ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

№ 6/395
25.06.07

За позовом           Закритого акціонерного товариства «Девон»

До                              Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

Треті особи          1) на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії «Надра України»«Полтавнафтогазгеологія»

2) на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, дочірню компанію «Укртрансгаз»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

Про                              визнання права та зобов’язання вчинити дії

Суддя Ковтун С.А.

Представники:

від позивача                    Вензовська Т.О. (за дов. № 15 від 20.07.2006)

від відповідача                    не з’явились

від третьої особи 1          Молчанова Н.Г. (за дов. № 20-4/51 від 14.03.2007)

Пухальська І.С. (за дов. № 20-4/53 від 14.03.2007)

від третьої особи 2          Шимко О.Р. (за дов. № 2-35 від 26.02.2007)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Закрите акціонерне товариство (далі - ЗАТ) «Девон»звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Національної акціонерної компанії (далі - НАК) «Нафтогаз України»про визнання права на продаж за вільними цінами належного ЗАТ «Девон»природного газу, видобутого в результаті спільної діяльності з ДП НАК «Надра України»«Полтавнафтогазгеологія», будь-кому для постачання його промисловим споживачам та про зобов’язання включити всі обсяги належного йому природного газу, видобутого в результаті спільної діяльності з дочірнім підприємством (далі - ДП) НАК «Надра України»«Полтавнафтогазгеологія», до щомісячного балансу надходження та розподілу газу для постачання промисловим споживачам.

Ухвалою суду від 25.05.2007 було порушено провадження у справі № 6/395 та залучено в порядку ст. 27 ГПК України до участі в останній як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ДП НАК «Надра України»«Полтавнафтогазгеологія»(на стороні позивача) та дочірню компанію (далі - ДК) «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України (на стороні відповідача).

Позовні вимоги мотивовані тим, що ті обсяги природного газу, які видобуваються в процесі спільної діяльності з геологічного вивчення Сахалінського родовища, відповідно до умов Договору про спільну інвестиційну та виробничу діяльність № 1-Д21/008/2000 від 28.11.2000 є спільною частковою власністю позивача та третьої особи-1. З огляду на це позивач посилається на своє право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності, в тому числі й шляхом укладення будь-яких угод з обраними на власний розсуд контрагентами та на узгоджених сторонами умовах, зокрема щодо ціни природного газу. Проте з початку 2007 року позивач зазнає перешкод зі сторони відповідача у здійсненні свого права власності на природний газ, оскільки відповідач вважає, що належний позивачу природний газ повинен продаватися виключно йому як уповноваженому Кабінетом Міністрів України суб’єкту з формування і розпорядження ресурсами природного газу, що використовується для задоволення потреб населення, за ціною, яка не перевищує граничного рівня оптової ціни на природний газ, що використовується для потреб населення.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та пояснив суду, що відповідач згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1729 від 27.12.2001  «Про забезпечення споживачів природним газом»(далі –постанова) є уповноваженим урядом суб’єктом з формування і розпорядження ресурсами природного газу, що використовується для задоволення потреб населення, а позивач як учасник договору про спільну діяльність зобов’язаний цією ж постановою продавати видобутий в процесі спільної діяльності природний газ виключно відповідачу та за ціною, яка не перевищує граничного рівня оптової ціни на природний газ, що використовується для потреб населення. У зв’язку з цим відповідач, який на підставі прогнозного річного балансу надходження та розподілу природного газу уповноважений формувати щомісячний плановий баланс поставок природного газу, не може врахувати належні позивачу обсяги природного газу в щомісячному балансі надходження та розподілу газу для постачання промисловим споживачам. Крім того, представник відповідача в обґрунтування своє позиції посилався на ст. 3 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Представник третьої особи-1 повністю підтримав позицію позивача та просив суд задовольнити позов. Представник третьої особи-2 заперечував проти задоволення позовних вимог з тих же підстав, що й відповідач.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи та матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, всебічно та повно з’ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

28.11.2000 між ЗАТ «Девон»та ДП НАК «Надра України»«Полтавнафтогазгеологія»було укладено Договір про спільну інвестиційну та виробничу діяльність № 1-Д21/008/2000 з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової експлуатації, Сахалінського родовища вуглеводнів. Предметом цього договору визначено спільну виробничу та інвестиційну діяльність, спрямовану на розробку і експлуатацію родовища, реалізацію спільної продукції з метою отримання доходів.

Згідно з актами закачки природного газу шляхом заміщення в ПСГ «Укртрансгаз»№ 1(03/2) від 31.01.2007, № 19(03/2) від 28.02.2007, № 33(03/2) від 31.03.2007 позивач передав на зберігання до ПСГ ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України»належний йому видобутий у січні, лютому та березні природний газ в обсягах, відповідно, 5273554 куб. м., 5069060 куб. м., 5587720 куб. м.

Відповідач своїм листом № 6/1-733-3154 від 14.05.2007 повідомив позивача про те, що весь видобутий в результаті спільної діяльності та належний позивачу обсяг газу повинен передаватися відповідачу на договірній основі за ціною, що не перевищує граничний рівень оптової ціни на природний газ, що використовується для потреб населення, з посиланням на постанову та ст. 3 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Відповідно до ст. 1134 ЦК України внесене учасниками спільної діяльності майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена в результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом.

Пунктом 2.3 Договору про спільну інвестиційну та виробничу діяльність № 1-Д21/008/2000 від 28.11.2000 встановлено частки кожного з учасників на отримання прибутку від спільної діяльності. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Отже, вироблена в результаті спільної діяльності позивача та третьої особи-1 продукція та доходи є їх спільною частковою власністю. Згідно зі ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності, що включає право укладати щодо свого майна будь-які угоди. Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема свобода договору, зміст якого визначено ст. 627 ЦК України –сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до Статуту позивача метою його створення є безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг в нафтогазовій галузі промисловості України на основі впровадження передових технологій, техніки, матеріалів, реалізації передових екологічних програм, розвитку національного ринку корисних копалин; створення додаткових робочих місць для громадян України, а також здійснення інвестиційної, консультаційної, інформаційно-методичної, фінансової діяльності, проведення фінансових операцій, пов’язаних із залученням коштів на внутрішній фінансовий ринок, заняття іншими видами господарської діяльності, які не заборонені чинним законодавством, та задоволення на основі отриманого прибутку соціальних та економічних потреб акціонерів та працівників товариства. Згідно зі ст. 42 ГК України самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб’єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку є підприємництвом. Отже, ЗАТ «Девон»створено з метою здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 44 ГК самостійне формування підприємцем програми своєї діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону є одним з гарантованих державою принципів здійснення підприємництва. При цьому ст. 19 ГК України, закріплюючи контрольні та наглядові функції держави за здійсненням підприємницької діяльності, разом з тим визначає вичерпний перелік сфер, в яких держава уповноважена здійснювати функції з контролю та нагляду. Право держави на здійснення контролю та нагляду за господарською діяльністю шляхом визначення суб’єкта, з яким інші суб’єкти господарювання вправі укладати господарські договори, не передбачено чинним законодавством України, зокрема ст. 19 ГК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 ЦК якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону.

Таким чином, положення постанови, якими учасників договорів про спільну діяльність, укладених за участю підприємств, частка держави у статутному фонді яких перевищує 50 відсотків, та господарських товариств, більш як 50 відсотків акцій (часток, паїв) яких перебуває у статутних фондах інших господарських товариств, контрольним пакетом акцій (часток, паїв) яких володіє держава, а також дочірніх підприємств та філій таких підприємств і товариств, зобов’язано укладати договори купівлі-продажу природного газу виключно з відповідачем не можуть застосовуватися до позивача.

Згідно з абз. 3 підп. 1 п. 2 постанови реалізація природного газу за погодженою з Національною комісією регулювання електроенергетики ціною, яка не перевищує граничного рівня оптової ціни на природний газ, що використовується для задоволення потреб населення, без урахування тарифів на транспортування, постачання природного газу і збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ здійснюється лише ВАТ «Укрнафта», господарськими товариствами, більш як 50 відсотків акцій (часток, паїв) яких перебуває у статутному фонді інших господарських товариств, контрольним пакетом акцій (часток, паїв) яких володіє держава, а також НАК «Надра України». На решту суб’єктів господарської діяльності ці вимоги не поширюються.

За таких обставин суд не погоджується з позицією відповідача, підтриманою третьою особою-2, щодо обов’язку позивача продавати належні йому обсяги природного газу, видобутого в результаті спільної діяльності, виключно відповідачу за ціною, яка не перевищує граничного рівня оптової ціни на природний газ, що використовується для задоволення потреб населення, без урахування тарифів на транспортування, постачання природного газу і збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ. Також суд не може взяти до уваги посилання відповідача на ст. 3 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Бюджетного кодексу України закон про Державний бюджет України – це закон, який затверджує повноваження органам державної влади здійснювати виконання Державного бюджету України протягом бюджетного періоду. Оскільки питання продажу природного газу є цивільними правовідносинами, то їх регулювання здійснюється шляхом застосування спеціальних нормативно-правових актів, що регулюють цивільні правовідносини, зокрема Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Відповідно до п. 5.1.3 Порядку доступу до газотранспортної системи, затвердженого наказом відповідача № 79 від 26.03.2001, природний газ, видобутий газовидобувним підприємством на території України, реалізується ним постачальникам або споживачам.

Відповідно до п. 5.3.2 цього ж Порядку споживачами природного газу в Україні є промислові підприємства, бюджетні установи і організації, підприємства комунальної теплоенергетики та котельні промислових підприємств, а також населення.

Згідно з п.п. 5 п. 2 постанови потреба в природному газі усіх категорій споживачів, крім населення та підприємств комунальної теплоенергетики, електроцентралей та котелень суб’єктів господарювання забезпечуються, зокрема з ресурсів природного газу суб’єктів господарювання, що здійснюють видобуток природного газу, крім обсягів природного газу, які видобуваються підприємствами, частка держави у статутному фонді яких перевищує 50 відсотків, господарськими товариствами, більш як 50 відсотків акцій (часток, паїв) яких перебуває у статутних фондах інших господарських товариств, контрольним пакетом акцій (часток, паїв) яких володіє держава, а також дочірніми підприємствами, представництвами та філіями таких підприємств і товариств, учасниками договорів про спільну діяльність, укладених за участю зазначених підприємств і товариств, та підлягають продажу відповідачу. Таким чином, потреби, зокрема промислових споживачів, у природному газі задовольняються з ресурсів природного газу газовидобувних підприємств, крім тих, обсягів, що підлягають продажу відповідачу.

Беручи до уваги те, що на позивача не поширюється обов’язок з продажу виключно відповідачу належного позивачу природного газу, видобутого в результаті спільної діяльності, та за ціною, яка не перевищує граничного рівня оптової ціни на природний газ, що використовується для задоволення потреб населення, без урахування тарифів на транспортування, постачання природного газу і збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ, а відповідач, згідно з п. 4 Порядку забезпечення споживачів природним газом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України     № 1729 від 27.12.2001, розробляє щомісячні планові баланси поставок природного газу, підстави для відмови позивачу у включенні всіх обсягів належного йому природного газу, видобутого в результаті спільної діяльності з третьою особою-1, до щомісячного балансу надходження та розподілу газу для постачання промисловим споживачам відсутні.

Таким чином, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати право закритого акціонерного товариства «Девон»(м. Київ, вул. Московська, 24, кв. 21, код 30780664) на продаж за вільними цінами належного йому природного газу, видобутого в результаті спільної діяльності з дочірнім підприємством Національної акціонерної компанії «Надра України»«Полтавнафтогазгеологія»(м. Полтава, вул. М. Бірюзова, 7, код 01431630), будь-кому для постачання його промисловим споживачам.

Зобов’язати Національну акціонерну компанію «Нафтогаз України»(м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) включити всі обсяги належного закритому акціонерному товариству «Девон»(м. Київ, вул. Московська, 24, кв. 21, код 30780664) природного газу, видобутого в результаті спільної діяльності з дочірнім підприємством Національної акціонерної компанії «Надра України»«Полтавнафтогазгеологія»(м. Полтава, вул. М. Бірюзова, 7, код 01431630), до щомісячного балансу надходження та розподілу газу для постачання промисловим споживачам.

Стягнути з Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»(м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720 ) на користь закритого акціонерного товариства «Девон» (м. Київ, вул. Московська, 24, кв. 21, м. Київ, вул. Борисоглібська, 11, код 30780664) 85 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Суддя                                                                       С.А. Ковтун

Рішення підписано 25.06.2007