ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2007 р.
№ 2/60

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. –головуючого
Волковицької Н.О.
Рогач Л.І.

за участю представників сторін:

позивача
не з’явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином

відповідача
не з’явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином

прокурор
Савицька О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Спільного підприємства "Партнер"

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2007

у справі
№ 2/60

господарського суду
м. Києва

за позовом
Прокурора Святошинського району м. Києва в особі Київської міської ради

до
Спільного підприємства "Партнер"

про
звільнення незаконно зайнятої земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Святошинського району м. Києва в особі Київської міської ради звернувся до господарського суду міста Києва з позовом та уточненням до нього, до Спільного підприємства "Партнер" про зобов'язання останнього звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 3866,58 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Святошинська, 15-А та передати її до Київської міської ради.

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.02.2007 року позов задоволено повністю, зобов'язано Спільне підприємство "Партнер" звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 3866,58 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Святошинська, 15-А та передати її до Київської міської ради.

За апеляційною скаргою Спільного підприємства "Партнер" Київський апеляційний господарський суд постановою від 19.04.2007 року рішення господарського суду першої інстанції залишив без змін, а апеляційну скаргу підприємства без задоволення.

Спільне підприємство "Партнер" подало до Вищого господарського суду касаційну скаргу на рішення господарського суду м. Києва та на постанову Київського апеляційного господарського суду, в якому просить рішення та постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи касаційну скаргу доводами про неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права.

Скаржник наголошує на тому, що відсутність правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку не є підтвердженням того, що остання йому не надавалася або, що вона у нього вилучалася, оскільки умовами Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки надаються на підставі рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування.

Заслухавши доповідь судді –доповідача та присутнього у судовому засіданні прокурора, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України,  касаційна інстанція рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів переглядає за касаційною скаргою (поданням) та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору у даній справі є звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Задовольняючи позовні вимоги господарські суди попередніх інстанцій виходили із того, що згідно актів перевірки дотримання земельного законодавства від 18.05.2006 року № 669/26, проведеної управлінням з контролю за використанням та охороною земель в м. Києві, вул. Святошинська, 15-А Спільним підприємством "Партнер" використовується земельна ділянка без документів на право користування. Станом на 21.02.2007 року проект відведення земельної ділянки Спільному підприємству "Партнер" на розгляд до Київської міської ради не надходив, рішення про надання підприємству земельної ділянки у користування Київською міською радою не приймалося.

Касаційна інстанція не може погодитись з такими висновками, оскільки його здійснено без відповідного аналізу всіх наявних у матеріалах справи доказів, зокрема: рішенням виконкому Ленінградської райради від 31.12.1990 року №746, яким було надано дозвіл Раді громадського самоврядування ЖКК Київського екскаваторного заводу на будівництво автостоянки по вул. Святошинській, 15-А, площею 0,39 га; рішенням виконкому Ленінградської районної ради народних депутатів від 10.06.1991 року № 451 було дозволено керівництву відкритої автомобільної стоянки по вул. Святошинській, 15-А розширити її територію площею 0, 21 га; розпорядженням Ленінградської районної державної адміністрації м. Києва від 20.07.1993 року №578 автостоянку № 1, яка розміщена на земельній ділянці у м. Києві по вул. Святошинській, 15-А передано Малому підприємству "Партнер" для завершення будівництва та в експлуатацію.

Крім того, поза увагою судів як першої так і апеляційної інстанції залишились твердження відповідача стосовно вирішення питання Головним управлінням земельних ресурсів та Головним управлінням архітектури, містобудування та дизайну міського середовища м. Києва з надання земельної ділянки в користування відповідачу, чим порушено принципи рівності сторін та змагальності судового процесу, передбачені статтями 43,42 Господарського процесуального кодексу України та статтею 129 Конституції України. Змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять свою правоту, за допомогою доказів переконують суд, а суд, в свою чергу, зобов'язаний, відповідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що господарськими судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи та прийнятті судових рішень не взято до уваги та не надано належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть спору, свідчить про не з’ясування судом всіх обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Неповне з’ясування всіх обставин справи, які мають значення для справи, дає підстави для скасування ухвалених у справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об’єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від  встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 27.02.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2007 у справі № 2/60 господарського суду міста Києва скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Касаційну скаргу Спільного підприємства "Партнер" задовольнити частково.

Головуючий

Т. Дроботова

Суддя

Н. Волковицька

Л. Рогач