СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25.05.07                                                                                 Справа № 8/192ад.

Суддя   господарського суду Луганської області Середа А.П.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Прокурора Новопсковського району Луганської області в інтересах держави в особі Старобільської міжрайонної державної податкової інспекції (в особі Новопсковського відділення), місто Старобільськ  Луганської області

до Державного комунального підприємства Білолуцький завод по виробництву м’ясокісткового борошна, смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області,

про звернення стягнення на активи на суму  18284 грн. 44 коп.,

при секретарі судових засідань Качановській О.А.,

в присутності прокурора (заявника) –Кострицька М.В., - прокурор, - посвідчення №167 від 20.12.06 року;

в присутності представників сторін:

від позивача –Головіна Н.В. – головний державний податковий інспектор, - довіреність 1388/8/10 від 12.03.07 року;

від відповідача –Мельник О.М., - довіреність №1 від 02.04.07 року, -

встановив:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про звернення стягнення  на активи відповідача на суму 18284,44 грн. (у тому числі: основний борг –12331,10 грн. та пеня –5953,34 грн.) у зв’язку з наявністю у нього станом на 13.03.2007 року несплаченого боргу з податку з власників транспортних засобів у названій сумі за період з 01.01.2001 року по 01.03.2003 року.

Відповідно до ст. 111 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАСУ) попереднє судове засідання було призначене та фактично відбулося 11.05.07 року, за участю представників сторін.

Прокурором та представниками сторін подано  клопотання про відмову від здійснення фіксації судового процесу технічними засобами, яке не суперечить вимогам ст.41 та пункту 2-1 розділу УІІ «Прикінцеві та перехідні положення»КАСУ, а тому  його задоволено судом.

У судовому засіданні прокурор та представник позивача позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача позов не визнав, про що також зазначив у своєму відзиві на заяву (вих. №б/н від 11.05.07 року), посилаючись на те, що позивач звернувся до суду  після закінчення терміну позовної давності, встановленого статтею 15 Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (далі –ЗУ №2181-ІІІ).

Заслухавши прокурора та представників сторін, дослідивши обставини справи та додатково надані  матеріали,  суд  дійшов  наступного.

І.1.  26.06.1998 року Новопсковською районною державною адміністрацією Луганської області Державне комунальне підприємство «Білолуцький завод по виробництву м’ясокісткового борошна» (далі –Завод, - відповідач), ідентифікаційний код  00698087, зареєстроване в якості суб’єкта підприємницької діяльності –юридичної особи, про що до ЄДРПОУ внесено реєстраційний запис №0000167.

15.02.1996 року Новопсковським відділенням Старобільської МДПІ підприємство взято на облік в якості платника податків.

2. Завод на виконання вимог п. 5.1 ст. 5 Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов’язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(далі –ЗУ №2181-ІІІ) надало до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі міста Луганська (далі –ДПІ, - позивач) розрахунки сум податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, а саме:

31.01.2001 року за вх. №17 –на суму 5573,00 грн.;

28.02.2002 року за вх. №280 на суму 5469,00 грн.,

01.03.2003  року за вх. №630 на суму 5469,00 грн., -

згідно яким самостійно узгодило свої податкові зобов’язання з названого податку.

3. Факт наявності у відповідача за станом на 13.03.07 року самостійно узгодженого, але не сплаченого податкового боргу та вжиття МДПІ заходів, спрямованих на його погашення боржником,  підтверджується наступними доказами:

вищезгаданими розрахунками сум податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів,

довідкою про суму податкового боргу платника податків –Заводу -  за станом на 13.03.07 року;

першою (№1/4 від 05.04.2001 року на суму 1368,50 грн.) та другою (№2/87 від 11.12.2001 року на суму 5498,80 грн.) податковими вимогами;

витягом про реєстрацію у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за №10330207 від 06.12.06 року про те, що з 06.12.06 року всі активи платника податків перебувають у податковій заставі, термін дії якої - до 06.12.2011 року;

рішенням начальника Старобільської МДПІ №1/24 від 15.12.2001 року –про застосування заходів до погашення податкового боргу з платника податків за рахунок стягнення його активів;

рішенням Старобільської МДПІ №8 від 15.05.2001 року про списання податкового боргу у сумі 17351,37 грн. (списана сума не входить до суми позову);

службовим листуванням МДПІ та Заводу з приводу наявності податкового боргу та вжиття заходів до його погашення.

4.Як вбачається з наявних у справі доказів, платником податку до цього часу не вжито заходів до погашення податкового боргу у вигляді самостійно узгоджених зобов’язань з  податку з власників транспортних засобів та пені у сумі 18284,44 грн.

ІІ.Заслухавши  прокурора та представників сторін,  дослідивши та оцінивши матеріали справи та додатково надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі  з таких підстав.

1.Кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом (частина 1 ст. 67 Конституції України).

2.Згідно статті 4 Закону України  від 25.06.1991 року №1251-ХІІ „Про систему оподаткування” (далі –ЗУ №1251-ХІІ) платниками податків і зборів (обов’язкових платежів) є юридичні та фізичні особи, на яких згідно з законами України покладено обов’язок сплачувати податки і збори (обов’язкові платежі).

Пунктами 1,3 та 10 частини 1 ст.14 цього Закону податок на додану вартість, податок на прибуток та податок з власників транспортних засобів  віднесено до загальнодержавних податків.

2.Пунктом 2 частини 1 ст. 9 цього Закону до числа обов’язків платників податків віднесено подання до державних податкових органів… відповідно до законів декларацій, бухгалтерської звітності та інших документів і відомостей, пов’язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов’язкових платежів), а пунктом 3 тієї ж частини  ст. 9 на них покладено обов’язок по сплаті належних сум податків і зборів (обов’язкових платежів) у встановлені законом терміни.

3.Право вживати заходів до примусового стягнення податкового боргу органам державної податкової служби України надано п. 11 ст. 10 Закону України від 04.12.1990 року №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні».

Звідси є очевидною правомірність звернення МДПІ до суду з позовом, який є предметом розгляду по цій справі.

4.Як сказано у п. 1.3 ст.1 ЗУ №2181-ІІІ, -

податковий борг (недоїмка) –це податкове зобов’язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов’язання.

Матеріалами справи належним чином доведено, що спірні податкові зобов’язання платник податку узгодив самостійно, тобто у порядку, передбаченому пунктом 5.1 ст. 5 ЗУ №2181-ІІІ, а тому суд вважає безпідставними його посилання на те, що спірне податкове зобов’язання узгодила МДПІ, а тому,  на           його думку, у даному випадку підлягає застосуванню правило  підпункту 15.2.1 п. 15.2 ст. 15 ЗУ №2181-ІІІ, яким встановлено, що  у разі, коли податкове зобов’язання  було нараховане податковим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 15.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв’язку  з відмовою у самостійному погашенні податкового зобов’язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів від дня узгодження податкового зобов’язання.

Вирішуючи питання про застосування терміну давності щодо стягнення цього податкового боргу (з урахуванням того, що спірні правовідносини виникли у 2001 році та продовжують мати місце до цього часу), суд виходить з наступного:

Статтею 2 Цивільного кодексу УРСР, який був чинним на час виникнення боргу, та статтею 1 Цивільного кодексу України, який є чинним з 01.01.04 року, передбачено, що вони  не регулюють податкові відносини, - а значить підстав для визначення терміну позовної давності за їх нормами у суду немає.

Підпунктом 15.1.1 п. 15.1 ст. 15 ЗУ №2181-ІІІ встановлено, що податковий  орган  має право самостійно ВИЗНАЧИТИ суму податкових зобов’язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у випадку, коли така податкова декларація  була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Тобто у цій статті мова йде про визначення податкового зобов’язання, а не про стягнення податкового боргу, - у зв’язку з чим суд дійшов висновку, що ЗУ №2181-ІІІ НЕ ВСАНОВЛЮЄ термін  для стягнення податкового боргу у судовому порядку.

Питання про застосування терміну давності звернення до суду за захистом порушеного права чи охоронюваного законом інтересу, встановленого частиною 2 ст. 100 КАСУ,  відповідач не ставив.

Таким чином, підстав для застосування терміну давності при вирішенні цього спору у суду немає.

5.Згідно підпункту 5.3.1 п. 5.3 ст. 5  цього Закону, платник податків, який самостійно узгодив свої податкові зобов’язання, повинен сплатити їх до бюджету протягом 10-ти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 цього Закону для подання податкової декларації.

6.Підпунктом 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 цього Закону передбачено, що активи платника  податків можуть бути  примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу  виключно за рішенням суду.

Активами платника податків за змістом п.1.7 статті 1 ЗУ №2181-ІІІ є кошти, матеріальні та нематеріальні цінності, що належать юридичній або фізичній особі на праві власності або повного господарського відання.

Відповідач позовні вимоги не спростував.

Приймаючи до уваги те, що матеріалами справи підтверджено наявність у відповідача податкового боргу з податку з власників транспортних засобів та інших самохідних механізмів, а також факт його ухилення від його сплати до бюджету, - позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до повного задоволення.

Керуючись частиною 4 ст.94 КАСУ суд не стягує з відповідача судові витрати.

Судом прийнято до уваги те, що позивач згідно ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.93 року №7/93 “Про державне мито”  при зверненні до суду з позовом звільнений від сплати державного мита.

На підставі викладеного, частини 1 ст. 67 Конституції України; ст.9,14 та  Закону України від 25.06.1991 №1251-ХІІ „Про систему оподаткування”; п.1.3 та 1.7 ст.1; п.п. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3, пункту 5.1 та підпункту 5.3.1 п. 5.3  ст.5  Закону України  від 20.12.2000 року №2181-ІІІ “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, керуючись ст.ст.40, 49, 51, ч. 6 ст. 71, ст.ст. 86, 158-163 та 167 КАС України,  суд

п о с т а н о в и в :

1.Позов задовольнити у повному обсязі.

2.Стягнути з Державного комунального підприємства «Білолуцький завод по виробництву м’ясокісткового борошна», ідентифікаційний код 00698087, яке знаходиться за адресою: смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, - на користь місцевого бюджету України на р/р 0225 в УДК у Новопсковському районі Луганської області, код 24046685, банк: ГУ ДКУ у Луганській області, МФО 804013, -  податковий борг з податку з власників транспортних засобів та інших самохідних механізмів  у сумі  18284 (вісімнадцять тисяч двісті вісімдесят чотири) грн. 44 коп., у тому числі: основний платіж –12331 грн. 10 коп. та пеня –5953 грн. 34 коп., - звернувши стягнення на активи боржника.

Постанова підлягає виконанню з урахуванням вимог Закону України «Про заборону реалізації державного майна».

Відповідно до частини 4 ст. 167 КАС України  за згодою прокурора та представників сторін у судовому засіданні 25.05.2007 року оголошено тільки вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення  постанови у повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу - з  дня  складення  в  повному обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі складено та підписано 29.05.2007 року.

Суддя                                                                                                А.П.Середа