ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.05.07 р.                                                                               Справа № 38/142

Господарський суд Донецької області у складі судді Радіонової О.О.

при секретарі судового засіданні Тулаінової І.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні  в  м. Донецьку справу

за позовом: Донецького міського центру зайнятості – робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття м. Донецьк

до відповідача: Товариства  з обмеженою відповідальністю  „ТРЕЙД ХАУЗ „АКС” м. Донецьк

про стягнення 2229грн.82коп.

за участю

представників сторін:

від позивача:  Панченко Н.А. нач. юр відділу за дов. № 05-19/16  від 03.01.2007р.

від відповідача: Ліщук І.В. представник за дов. № б/н від 25.04.2007р.

У судовому засіданні оголошувалася

перерва з 14.05.2007р. до 29.05.2007р.

згідно вимог ст. 77 ГПК України

Суть справи:

Позивач, Донецький міський центр зайнятості – робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття м. Донецьк, звернувся до господарського суду з позовом до Товариства  з обмеженою відповідальністю  „ТРЕЙД ХАУЗ „АКС” м. Донецьк про стягнення штрафу за порушення вимог п. 5 ст. 20 Закону України „Про зайнятість населення” у сумі 2229грн.82коп.

24.04.2007р. на адресу суду відповідач надіслав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволені позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ст. 20 Закону України „Про зайнятість населення” при звільненні працівника у зв’язку з скороченням чисельності штатів, підприємство зобов’язане надати  інформацію  про заплановане звільнення працівника та про його фактичне звільнення. Відповідачем позивачу була надана вказана інформація.

Стосовно факту порушення, а саме несвоєчасного надання звіту про заплановане звільнення працівника, то даний факт витікає із факту звільнення  працівника відповідно до п. 1 ст.40 КЗпП України та може вважатися як таким, що здійснилося, якщо відбулося фактичне вивільнення працівника.

Перевірка позивачем здійснювалась 19.12.2006р., в свою чергу наказом № 25-ТХ від 05.12.2006р. працівник  відповідача був поновлений на посаді з 14.11.2006р., тобто з дати звільнення, а наказ № 23-ТХ від 01.11.2006р. визнаний недійсним.

Як вважає відповідач, на день перевірки факт звільнення працівника відсутній. У зв’язку з цим,  звіти  про заплановане та фактичне вивільнення працівника, надані позивачу у відповідності до вимог п. 5 ст. 20 Закону України „Про зайнятість населення” прийматися до уваги не можуть, так як містять інформацію, яка в день перевірки  достовірною не являлась.

Крім цього, відповідач зазначив, що факт поновлення працівника на посаді підтверджується не тільки наказом  № 25-ТХ від 05.12.2006р., але й  іншими документами, а саме:  табелем виходу, відомістю про отримання заробітної плати.

Оскільки юридична відповідальність настає тільки за фактичне здійснення правопорушення, відповідач вважає, що в даному випадку  правопорушення фактично  не відбулося, оскільки не відбулося вивільнення працівника.

Судом  відзив на позовну заяву розглянуто, прийнято  до уваги та залучено до матеріалів справи.

Позивач 08.05.2007р. надіслав до суду доводи від 03.05.2007р. № 05-19/1427 на відгук відповідача,  які розглянуті судом та залучені до матеріалів справи.

В свої доводах позивач зазначає, що не погоджується з доводами відповідача щодо неприймання до уваги  звітів про заплановане та  фактичне вивільнення працівника, оскільки останні містять інформацію, яка на день перевірки не була достовірною, з наступних підстав.

Наказом № 23-ТХ від 01.11.2006р. на підставі  п. 1 ст. 40 КЗпП України з 14.11.2006р. був звільнений з посади юрисконсульт Новиков А.В та із звільненим працівником було   проведено розрахунок відповідно до вимог статей 47 та 116 КЗпП України.

Наказом відповідача № 25-ТХ від 05.12.206р.  наказ № 23-ТХ від 01.11.2006р. про скорочення посади юриста та звільнення Новикова А.В. визнано недійсним та працівника поновлено на роботі з 14.11.2006р. Відповідно до наказу від 05.12.2006р. № 25-ТХ відповідачу необхідне було здійснити перерахунок раніше виплачених сум, а також нарахувати та виплатити заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Як вважає позивач, це доводить, що фактично в період з 14.11.2006р. по 05.12.2006р. Новиков А.В. не працював, а був звільнений.

Позивач вважає, що надані відповідачем звіти про наступне та фактичне вивільнення Новикова необхідно розглядати як подані. Тому, звіт про заплановане вивільнення гр. Новикова А.В. до державної служби надійшов 27.11.2006р. – з порушенням терміну, тобто  не за два місяці до факту звільнення, а взагалі після звільнення.

На думку позивача, факт порушення законодавства про зайнятість населення відбувся, а поновлення особи на посаді вже не має значення для застосування штрафних санкцій, передбачених п. 5 ст. 20 Закону України „Про зайнятість населення.” Згідно довідки підприємства відповідача річна заробітна плата Новикова А.В. складає 2 229грн.82коп., тому позивач просить суд стягнути з відповідача штраф за порушення вимог п. 5 ст. 20 Закону України „Про зайнятість населення” у розмірі 2 229грн.82коп.

14.05.2007р. відповідач надіслав до суду клопотання, в якому просить суд залучити до матеріалів справи докази у  підтвердження своїх заперечень. Клопотання судом розглянуто, задоволено та залучено до матеріалів справи.

Перед початком розгляду справи по суті представників сторін було ознайомлено з правами та обов’язками у відповідності із ст.22 ГПК України.

У судовому засіданні сторони надали клопотання про відмову від фіксації судового процесу технічними засобами, яке судом прийнято до розгляду та задоволено.

Судом відповідно до вимог ст.81-1 ГПК України складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, господарський суд , -

ВСТАНОВИВ:

Товариство  з обмеженою відповідальністю  „ТРЕЙД ХАУЗ „АКС” м. Донецьк (далі – відповідач), зареєстровано як платник  страхових внесків до Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування на випадок безробіття   в Донецькому міському центрі зайнятості (далі – позивач) 25.12.2003р., реєстраційний номер 51473587.

Згідно довідки з Головного управління статистики у Донецькій області від 19.04.2007р. № 22-15/1227  Товариство  з обмеженою відповідальністю  „ТРЕЙД ХАУЗ „АКС” м. Донецьк значиться у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України як юридична особа ( ідентифікаційний код 32804896).

02.02.2004р.відповідно до наказу № 2-ТХ прийнятий на роботу на посаду юрисконсульта Новиков А.В. на 0,3 ставки відповідно штатного розпису.

01.11.2006р. відповідно до наказу № 23-ТХ  у зв’язку з відсутністю необхідності в посаді юрисконсульта з 14.11.2006р. скорочено посаду юрисконсульта та звільнено Новикова А.В.

З наказом № 23-ТХ  від 01.11.2006р. гр. Новиков А.В. був ознайомлений, але не згодний з ним.

22.11.2006р. відповідач надав позивачу звіт  про фактичне вивільнення працівників станом на 15.11.2006р., в якому вказав, що було звільнено  юрисконсульта Новикова А.В. , а 27.11.2006р. надав звіт про заплановане вивільнення працівників, в якому зазначив, що  15.11.2006р. запланована дата вивільнення Новикова А.В.

01.12.2006р. відповідач листом  проінформував позивача, що на його підприємстві з 13.11.2006р. по 20.11.2006р.  була проведена перевірка  Територіальною державною інспекцією праві в Донецькій області щодо дотримання трудового законодавства, в результаті чого  відповідачу було винесено припис щодо відміну наказу  про скорочення юрисконсульта, тому відповідач просив позивача перенести  начало перевірки до вирішення питання щодо вказаного скорочення.

05.12.2006р. наказом № 25-ТХ  відповідач визнав недійсним наказ № 23-ТХ від 01.11.2006р. про скорочення посади юрисконсульта та звільнення Новикова А.В.

Новикова А.В.  було поновлено на посаді юрисконсульта з 14.11.2006р. з проведенням перерахунку раніш виплачених сум,  також нарахуванням  виплати заробітної плати за весь період вимушеного  прогулу.

19 грудня 2006р. позивачем  була здійснена перевірка відповідача щодо додержання законодавства про зайнятість за період з 01.10.2003р. по 19.12.2006р,  внаслідок якої встановлено, що  згідно наказу № 23-ТХ  від 01.11.2006р. на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України з 14.11.2006р. був звільнений з посади юрисконсульта Новиков Артем Валерійович.

Звіт про заплановане вивільнення гр. Новікова А.В. до державної служби зайнятості надійшов 27.11.2006р., а факт вивільнення працівника відбувся 14.11.2006р., тобто з порушенням терміну.

Звіт про фактичне звільнення гр.Новикова А.В. до Донецького міського центру зайнятості надано 22.11.2006р.

Відповідно до п. 5 ст. 20 Закону України “Про зайнятість населення”(далі- закон) при вивільненні працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією підприємств,  установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників, підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, повинні повідомити про це не пізніше як за два місяці у письмовій формі державну службу зайнятості, вказуючи підстави і строки вивільнення, найменування професій, спеціальностей, кваліфікації, розмір оплати праці, а в десятиденний строк після вивільнення -  списки фактично вивільнених працівників.

За порушення терміну подання підприємством відповідача списку про заплановане вивільнення гр. Новикова А.В. до державної служби зайнятості  відповідно до вимог п. 5 ст. 20 Закону передбачено  штраф у розмірі  річної заробітної плати вивільненого працівника.

На підставі перевірки складено акт № 22 від 19.12.2006р., яким встановлено вказане вище порушення та відповідачу запропоновано сплатити у десятиденний строк штраф у розмірі річної заробітної  плати за вказаного вивільненого працівника.

Акт відповідачем підписаний, але з запереченнями.

В своїх запереченнях відповідач зазначив, що не погоджується з застосованим до нього штрафом, оскільки відповідачем за власною ініціативою було скасовано наказ про скорочення посади юрисконсульта та поновлено на роботі Новикова А.В., тому  в даному випадку на момент перевірки був відсутній факт порушення відповідачем законодавства про зайнятість населення.

Відповідно до довідки  від 15.11.2006р. № б/н річна заробітна плата Новикова А.В. складає 2229грн.82коп.

Оскільки, відповідач у добровільному порядку не сплатив штраф, тому 19.02.2007р. за № 05-16/544 позивачем надіслано претензію на адресу відповідача, в якій позивач пропонував у добровільному порядку сплатити штраф у розмірі 2229грн.82коп.

22.03.2007р.  відповідач претензію позивача не визнав, виклавши свої підстави у відзиві на претензію від 22.03.2007р. № 43-ТХ

Оскільки до теперішнього часу відповідачем не сплачено штраф у розмірі 2229грн.82коп. за порушення вимог п. 5 ст. 20 Закону, тому позивач просить суд стягнути його з  відповідача.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на  звіт про заплановане  вивільнення працівників станом на 01.09.2006р., звіт про фактичне вивільнення працівників станом на 15.11.2006р.,  накази  № 2-ТХ від 02.02.2004р.,  № 23-ТХ від 01.11.2006р.,  № 25-ТХ від 05.12.2006р., № 26-ТХ від 06.12.2006р., акт перевірки № 22 від 19.12.2006р.,  заперечення до акту перевірки,  претензію від 19.02.2007р. № 05-16/544,  відповідь на претензію від 22.03.2007р. № 43-ТХ,  довідку про доходи від 15.11.2006р., доводи на відгук відповідача від 03.05.2007р. № 05-19/1427,  правовстановлюючі документи тощо.

Відповідач посилається на  відзив на позовну заяву від 24.04.2007р.,  відомості по нарахуванню заробітної плати, табель обліку використання робочого часу, наказ від 05.12.2006р. № 25-ТХ,  телеграму, клопотання від 14.05.207р., лист від 01.12.2006р., правовстановлюючі документи тощо.

Відповідно до ст.43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач обґрунтовує свої вимоги нормами Закону України “Про зайнятість населення (далі – Закон), тому судом при розгляді справи застосовані норми відповідного Закону, оскільки суд не має права самостійно змінювати підставу або предмет позову.

Відповідно до п. 1 ст.18 Закону для реалізації державної політики зайнятості населення, професійної орієнтації, підготовки і перепідготовки, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, створюється державна служба зайнятості, діяльність якої здійснюється під керівництвом Міністерства праці та соціальної політики України, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування .

Згідно зі ст. 49-2 КЗпП України, яка визначає порядок вивільнення працівників, власник  або уповноважений ним орган повинен доводити до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівників із зазначення його професії, спеціальності , кваліфікації та розміру оплати праці.

Відповідно до п.п.5,6 ст.20 Закону при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, повідомляють про це не пізніш як за два місяці у письмовій формі державну службу зайнятості, вказуючи підстави і строки вивільнення, найменування професій, спеціальностей, кваліфікації, розмір оплати праці, а в десятиденний строк після вивільнення - списки фактично вивільнених працівників.

У разі неподання або порушення строків подання цих даних стягується штраф у розмірі річної заробітної плати за кожного вивільненого працівника. Ці кошти зараховуються до Державного фонду сприяння зайнятості і використовуються для фінансування заходів по працевлаштуванню та соціального захисту вивільнюваних працівників.

Згідно абз.2 п.3 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов”язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”, Фонд загальнообов”язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття є правонаступником Державного фонду сприяння зайнятості населення, що ліквідується.

Порядок стягнення та розміри штрафів за невиконання вимог цієї статті з підприємств, установ і організацій встановлюються законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 ГПК України, правом на звернення до господарського суду наділені державні та інші органи у випадках, передбачених законодавством.

Згідно до пп. “л” п. 8 Положення про державну службу зайнятості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.1991р.№ 47, державна служба зайнятості має право стягувати відповідно до Закону штрафи з підприємств, установ та організацій усіх форм власності визначені п.5 статті 20 Закону .

З матеріалів справи вбачається, що Новиков А..В. був звільнений 14.11.2006р., тобто відповідно до законодавства відповідач повинен був не пізніше ніж за два місяці до вивільнення повідомити державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівника, але відповідач надав звіт про заплановане вивільнення працівників лише 27.11.2006р., тобто з порушенням встановленого законодавством строку, що є порушенням п. 5 ст. 20 Закону України „Про зайнятість населення”.

Суд не приймає посилання відповідача на факт поновлення Новикова А.В. на роботі з 14.11.2006р.,  оскільки цей факт не є обставиною, яка могла вплинути на незастосування до відповідача штрафних санкцій. Крім того,  ще до цього факту відповідач вже порушив п. 5 ст. 20 Закону України „Про зайнятість населення”, а саме не надав звіту про попереднє вивільнення Новикова А.В.

На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення суми штрафу у розмірі 2229грн.82коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що витрати по сплаті держмита  та витрати за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу треба віднести на відповідача, який необґрунтовано довів розгляд справи до суду.

Враховуючи викладене та, керуючись, ст.ст.4-2 , 4-3,  22,  33,  43,  44,  49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, Законом України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”, Законом України “Про зайнятість населення”, - господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Донецького міського центру зайнятості – робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття м. Донецьк до Товариства  з обмеженою відповідальністю  „ТРЕЙД ХАУЗ „АКС” м. Донецьк про стягнення штрафу за порушення вимог п. 5 ст. 20 Закону України „Про зайнятість населення” у сумі 2229грн.82коп., задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства  з обмеженою відповідальністю  „ТРЕЙД ХАУЗ „АКС” (83114, м. Донецьк, вул. Щорса, 81а, р/р 9068 в Дон. РУ Приват Банку, МФО 335496, ) на користь Донецького міського центру зайнятості – робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття суму штрафу у розмірі 2229грн.82коп (83086, м. Донецьк,              вул. Ф. Зайцева, 46-Д, р/р 0004  в УДК в Донецькій області, одержувач Донецький міський центр зайнятості, код платежу 50040500, символ банку “401”,  МФО 834016, ЗКПО 25671511).

Стягнути з Товариства  з обмеженою відповідальністю  „ТРЕЙД ХАУЗ „АКС” (83114, м. Донецьк, вул. Щорса, 81а, р/р 9068 в Дон. РУ Приват Банку, МФО 335496, ) в доход державного бюджету України державне мито в сумі 102 грн.

Стягнути з Товариства  з обмеженою відповідальністю  „ТРЕЙД ХАУЗ „АКС” (83114, м. Донецьк, вул. Щорса, 81а, р/р 9068 в Дон. РУ Приват Банку, МФО 335496, ) на користь ДП “Судовий інформаційний центр”(03680, м. Київ,  вул. Трутенко, 2, р/р 0004 у ГУ ДКУ у Донецькій області, МФО 834016, отримувач: Державний м. Донецьк Ворошиловський р-н, призначення платежу: код бюджетної класифікації 22050000)  витрати на інформаційно-технічне  забезпечення судового процесу в сумі 118 грн.

У судовому засіданні 29.05.2007р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Рішення виготовлено та підписано у повному обсязі 29.05.2007р.

Видати накази після набрання рішення законної сили.

Суддя

Надруковано 3 примірника:

1 – до справи

2 – сторонам у справі