому шкоди), змінює предмет позову - стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції, 3% річних на вимогу про відшкодування шкоди.Ці зміни не приймаються судом, оскільки за приписами ст. 22 ГПК України позивач має право змінити або предмет або підставу позову.

21.08.07р. позивачем подана заява про уточнення позовних вимог, в якій він аналогічно змінює підставі і предмет позову, і тому, заява не приймається судом до розгляду. Таким чином, судом розглядаються первісно заявлені позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив.

19.12.96р. між позивачем та відповідачем 1 був укладений договір на користування електричною енергією № 260, предметом якого є умови постачання, порядок реалізації електроенергії та її користування на межі балансової приналежності електромережі між електропостачальною організацією та споживачем.

12.07.99р. до договору № 260 на користування електричною енергією була укладена треьохстороння угода, згідно з якою споживачем електричною енергією є відповідач 1, а платником спожитої електричної енергії є відповідач 2.

В подальшому, 29.04.04р. між позивачем та відповідачем 2 був укладений договір про постачання електричної енергії № 260, за яким постачальник електричної енергії постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід’ємними частинами.

Згідно з додатком № 2 до договору визначений перелік місць установок автоматизованої системи обліку електроенергії електролічильників та тарифів, які застосовуються, та за якими здійснюється розрахунок споживання електроенергії арк. справи 71).

В цьому переліку одним з об’єктів електропостачання є ТП-397, розташований по вулиці Артема в м. Донецьку.

Як вбачається з акту про порушення споживачем Правил користування електричною енергією, перевірка, яка проводилась позивачем, стосувалась саме цього об’єкта електричного постачання – ТП-397 по вулиці Артема в  м. Донецьку.

Також, в цьому акті споживачем електричної енергії вказаний відповідач 2.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що перевірка Правил користування електричною енергією проводилась позивачем відносно відповідача 2, як споживача за договором від 29.04.04р. № 260.

Як слід, саме ця особа має відповідати за порушення правил, які зафіксовані в акті. Тобто, відповідач 2 є належним відповідачем, а відповідач 1 не є належним відповідачем.

Але, одночасно, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на те, що підставами позову є за думкою позивача правовідносини, які виникли за договором № 260 від 19.12.96р.

В той же час, як встановлено судом вище, дійсні правовідносини, які існували на момент складання акту є ті, що ґрунтуються на договорі № 260 від 29.04.04р. проте, за такими підставами позивач не звертається до суду, щодо предмету позовних вимог.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 527 ЦК України встановлено, що кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З огляду на викладені вище обставини, суд вважає, що за наведеними в позові підставами позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача в порядку, що передбачений ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі ст.ст. 526, 527 ЦК України,  керуючись ст. ст. 22, 33, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго” в особі Донецьких електричних мереж м. Донецьк до Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради „Донецькміськсвітло” м. Донецьк, Управління житлово-комунального господарства Донецької міської ради м. Донецьк про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції, 3% річних в сумі 12890,57грн.

Повний текст рішення підписаний 28.08.07р.

Рішення набирає законної сили 10.09.07р.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд  згідно розділу XII ГПК України.

Суддя