ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 липня 2007 р.

№ 7/172-2005

Вищий господарський суд України у складі колегії
суддів:

головуючого

Кривди Д.С.,

суддів:

Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

розглянувши касаційну скаргу

Хустської ОДПІ

на постанову

від 30.11.2005 Львівського
апеляційного господарського суду

та на рішення

від 14.09.2005

у справі

№7/172-2005

господарського суду

Закарпатської області

за позовом

Хустської ОДПІ

до

1.ТОВ “Атлант” 2.ПП ОСОБА_1

про

визнання недійсним договору
купівлі-продажу

за участю представників сторін

від позивача:

Майор В.О., дов.

від відповідача 1:

у засідання не прибули

від відповідача 2:

у засідання не прибули

ВСТАНОВИВ:

Хустська об'єднана державна
податкова інспекція звернулась до господарського суду Закарпатської області з
позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант" та
Приватного підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним укладеного між
відповідачами договору б/н від 05.11.04 на підставі ст. 207 Господарського
кодексу України.

Рішенням від 14.09.05 господарський
суд Закарпатської області (суддя Швед С.Б.) у задоволенні позову відмовив.

Постановою від 30.11.05 Львівський
апеляційний господарський суд (колегія суддів у складі: Бойко С.М. -головуючий,
Бонк Т.Б., Марко Р.І.) рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Ухвалою від 05.07.07 Вищий
господарський суд України порушив касаційне провадження за касаційною скаргою
позивача, в якій заявлено вимоги про скасування рішення і постанови у справі та
задоволення позову новим рішенням.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, Вищий господарський
суд України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи
з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
Хустська об'єднана державна податкова інспекція звернулась до господарського
суду з позовом про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору б/н
від 05.11.04 на підставі ст. 207 Господарського кодексу України.

Таке звернення позивача зумовлено
тим, що вказана норма передбачає визнання недійсним господарського зобов'язання
як такого, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства, на вимогу однієї з сторін або
відповідного органу державної влади.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 10 Закону
України "Про державну податкову службу в Україні" державні податкові
інспекції подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та
громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів,
одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках -коштів, одержаних без
установлених законом підстав.

Отже, даний спір стосується
реалізації податковим органом своїх функцій як органу державної влади, що
визначає статус цього органу в спірних правовідносинах як суб'єкта владних
повноважень. Відтак вказані правовідносини за способом виникнення та регулятивним
характером є адміністративними.

Проте господарським судам
підвідомчі справи, коли склад учасників спору відповідає ст. 1 ГПК України, а
правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер.

На спори ж за зверненням суб'єкта
владних повноважень у випадках, встановлених законом, поширюється компетенція
адміністративних судів згідно з п. 4 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного
судочинства України, який у ст. 3 визначає терміни наступним чином:

- суб'єкт владних повноважень
-орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій
на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень;

- справа адміністративної
юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення
адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін
є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи
службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, виходячи з суб'єктного складу
та характеру правовідносин, даний спір є публічно-правовим, тому після набрання
01.09.05 чинності КАС України підлягає вирішенню за правилами цього кодексу,
згідно з п. 6 Прикінцевих та перехідних положень якого до початку діяльності
окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи,
підвідомчі господарським судам відповідно до ГПК України 1991 року, вирішують у
першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські
суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

В порушення цих вимог суд першої
інстанції розглянув справу в порядку господарського судочинства і суд апеляційної
інстанції, переглядаючи рішення у справі в апеляційному порядку, не звернув
увагу на ці порушення. Розгляд справи у невірно обраній процесуальній судовій
процедурі може істотно вплинути на обсяг прав і обов'язків учасників процесу на
будь-яких його стадіях.

З огляду на таке оскаржувані
рішення та постанова у справі підлягають скасуванню, провадження у
господарській справі як помилково порушене на підставі норм ГПК України
підлягає припиненню згідно з п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, а позовну заяву з
матеріалами справи слід передати до господарського суду Закарпатської області
на розгляд за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 80, 108, 1115,
1117, 1119-11 ГПК України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу задовольнити
частково.

2. Рішення господарського суду
Закарпатської області від 14.09.05 та постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 30.11.05 у справі №7/172-2005 скасувати.

3. Провадження у господарській
справі №7/172-2005 господарського суду Закарпатської області припинити, а
позовну заяву з матеріалами справи передати до господарського суду
Закарпатської області на розгляд за правилами адміністративного судочинства.

Головуючий
Д.Кривда

Судді
Г.Жаботина

А.Уліцький