СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12.03.07                                                                                 Справа № 4/104ад.

Суддя  господарського суду Луганської області Батюк Г.М. , при секретарі судового засідання Лукашишиній Т.М., розглянувши матеріали справи  за позовом

Алчевського міського центру зайнятості –робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, м. Алчевськ Луганської області

до Державної виконавчої служби у м. Алчевську Луганської області, м.Алчевськ Луганської області

про стягнення 977 грн. 93 коп.

в присутності представників сторін:

від позивача –Голубцова С.Ю., дов. від 03.01.07;

від відповідача –Брильова Н.В., дов. від 10.01.07.

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача шкоди у сумі 977 грн. 93 коп.

Провадження у справі відкрито ухвалою господарського суду луганської області від 28.02.2007. у порядку положень Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що:

29.04.05. Державною виконавчою службою у м. Алчевськ Луганської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2-1189 виданого 26.04.05 Алчевським міським судом про стягнення з гр. Головко О.І.(який мешкає за адресою: м.Алчевськ Луганської області, вул. Попова,59/14) на користь Алчевського міського центру зайнятості коштів у сумі 977 грн. 93 коп.

За період з 29.04.05. по 07.02.06. ДВС у м.Алчевськ Луганської області не здійснила жодних виконавчих дій зі стягнення з боржника на користь позивача вищевказаної суми.

На думку позивача, через невиконання ДВС у м.Алчевськ Луганської області заходів щодо стягнення зазначеної суми, йому були заподіяні збитки (за первісним позовом) у сумі 977 грн. 93 коп., які він просить стягнути з відповідача на свою користь, посилаючись на норми ст. ст.85, 86  Закону України «Про виконавче провадження».

В той же час, позивачем до суду наданий лист № 02/2-358 від 12.03.07. за яким позивач  вказує на те, що  вищевказана сума для нього є шкодою, що заподіяна відповідачем і просить стягнути її на підставі п.1 ст. 1166 ЦК України.

Відповідно до ст. 51 КАСУ вказаний лист приймається судом до розгляду та належними позовними вимогами слід вважати вимоги про стягнення з відповідача шкоди у сумі 977 грн. 93 коп.

Відповідач надав до суду заперечення на позовну заяву  № 3736 від 07.03.07., за якими вимоги позивача  вважає необґрунтованими, зокрема, посилаючись на наступне.

29.04.05. до ДВС у м. Алчевськ Луганської області надійшла заява Алчевського міського центру зайнятості про прийняття до примусового виконання виконавчого листа № 2-1189 від 24.03.05. Алчевського міського суду про стягнення з Головко Олександра Івановича на користь позивача  суму 977 грн. 93 коп.

29.04.05. ДВС у м. Алчевськ Луганської області  винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та встановлено строк для добровільного виконання.

У зв’язку з тим, що у встановлений строк відповідачем виконавчий документ виконаний не був, ДВС у м. Алчевськ Луганської області були здійснені заходи щодо примусового стягнення коштів на користь позивача.

Водночас, відповідач вказує на те, що заявлена позивачем сума не є збитками та не заподіяна останньому з вини відповідача та посилається на ст. .ст. 22, 1166 ЦК України.

Оцінивши матеріали справи, додатково надані та доводи сторін у їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст.6 КАС України  кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів.

Як було вказано вище, на користь позивача, Алчевським міським судом  було видано виконавчий лист № 2-1189 від 24.03.05. про стягнення з гр. Головко Олександра Івановича на користь позивача коштів у сумі 977 грн. 93 коп.

Вказаний лист був прийнятий відповідачем до виконання і відрито виконавче провадження.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивач обґрунтовує свої вимоги посиланням на ч.1 ст. 1166  ЦК України, яка передбачає загальні підстави відповідальності за заподіяну майнову шкоду. В той же час слід визначити, що вказана стаття передбачає наявність вини особи у заподіянні шкоди.

Окрім цього позивач посилається на ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження», положеннями якої закріплено, що  стягував має право звернутися з позовом до юридичної особи, яка зобов’язана провадити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст. 181 КАСУ учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

В той же час ч.2 ст. 21 КАСУ  вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб’єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб’єктів публічно –правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Тобто діючим законодавством встановлений інший порядок судового оскарження дій або бездіяльності осіб державної виконавчої служби.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги такими що не підлягають до задоволення, з віднесенням судового збору на позивача.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом п’ятиденного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 21, 51, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд

п о с т а н о в и в:

1.          У задоволенні позову відмовити.

2.          Судовий збір покласти на позивача.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова складена у повному обсязі та підписана –15.03.07.

Суддя                                                                               Г.М.Батюк