ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2007 р.
№ 20/341-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Невдашенко Л.П. –головуючого,

Михайлюка М.В.,

Дунаєвської Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агора" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29 березня 2007 року у справі № 20/341-06 Господарського суду Дніпропетровської області за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агора", м. Київ, до: 1) Державного науково-дослідного і конструкторсько-технологічного інституту трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади, м. Дніпропетровськ, 2) Державного підприємства "Придніпровський завод прецизійних труб", м. Дніпропетровськ, про стягнення 88 568,98грн., та за зустрічним позовом  Державного підприємства "Придніпровський завод прецизійних труб", м. Дніпропетровськ, та Державного науково-дослідного і конструкторсько-технологічного інституту трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади, м. Дніпропетровськ, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агора", м. Київ, про стягнення 113 087,17грн.,

за участю представників сторін:

позивача: –Юр'єв Ю.Ю. (директор);

відповідача 1) –не з'явилися;

відповідача 2) –Ковалевський М.С. (дов. № 446 від 11.06.2007 р.);

в с т а н о в и в:

У серпні 2006 року позивач –ТОВ "Агора" – пред'явив у господарському суді позов до відповідача-1 –Державного науково-дослідного і конструкторсько-технологічного інституту трубної промисловості ім. Я.Ю. Осади та до відповідача-2 - Державного підприємства "Придніпровський завод прецизійних труб"  про стягнення 88 568,98грн.

Вказував, що 02.04.2003р. між ним та відповідачем-1 було укладено договір про переробку давальницької сировини № 21-А, відповідно до умов якого він взяв на себе зобов'язання передати відповідачу-1 давальницьку сировину на переробку, а відповідач-1 –прийняти, здійснити переробку та виготовити продукцію.

Посилаючись на не виконання відповідачем зобов'язань за договором в частині п. 3.11, позивач просив стягнути з відповідача 62 169,60грн. заставної вартості трубної заготівки, 21 274,27грн. інфляційних, 5 125,11грн. річних, а всього 88 568,98грн.

У листопаді 2006 року Державне підприємство "Придніпровський завод прецизійних труб", який є правонаступником відповідача-1, пред'явив у господарському суді зустрічний позов до ТОВ "Агора" про стягнення 113 087,17грн.

Вказував, що свої зобов'язання згідно договору № 21-А від 02.04.2003р. виконав повністю, проте відповідач (за зустрічним позовом), в порушення п. 3.10 договору, не вивіз виготовлену продукцію.

Посилаючись на порушення відповідачем (за зустрічним позовом) умов договору в частині отримання виготовлено продукції, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача 109 852,84грн. заборгованості  за зберігання готової продукції, 3 018,26грн. інфляційних, 216,07грн. річних, а всього 113 087,17грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2006 року (суддя Пархоменко Н.В.) в задоволенні позовних вимог за первісним та зустрічним позовами відмовлено.

Рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог за первісним позовом, мотивоване посиланнями на акт виконаних робіт від 06.08.2003р., п. 3.10 договору, згідно якого замовник (позивач) зобов'язаний вивезти продукцію на протязі 10 днів з дня повідомлення виконавцем (відповідачем-1) про готовність до відвантаження продукції, та на листи № ПКО-1064 від 07.08.2003р. та № ПКО-1516 від 10.09.2003р. з проханням одержати виготовлену продукцію.

Рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом, мотивоване посиланнями на необґрунтованість заявленої вимоги, оскільки договором не визначена ціна послуг по зберіганню продукції.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29 березня 2007 року (колегія суддів у складі: Герасименко І.М. –головуючий, Ясир Л.О., Прудніков В.В.) рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом скасовано.

Постановлено Стягнути з ТОВ "Агора" на користь Державного підприємства "Придніпровський завод прецизійних труб" 109 852,84грн. вартості послуг по зберіганню товару, 3 018,26грн. інфляційних та 216,07грн. річних.

У касаційній скарзі відповідач (за зустрічним позовом), посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів знаходить за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають  застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Постанова суду апеляційної інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 02.04.2003р. між сторонами по справі було укладено договір про переробку давальницької сировини № 21-А, відповідно до умов якого позивач (за первісним позовом) взяв на себе зобов'язання передати відповідачу-1 давальницьку сировину на переробку, а відповідач-1 –прийняти, здійснити переробку та виготовити продукцію.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 11 ЦК України, договір є однією з підстав виникнення зобов'язань.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Суди встановили, що відповідно до акту приймання-передачі від 30.07.2006р., позивач поставив відповідачу-1 на промислову переробку (травлення) давальницьку сировину –трубну заготівку із сплаву ПТІМ розміром 25Х2мм. в кількості 495 штук, загальною вагою 972кг., заставною вартістю 62 196грн.

Акт виконаних робіт сторони підписали 06.08.2003р.

Крім того, відповідач-1 направляв позивачу листи № ПКО-1064 від 07.08.2003р. та № ПКО-1516 від 10.09.2003р. з проханням одержати виготовлену продукцію.

Згідно п. 3.10 договору, замовник (позивач) зобов'язаний вивезти продукцію, виготовлену згідно специфікації, в 10-ти денний термін з дня отримання ним повідомлення про готовність товару до відвантаження. Якщо виготовлена продукція зберігається на складі виконавця (відповідача-1) більш ніж 10 днів, замовник сплачує виконавцю послуги за зберігання товару, згідно з діючими у виконавця розцінками.

Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зважаючи на вище викладене, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що відповідач-1 виконав свої зобов'язання за договором, проте позивач в порушення п. 4.5 договору не здійснив 50 % передплату за виконання робіт, чим спричинив відповідачу-1 збитки в розмірі вартості виконаних робіт на суму 2 227,05грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляці за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з позивача на користь відповідача-1 109 852,84грн. вартості послуг по зберіганню товару, 3 018,26грн. інфляційних та 216,07грн. річних.

Частиною 1 ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Посилання касаційної скарги на ту обставину, що відповідач-1 не надав позивачу документи передбачені п. 3.11 договору та на те, що договором не визначено ціну на послуги за зберігання виготовленого товару, не заслуговують на увагу суду та спростовуються правильними висновками, викладеними в постанові суду апеляційної інстанції.

Матеріали справи свідчать про те, що висновки суду апеляційної інстанції відповідають фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, нормам матеріального і процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю "Агора" залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29 березня 2007 року у справі № 20/341-06 залишити без змін.

Головуючий:                                                                     Л.П. Невдашенко

Судді:                                                                             М.В. Михайлюк

Н.Г. Дунаєвська