КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2007                                                                                           № 20/498

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин  Н.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Дроздович О.С. (довір. від 27.06.06)

відповідача –             Кравченко В.В. (довір. № 11 від 21.08.06)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Старфарба"

на рішення Господарського суду м.Києва від 03.04.2007

у справі № 20/498

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Старфарба"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімпік Фарба"

про                                                  зобов"язання припинити порушення майнових прав інтелектуальної власності, а саме, прав на знак для товарів та послуг за свідоцтвом № 43190

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2007 року у справі № 20/498 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю „Старфарба” у задоволені позовних вимог, визнано недійсним ліцензійний договір від 01.05.06, укладений між Деря Гюнер та Товариством з обмеженою відповідальністю „Старфарба”.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що право позивача на використання на території України знаку відповідно до свідоцтва № 43190 відносно повного переліку товарів  02, 17, 19 класів МКТП включених до свідоцтва підтверджується ліцензійним договором від 01.05.06, який укладений між Деря Гюнер та ТОВ „Старфарба”. Деря Гюнер набув право на підставі передаточного акта від 01.09.05, який підписаний останнім та відповідачем. Передаточний акт від 01.09.05 визнано недійсним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 29.09.06 у справі              № 2-2371/2006. На підставі даного рішення Державним департаментом інтелектуальної власності видано доповнення (виписку) до свідоцтва на знаки для товарів і послуг № 43085, № 43189, № 43190, згідно яких власником вказаних свідоцтв є ТОВ „Олімпік Фарба” та зазначено „визнання недійсним договору про передачу права власності за рішенням суду”.

Таким чином, Деря Гюнер не мав відповідних повноважень на укладення ліцензійного договору з позивачем, оскільки не набув права власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 43190.

Відповідно до частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, визнати недійсним повністю чи у певній частині пов’язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству. Судом першої інстанції на підставі пункту 2 статті 203 Цивільного кодексу України визнано недійсним ліцензійний договір від 01.05.06, як такий, що суперечить діючому законодавству.

Суд відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог вказує на те, що  позивачем не доведено порушення прав інтелектуальної власності позивача з боку відповідача, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач набув права на використання на території України знаку відповідно до свідоцтва № 43190.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.07 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Старфарба”.

В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства науки та освіти України зареєстровано повна поступка права на знак за свідоцтвом України № 43190 від ТОВ „Олімпік Фарба” до Дері Гюнера. Таким чином право власності Дері Гюнера як власника свідоцтва № 43190 підтверджується чинним актом ненормативного характеру виданого станом на 15.02.06. Державним департаментом інтелектуальної власності – Доповнення від 15.02.06 до свідоцтва № 43190. 01.05.06 позивачем укладено з власником свідоцтва (Деря Гюнер) ліцензійний договір.

Позивач зазначає, що рішенням Овідіопольського районного суду від 29.09.06 відмовлено у визнанні недійсним акта ненормативного характеру – Доповнення від 15.02.06до свідоцтва № 43190.

Розгляд апеляційної скарги призначено на 21.05.07.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представником позивача заявлено клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги до розгляду апеляційної скарги у цивільній справі № 2-2371/2007 Апеляційним судом Одеської області.

Судовою колегією апеляційної інстанції відмовлено позивачу в задоволенні клопотання.

Згідно статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є: нез’явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; неподання витребуваних доказів; необхідність витребування нових доказів; залучення до участі у справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача; необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

Позивачем не надано доказів прийняття до розгляду Апеляційним судом Одеської області апеляційної скарги Деря Гюнер на рішення Овідіопольського районного суду від 29.09.06.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін колегія суддів встановила наступне:

Державним департаментом інтелектуальної власності Товариству з обмеженою відповідальністю  „Олімпік Фарба” видано свідоцтва № 43085,  № 43189, № 43190 на знаки для товарів і послуг „OLIMPIC FARBE”, свідоцтва видані за 2, 17, 19 класами МКТП.

16.01.2006 Державним департаментом інтелектуальної власності, на підставі заяви ТОВ „Олімпік Фарба” та передаточного акта, укладеного між ТОВ „Олімпік Фарба” і Деря Гюнер, прийнято рішення про внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості про передачу права власності на знаки, відповідно до яких право власності на знаки для товарів і послуг класів 2, 17, 19, 35, на які зареєстровано знаки, свідоцтва України № 43085, № 43189, № 43190 передається Деря Гюнер.

В Бюлетені № 2 від 15.02.06 опублікована відповідна інформація і Державним департаментом інтелектуальної власності видані  доповнення до зазначених Свідоцтв на знаки для товарів та послуг про передачу Деря Гюнер права власності на торгівельні марки.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю „Старфарба” і Деря Гюнер укладено ліцензійний договір від 01.05.06 про передачу ТОВ „Старфарба” невиключної ліцензії строком до 31.12.06 на використання на території України Знаку відповідно Свідоцтва № 43190 відносно повного переліку товарів 02, 17, 19 класів МКТП включених до Свідоцтва.

В пункті 3 статті 1108 Цивільного кодексу України зазначено, що невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об’єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об’єкта у зазначеній сфері.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Старфарба” звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Олімпік Фарба”  та просить суд зобов”язати відповідача припинити порушення майнових прав інтелектуальної власності позивача, а саме, прав на знак для товарів та послуг за свідоцтвом № 43190 відносно товарів 02 класу МКТП, заборонити відповідачу використовувати без письмового дозволу позивача знак за свідоцтвом України для товарів та послуг № 43190  відносно товарів 02 класу МКТП.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що станом на 27.07.06 останньому стало відомо, що відповідач, порушуючи права позивача визначені статтею 16 Закону України „Про охорону прав на знаки для товарів та послуг” та пунктами 1.1, 1.2 ліцензійного договору від 01.05.06, здійснює продаж товарів 02 класу МКТП з використанням знака за свідоцтвом № 43190 без дозволу позивача.

Судом першої інстанції призначено судову експертизу об’єктів права інтелектуальної власності у справі № 20/498. Відповідно до висновку № 66  від 26.10.06 Науково-дослідного центру судових експертиз з питань інтелектуальної власності, визначення, яке використовується Товариством з обмеженою відповідальністю „Олімпік Фарба” по відношенню до товарів 02 класу МКТП є тотожним зі знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України № 43190 від 15.09.04.

Рішенням Овідіпольського районного суду від 29.11.06 у справі                   № 2-2371 за позовом ТОВ „Олімпік Фарба” до громадянина Республіки Туреччини Деря Гюнер, визнано недійсним передаточний акт від 01.09.05, складений між ТОВ „Олімпік Фарба” в особі директора Сариджа М.Фарук, і громадянином Республіки Туреччини Деря Гюнер, згідно з яким ТОВ „Олімпік Фарба” передало право власності на знаки для товарів та послуг Деря Гюнер. Зобов’язано Державний департамент  інтелектуальної власності визнати передачу прав на Свідоцтва України № 43085, № 43189, № 43190 недійсним, внести відповідні зміни до Державного реєстру знаків для товарів і послуг, вказавши власником свідоцтв № 43085, № 43189, № 43190                  ТОВ „Олімпік Фарба” та здійснити відповідну публікацію в офіційному бюлетені „Промислова власність”.

Стаття 14 Цивільного процесуального кодексу України встановлює обов’язковість судового рішення. Ця норма є відтворенням норми статті 124 Конституції України, згідно з якою судові рішення є обов’язковими до виконання на всій території України

Державним департаментом інтелектуальної власності  видано доповнення (виписку) до свідоцтва на знаки для товарів і послуг № 43085,             № 43189, № 43190, згідно яких власником вказаних свідоцтв є ТОВ „Олімпік Фарба” (а.с. 88-90). Дана інформація опублікована в Бюлетені № 11 від 15.11.06. Крім того, в матеріалах справи міститься лист Відділення забезпечення державної реєстрації Державного департаменту інтелектуальної власності, в якому зазначається, що станом на 21.12.06 власником свідоцтв України на знаки для товарів і послуг №№ 43085, 43189, 43190 є Товариство з обмеженою відповідальністю „Олімпік Фарба” (а.с. 87).

Відповідно до частини 7 статті 16 Закону України „Про охорону прав на знаки для товарів і послуг” власник свідоцтва може передати будь-якій особі право власності на знак повністю або відносно частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг, на підставі договору.

Статтею 1107 Цивільного кодексу України зазначені договори на підставі, яких здійснюється розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності, а саме:

-          ліцензія на використання об’єкта права інтелектуальної власності;

-          ліцензійний договір;

-          договір про створення за замовленням і використанням об’єкта права інтелектуальної власності;

-          договір про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності;

-          інший договір щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності.

Пункт 2 статті 427 даного Кодексу передбачає, що умови передання майнових прав інтелектуальної власності можуть бути визначені договором, який укладається відповідно до цього Кодексу та іншого закону. Частина 9 статті 16 даного Закону встановлює, що договір про передачу права власності на знак вважається дійсним, якщо він укладений у письмовій формі і підписаний сторонами.

В рішенні Овідіпольського районного суду від 29.11.06 у справі                   № 2-2371 зазначається, що письмовий договір про передачу права власності на торгівельні марки не був укладений, а підписаний передаточний акт не може вважатись договором, оскільки акт фіксує лише здійснення фактичної дії, а договором є домовленість (погоджена дія) двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків, згідно статей 202, 626 Цивільного кодексу України.

Господарський суд міста Києва прийшов до висновку, що Деря Гюнер не мав відповідних повноважень на укладення ліцензійного договору з позивачем, оскільки не набув права власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 43190.

Частина 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зокрема, визнати недійсним повністю чи у певній частині пов’язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Відповідно до пункту 2 роз’яснення № 02-5/111 від 12.03.99 Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів пов’язаних з визнанням угод недійсними”, якщо вирішуючи господарський спір господарський суд встановить, що зміст договору суперечить чинному законодавству, він, керуючись частиною першою статті 83 Господарського процесуального кодексу України, повинен за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині.

Така ж позиція висвітлена в пункті 7 Інформаційного листа Вищого господарського суду  № 01-8/1270 від 14.07.04  з посиланням на постанову Верховного суду України  від 09.12.03 по справі № 32/206.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частина перша статті 215 даного Кодексу встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частина 2 статті 203 ЦК України передбачає, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Враховуючи приписи статті 203 Цивільного кодексу України та оскільки Деря Гюнер не мав повноважень укладати ліцензійний договір з ТОВ  „Старфарба” і не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для вчинення зазначеного правочину, Господарським судом міста Києва правомірно визнано недійсним ліцензійний договір від 01.05.06 у судовому порядку, як такий, що суперечить діючому законодавству.

Загальні способи захисту права інтелектуальної власності визначені частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України. Наведений перелік способів захисту не є вичерпним з огляду на вміщений у цій же статті припис про те, що суд може захисти цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 432 Цивільного кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду по захист свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу.

У частині 2 статті 132 визначено, що суд у випадках та в порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про – застосування негайних заходів щодо запобігання порушенню права інтелектуальної власності та збереження відповідних доказів.

Водночас відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних і охоронюваних законом інтересів.

Власником свідоцтв України на знаки для товарів і послуг №№ 43085, 43189, 43190 є Товариство з обмеженою відповідальністю „Олімпік Фарба”. Оскільки,  свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права визначені законом, суд першої інстанції правомірно зазначив в рішенні, що позивачем не доведено порушення прав інтелектуальної власності позивача з боку відповідача.

Відсутність факту порушення прав і охоронюваних законом інтересів є підставою для відмови у задоволенні позову.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2007 по даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам  і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2007 у справі         № 20/498 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Старфарба” без задоволення.

2. Матеріали справи № 20/498 повернути до Господарського суду    міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

23.05.07 (відправлено)