ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2007 р.

Справа № 6/87-2382

16 год. 12 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської
області

у складі   судді Шумського
І.П.

при секретарі судового засідання
Яненко Г.М.

Розглянув справу

за позовом: Суб'єкта підприємницької
діяльності - ОСОБА_1 АДРЕСА_1

до відповідача: Підволочиського районного відділу
земельних ресурсів вул. Лисенка,2а смт. Підволочиськ, Тернопільська
область,47800

третьої особи : Гнилицької сільської ради АДРЕСА_1

про визнання протиправними та про
зобов'язання вчинити дії

за участю представників сторін:

позивача -ОСОБА_2.

відповідача
-Бабій А.П., Токаренко Т.Г.

третьої особи -Стахурський
І.В.

Суть справи:

Суб'єкт підприємницької діяльності - ОСОБА_1.
звернулась в господарський суд Тернопільської області, в порядку
адміністративного судочинства, з позовом до Підволочиського районного відділу
земельних ресурсів, третьої особи - Гнилицької сільської ради про
визнання протиправними дій посадових осіб відповідача та про зобов'язання їх
засвідчити Державний акт серії НОМЕР_1на право власності на земельну ділянку
площею 2 966 га в АДРЕСА_1.

Свої вимоги, підтриманні в судовому
засіданні його представником, позивач мотивував тим, що відмова відповідача
засвідчити згаданий Державний акт, з наведених ним мотивів, суперечить закону
та виходить за межі повноважень державного органу.

В своїх запереченнях Підволочиський
районний відділ земельних ресурсів позову не визнав, посилаючись на порушення
позивачем вимог земельного законодавства при купівлі земельної ділянки.

Представник третьої особи підтримав
доводи позивача.

Розгляд справи, призначений вперше
на 25.06.2007р., відкладався до
18.07.2007р..

В засіданні, представникам сторін
та третьої особи роз'яснювались належні їм права і обов'язки, передбачені ст.
ст. 49,51,54 КАС України.

За відсутності відповідних
клопотань аудіозапис судового засідання не здійснювався.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін і третьої особи, судом встановлено
наступне:

- за договором купівлі -продажу від
22.08.2002р., укладеним на аукціоні, ОСОБА_1. (позивач по справі) набула право
власності на приміщення торгового центру і складські приміщення по АДРЕСА_2,
зареєстроване Підволочиським районним БТІ.

Для придбання земельної ділянки, на
якій розміщенні зазначені будівлі, позивачем замовлено її експертну грошову
оцінку. Відповідно до звіту, виготовленого ДП “Тернопільський науково-дослідний
та проектний інститут землеустрою” і затвердженого Тернопільським обласним
головним управлінням земельних ресурсів, вартість ділянки площею 2 966,2 кв.м.
станом на 05.12.2005р. склала 20 227,16 грн..

Дана сума є експертною грошовою
оцінкою ринкової імовірної ціни, за яку на дату оцінки Гнилицька сільська рада
могла продати земельну ділянку (п.2 Висновку експертизи).

27.12.2005 року шістнадцятою сесією
Гнилицької сільської ради четвертого скликання прийнято рішення № 131 про
продаж позивачу, для здійснення підприємницької діяльності, земельної
ділянки  площею 2 966,2 кв.м. на умовах
купівлі-продажу за ціною 2 046 грн..

Згідно з посвідченого нотаріально
договору купівлі -продажу землі від 16.02.2006р., з урахуванням виправлень
нотаріуса, на виконання вказаного рішення сесії сільради, ОСОБА_1. було продано
вказану ділянку за 2 046 грн..

Відповідно до пояснень
представників позивача і третьої особи та матеріалів справи, положення договору
щодо оплати вартості та передачі землі, на якій розташовані, раніше
придбанні  ОСОБА_1. приміщення (п.3.1.2
угоди від 16.02.2006р.), виконанні сторонами повністю.

В своєму клопотанням від
14.03.2007р. №98/16/20, адресованому Гнилицькому сільському голові,
Підволочиський районний відділ земельних ресурсів (відповідач у справі),
вказував на порушення вимог п.4 ст.201 ЗК України та п.п.4 та 10 Указів
Президента України від 12.07.1995р. №608/95 і від 19.01.1999р. №32/99
відповідно, щодо встановленої сесією ради ціни продажу земельної ділянки, та на
необхідність приведення рішення у відповідність з вимогами земельного
законодавства.

У відповіді від 30.03.2007р. №97
відповідача повідомлено, що рішення сесією приймалось в межах її компетенції, з
урахуванням місцезнаходження земельної ділянки, її рельєфу та здійснених
ОСОБА_1. робіт.

На підставі рішення сесії
Гнилицької сільської ради від 27.12.2005р., договорів купівлі -продажу
приміщень і землі від 22.08.2002р і 16.02.2006р. та інших документів, був
виготовлений Державний акт серії НОМЕР_1на ім'я
ОСОБА_1. на право власності на земельну ділянку площею 2 966 га в
АДРЕСА_1 засвідчений печаткою і підписом посадових осіб Гнилицької сільської
ради і, який залишився не завіреним відповідачем.

Враховуючи виниклий на той час
конфлікт, сторони по справі звертались в органи прокуратури. З огляду на те, що
спір про зобов'язання відповідача засвідчити у встановленому законом порядку
Державний акт знаходиться на вирішенні суду, заходи прокурорського реагування
не вживались.

В запереченнях на позов, окрім
доводів вказаних в клопотанні від 14.03.2007р. №98/16/20, відповідач
вказав, що:

-     за оформленням Державного акта позивач не
звертався;

-          договір купівлі-продажу землі є
нікчемним;

-
площа земельної ділянки є значно більшою від розміру будівель, а її
експертна оцінка в декілька разів вище тією за яку її фактично продано та інш..

Оцінивши зібрані у справі докази,
суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Відповідно до змісту пункту 4
частини 3 статті 129 Конституції України, ст.ст.11,70,71 Кодексу
адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна сторона повинна
довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

При цьому, згідно з ч.2 ст.71 КАС
України та приналежно до даного спору, обов'язок доведення обставин, які стали
підставою для вчинення дій (бездіяльності) суб'єктом владних повноважень,
покладається на Підволочиський районний відділ земельних ресурсів .

Такі дії (бездіяльність) суб'єкта
владних повноважень (в даному випадку відповідача) повинні вчинятись на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а також обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для їх вчинення (ст.ст.6,19 Конституції України, ст.ст.2,9 КАС
України).

Однак, відмова відповідача
засвідчити Державний акт на право власності на земельну ділянку не відповідає
приписам згаданих норм.

Органи місцевого самоврядування,
відповідно до їх повноважень, здійснюють продаж земельних ділянок комунальної
власності громадянам та юридичним особам, які мають право на набуття земельних
ділянок у власність на підставі договорів купівлі - продажу (ст.ст. 116,127,128
Земельного кодексу України).

У відповідності до ст.127
Земельного кодексу України (далі -ЗК України), продаж земельних ділянок
державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам здійснюється
на конкурентних засадах (аукціон, конкурс), крім викупу земельних ділянок,
на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що є власністю покупців цих
ділянок, в яких відсутні акції (частки, паї), що належать державі.

Як зазначалось вище, позивач
придбав земельну ділянку (на якій знаходяться належні йому на праві власності
будівлі) на підставі цивільно - правового договору, за рішенням сесії
Гнилицької сільської ради від 27.12.2005р..

Договір купівлі -продажу землі від
16.02.2006р. являється правочином в розумінні ст. 202 Цивільного кодексу
України (далі -ЦК України).

Згідно з ст.204 ЦК України, 210 ЗК
України,  правочин купівлі - продажу
земельної ділянки є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

На час розгляду даної справи
договір купівлі -продажу землі від 16.02.2006р., істотною умовою якого
відповідно до ст.ст. 628,632,638,655,691 ЦК України та ст.180 Господарського
кодексу України є ціна, ніким у встановленому законом порядку не
оспорений і не визнаний недійсним. Чинним, згідно з положеннями ст.ст.59,73
Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні",  на момент вирішення спору, є і рішення сесії
Гнилицької сільської ради від 27.12.2005р..

За таких обставин, посилання
відповідача на незаконність (нікчемність) договору, визначення ціни та інших
умов продажу земельної ділянки позивачу, не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст. 126 ЗК України
право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються
Кабінетом Міністрів України.

Документ про оплату є підставою для
видачі державного акта на право власності на земельну ділянку та її державної
реєстрації (ч.7 ст. 128 ЗК України).

Згідно з п.2.14 Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою
та договорів оренди землі, затв. наказом Державного комітету України по
земельних ресурсах №43 від 04.05.1999р. і зар. в Мінюсті України 04.06 1999 р.
за N 354/3647, державний акт на право власності на земельну ділянку або на
право постійного користування земельною ділянкою складається у двох
примірниках, підписується органом, який прийняв рішення про передачу (надання)
земельної ділянки у власність (постійне користування), та відповідним
державним органом земельних ресурсів.

Ні названою Інструкцією, а ні
Типовим положенням про районний відділ земельних ресурсів, затв. постановою
Кабінету Міністрів України №200 від 24.02.2003р., Положенням про Підволочиський
районний відділ земельних ресурсів, від 08.04.2003р. (з наступними змінами і
доповненнями) та іншими нормативно - правовими актами, відповідачу (за
наявності вищеописаних обставин даної справи) не надано повноважень відмовляти
в засвідчені Державного акта на право власності на земельну ділянку, в т.ч. з
наведених відділом мотивів.

Не заслуговують на увагу посилання
відповідача на п.п. 3, 22 свого Положення, як на доказ наявності у нього
відповідних повноважень. Оскільки, з огляду на приписи ст.ст. 116,127,128
Земельного кодексу України, при продажі земельної ділянки позивачу, такі
повноваження органом земельних ресурсів не реалізовувались.

Факт наявності між сторонами спору
щодо оформлення Державного акта на право власності на земельну ділянку,
підтверджується клопотанням відповідача від 14.03.2007р. №98/16/20, зверненнями
в органи прокуратури, змістом письмових заперечень на позов та поясненнями
представників сторін.

Відтак, в порушення вимог
ст.ст.6,19,129 Конституції України та
ст.ст.2,9,71 КАС України відповідачем, у встановленому законом порядку,
не доведено факту правомірності дій (бездіяльності) з приводу засвідчення Державного
акта на право власності на землю.

За таких обставин, відповідно до
приписів ст.ст.126,128,152,158 ЗК України, ст.20, Господарського кодексу
України, ст.ст. 105,162 КАС України, позовна заява підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись
ст. ст. 2,3,7-17,70,71,87,89,94,158-163,167 Кодексу адміністративного
судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

1. Зобов'язати Підволочиський
районний відділ земельних ресурсів смт. Підволочиськ, Тернопільська область, у
встановленому законом порядку, засвідчити Державний акт на право власності на
землю серії НОМЕР_1на ім'я  ОСОБА_1.

На
постанову суду, яка не набрала законної сили, сторони мають право подати заяву
та апеляційну скаргу після  дня її
прийняття (підписання)  20 липня 2007р.,
через місцевий господарський суд в строки, передбачені ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Суддя
І.П. Шумський