ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

31 липня 2007 р.

№ 2-2322/06

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Перепічая
В.С.,

Вовка І.В.,

Гончарука
П.А.,

розглянувши касаційну скаргу
ОСОБА_1
на  постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.04.2007 року у
справі №2-2322/06  за позовом
ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства "Дніпрофарм",  треті особи - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Індосамент-Центр", Дніпропетровське територіальне
управління Державної комісії  з цінних
паперів  та фондового ринку України
у  м. Дніпропетровськ , Управління з
питань державної реєстрації юридичних осіб та
фізичних  осіб-підприємців
Дніпропетровської  міської  ради
про визнання недійсними рішень
загальних  зборів акціонерів,

УСТАНОВИВ:

Подана
ОСОБА_1  касаційна скарга не
може бути розглянута Вищим господарським судом України, оскільки не відповідає
вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113  ГПК України касаційна скарга не приймається
до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що
підтверджують сплату державного мита у встановленому порядку і розмірі.

Згідно підпункту “г” пункту 2
статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” із апеляційних
і касаційних скарг на рішення та постанови, а також заяв про перегляд їх за
нововиявленими обставинами ставки державного мита встановлюються в таких
розмірах: 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви, для
розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового характеру - 50
відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Відповідно підпункту "б"
пункту 2 статті 3  Декрету Кабінету
Міністрів України “Про державне мито” (в редакції із змінами і доповненнями,
внесеними Законом України  від 25.03.2005
року №2505-ІV) ставки  державного мита із
заяв, що подаються до господарських судів встановлюються в таких розмірах: із
позовних заяв немайнового  характеру, в
тому числі із заяв про      визнання
недійсними повністю або   частково актів
ненормативного характеру; із заяв кредиторів про порушення справ про
банкрутство, а також із заяв кредиторів, які звертаються з майновими вимогами
до боржника після оголошення про порушення справи про банкрутство - 5
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів
справи,  заявник оспорює  судове рішення, предметом позову якого є
вимоги про визнання недійсними рішень
загальних  зборів акціонерів,
тобто позовна вимога є вимогою немайнового характеру.

Отже, за подання касаційної скарги
на судове рішення у даній справі  заявник
повинен був сплатити  42,50 грн.
державного мита, а сплатив згідно
квитанції НОМЕР_1   від 10.05.2007
року  лише 4,25  грн.

Таким чином, заявником до скарги не
додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановленому
розмірі.

За таких обставин касаційна скарга
не може бути прийнята до розгляду і підлягає поверненню.

Враховуючи викладене та керуючись
п.4 ч.1 ст.1113 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну  скаргу ОСОБА_1  на
постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.04.2007
року повернути без розгляду.

Судді:
В. Перепічай

І. Вовк

П. Гончарук