ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

12.06.07р.

Справа № А7/153-07

15 год. 40 хв.

За позовом  Управління Пенсійного фонду України в м. Марганець, м. Марганець Дніпропетровської області

До  Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Марганець, м. Марганець Дніпропетровської області

Про зобов`язання вчинити дії

Суддя  Коваль Л.А.

Секретар судового засідання Пелипенко К.В.

Представники:

від позивача: головний спеціаліст відділу з призначення пенсій Алієва Г.Р., дов. № 1933/01-25 від 21.05.2007 р.

від відповідача: головний спеціаліст-юрист Ткачук Ю.А., дов. № б/н від 26.12.2006 р.

СУТЬ СПОРУ:

Управління Пенсійного фонду України в м. Марганець (м. Марганець Дніпропетровської області) просить зобов’язати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Марганець (м. Марганець Дніпропетровської області) прийняти до заліку суму пенсії, виплачену громадянину Рибницькому Олександру Івановичу, каліцтво якого сталося на території колишнього СРСР та країн СНД.

Позовні  вимоги  мотивовані вимогами  Законів  України “Про  пенсійне  забезпечення“, „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування  від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, Постановою правління Пенсійного фонду України та Фонду соціального  страхування  від  нещасних  випадків на  виробництві  та  професійних  захворювань України від 04.03.03 р. № 5-4/4, відповідно до яких, позивач здійснює пенсійне забезпечення громадян; обов’язок відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров’я при настанні страхового випадку покладено на відповідача; між Пенсійним фондом України та Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України складаються акти щомісячної звірки, якими визначається загальна сума відшкодування Фондом соціального страхування Пенсійному фонду України виплачених останнім пенсій по інвалідності та втраті годувальника в зв’язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням. Відповідач відмовляється від включення до актів звірки суми пенсії по інвалідності від трудового каліцтва, виплаченої пенсіонеру Рибницькому Олександру Івановичу за період з жовтня 2003 року по квітень 2007 року включно в загальній сумі 4 882, 02 грн., та її відшкодування позивачу.

Позивач просить поновити строк позовної давності.

Відповідач позов не визнає. Відповідач вважає, що він здійснює відшкодування виплачених сум пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, якщо нещасний випадок стався в Україні. Нещасний випадок з Рибницьким О.І. стався поза межами  України. Потерпілі, які отримали каліцтво поза межами України і переїхали в Україну на постійне місце проживання не є застрахованими в Україні і за них не сплачувалися страхові внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України, а тому у Фонду немає підстав відшкодувати виплачені пенсії Пенсійному фонду України. Відповідач заперечує проти позову також пропуском строку звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Дослідивши матеріли справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Пунктами  “г” і “д”  пункту  1  ст. 21 Закону України  “Про  загальнообов’язкове   державне  соціальне страхування  від  нещасного випадку  на  виробництві  та професійного   захворювання , які  спричинили  втрату  працездатності”,  який  набрав  чинності  з 1 квітня 2001року, передбачено, що  Фонд  соціального  страхування   від  нещасних  випадків  зобов’язаний  у встановленому  законодавством  порядку  своєчасно та в повному  обсязі  відшкодувати  шкоду, заподіяну   працівникові  внаслідок  ушкодження  його  здоров’я  або  в разі  його  смерті, виплачуючи йому  або  особам, які  перебували на його утримані, пенсію по інвалідності  внаслідок  нещасного  випадку  на виробництві  або  професійного  захворювання  та пенсію  у зв’язку  з  втратою  годувальника, який  помер  внаслідок  нещасного  випадку  на  виробництві.

Згідно  п.2 ст. 7 Закону України “Про  страхові тарифи на загальнообов’язкове  державне  соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного  захворювання, які спричинили  втрату  працездатності”  Фонд соціального  страхування  від нещасних випадків сплачує  страхові  виплати  та  надає соціальні  послуги  працівникам (членам їх  сімей) , які  потерпіли  на виробництві  до 01.04.01р., з того часу,  коли  відповідні  підприємства передали в установленому порядку Фонду соціального страхування  від  нещасних  випадків  документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Потерпілі, документи яких не передані до Фонду соціального страхування від нещасних  випадків, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого  роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду  соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються  Фондом соціального  страхування від нещасних випадків у рахунок його страхових внесків на  загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом соціального страхування від нещасних випадків в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

16.05.03р. Міністерством юстиції України зареєстрована постанова правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України  від  04.03.03р. №5-4/4, якою  затверджено Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов’язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв’язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного  захворювання (надалі –Порядок).

Згідно п.2 вказаного Порядку, останній визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (надалі-Фонд) Пенсійному фонду України  витрат, пов’язаних з виплатою  відповідних  пенсій.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що органи Пенсійного фонду щомісяця проводять з відділенням  виконавчої  дирекції Фонду звірку витрат по особових справах потерпілих, складають акт щомісячної звірки, в якому визначають загальну суму витрат, що підлягають відшкодуванню, та до 15 числа місяця наступного за звітним, подають його відповідно головним управлінням Пенсійного фонду і управлінням виконавчої дирекції Фонду на місцях.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що головні управління Пенсійного фонду та управління виконавчої дирекції Фонду на підставі поданих актів узагальнюють і узгоджують Довідку про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду України витрат, пов’язаних з виплатою відповідних пенсій, та до 20 числа місяця, наступного за звітним, подають її відповідно до Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Пунктом 7 Порядку встановлено, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на підставі вищевказаної Довідки на централізованому рівні до 25 числа місяця, наступного за звітним, перераховує відповідні кошти Пенсійному Фонду.

Відповідно до акту № 1 про нещасний випадок на виробництві від 08.06.1999р. в цю ж дату, приблизно біля 9 год. 30 хв., в Валуйській виховній колонії (м. Валуйськ) з Рибницьким Олександром Івановичем стався нещасний випадок. Матеріалами справи підтверджується встановлення Рибницькому О.І. в період з 01.01.2003р. до 01.01.2010р. третьої групи інвалідності внаслідок трудового каліцтва.

Позивач посилається на ті обставини, що Рибницький О.І. отримав нещасний випадок на виробництві, який призвів до встановлення групи інвалідності від трудового каліцтва та виплати пенсії по інвалідності від трудового каліцтва, за межами України, виплачена  позивачем Рибницькому О.І. пенсія по інвалідності від трудового каліцтва за період з жовтня 2003 року по квітень 2007 року включно в загальній сумі 4 882, 02 грн. має бути відшкодована Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, що і є причиною спору.

Згідно ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Предметом доказування в межах даної справи є обставини призначення Рибницькому О.І. пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, її розмір в спірний період, обставини фактичної виплати пенсії в спірний період в зазначеному в позові розмірі, звернення до відповідача з приводу включення до щомісячних актів звірки сум витрат, які, на думку позивача, підлягають відшкодуванню, та відмови відповідача включити в акти ці суми.

Позивачем як до позовної заяви, так і в подальшому при розгляді справи не надані жодні докази в підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги та які зазначені вище.

Надані до матеріалів справи інформація щодо сум боргу, довідка-розрахунок не є належними доказами в розумінні ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України для підтвердження зазначених вище обставин.

В зв’язку з недоведеністю обставини, що зумовили звернення до суду, а також недоведеністю протиправної поведінки відповідача, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

В обґрунтування позову позивач посилається на ст. 3 Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.02.1992р. Слід зазначити, що згідно ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Угода про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.02.1992р. не ратифікована Верховною Радою України, а тому не є невід’ємною частиною національного законодавства. Крім того, названа Угода не регулює спірне питання.

Суд також зважає на доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів щодо частини позовних вимог –прийняття до заліку суми пенсії, виплаченої в період з жовтня 2003 року по березень 2006 року включно та не вбачає поважності причин пропуску строку звернення. Пропущення  строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін (ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 71, 104, ст. ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові –відмовити.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та оскаржується в порядку і строки відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                           Л.А.Коваль