ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2007 р.
№ 1/1028-14/282

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Самусенко С.С. –головуючого,

Грека Б.М.,

Плюшка І.А.,

розглянувши  матеріали касаційної скарги

Акціонерного банку “Брокбізнесбанк” в особі Львівської філії

на постанову
Львівського апеляційного господарського суду
від 26 березня 2007 року

у справі
№ 1/1028-14/282

господарського суду
Львівської області

за позовом
Акціонерного банку “Брокбізнесбанк” в особі Львівської філії

до
1. Державної виконавчої служби Личаківського району м. Львова
2. Управління Державного казначейства у Львівській області

про
стягнення 629 122 грн. 85 коп.

за участю представників сторін

від позивача –Стріла М.Ф.
від відповідачів –не з’явилися

В С Т А Н О В И В:

Акціонерний банк “Брокбізнесбанк” в особі Львівської філії звернувся до господарського суду Львівської області із позовом до Державної виконавчої служби Личаківського району м. Львова та Управління Державного казначейства у Львівській області про стягнення збитків у розмірі 629 122 грн. 85 коп.

В обґрунтування позовної заяви АБ “Брокбізнесбанк” в особі Львівської філії, посилаючись на ст.ст. 5, 86 Закону України “Про виконавче провадження”, ст.ст. 1, 11, 18 Закону України “Про державну виконавчу службу”, ст.1166 ЦК України, зазначає про порушення державним виконавцем ДВС Личаківського району м. Львова Закону України “Про виконавче провадження” з огляду на невжиття заходів до накладення арешту на майно ПП “Анюта” та ТОВ “Іва-Галич”, що потягло за собою відчуження майна підприємств, а в результаті –неможливість стягнення з боржників заборгованості.

Рішенням господарського суду Львівської області від 23.11.2006 у справі №1/1028-14/282 у задоволенні позову відмовлено повністю, стягнуто з АБ “Брокбізнесбанк” в особі Львівської філії 6 291 грн. 23 коп. несплаченого в доход державного бюджету України держмита.

Місцевий господарський суд, посилаючись на Закон України “Про виконавче провадження”, Цивільний кодекс України та зазначаючи про невчасне звернення АБ “Брокбізнесбанк” в особі Львівської філії із заявою в порядку, передбаченому ст.14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, вказує на необґрунтованість позовних вимог, на недоведеність причинного зв’язку між діями державного виконавця та завданою АБ “Брокбізнесбанк” в особі Львівської філії шкодою.

Львівський  апеляційний  господарський  суд   постановою  від   26.03.2007  у справі  № 1/1028-14/282     (колегія суддів: головуючий –Мирутенко О.Л., судді –Гнатюк Г.М., Кравчук Н.М.)    рішення  господарського  суду  Львівської області від 23.11.2006 залишив без змін, погодившись з висновками місцевого господарського суду.

У касаційній скарзі АБ “Брокбізнесбанк” в особі Львівської філії просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.03.2007 у справі №1/1028-14/282 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на ст.56 Конституції України, ст.86 Закону України “Про виконавче провадження”, ст.1172 ЦК України, ст.35 ГПК України, підтримуючи доводи позовної заяви, зазначає про ігнорування судами доказів щодо підтвердження причинного зв’язку між незаконними діями державного виконавця Державної виконавчої служби Личаківського району м. Львова та заподіяними АБ “Брокбізнесбанк” в особі Львівської філії збитками, оскільки вироком по кримінальній справі №1-11-206 16.03. 2006 Сихівський районний суд м.Львова, залишеним без змін колегією суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області, визнано винним у скоєнні злочину по ч.2 ст.367 КК України державного виконавця відділу ДВС Личаківського району міста Львова, який вчинив службову недбалість, тобто неналежно виконав свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам юридичної особи АБ “Брокбізнесбанк”, ненадання судом належної оцінки тому факту, що сума від реалізації заставленого майна ПП “Анюта” дозволяла задовольнити вимоги АБ “Брокбізнесбанк”, що факт заподіяння банку матеріального збитку стверджується матеріалами справи господарського суду Львівської області № 1/584-26/191/204 про стягнення на користь банку 627 304,85 грн. згідно наказів, які не виконано Державною виконавчою службою із-за відсутності майна, яке продано через несвоєчасне виконання ухвали суду про забезпечення позову від 30.07.04.

Позивач вважає, що виходячи із змісту статті ст.1172 ЦК України, доводити вину виконавчої служби не потрібно, коли вироком по кримінальній справі доведена вина державного виконавця в спричиненні збитків, та звертає увагу, що рішення про стягнення коштів не було виконано із-за неналежного виконання ДВС ухвали про забезпечення позову.

Позивач в касаційній скарзі також вказує, що висновок суду, що звернення стягнення на майно ПП „Анюта” унеможливлено діями самого позивача, оскільки банк порушив ст.14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, суперечить ст.124 Конституції України та ст.115 ГПК України, де зазначено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України в порядку, визначеному Законом України „Про виконавче провадження”. Накази господарського суду про стягнення з ПП „Анюта” 629122,85 грн. передано скаржником в Державну виконавчу службу до порушення справи про банкрутство ПП „Анюта”. Сума, вилучена від реалізації неарештованого державним виконавцем майна, дозволяла задоволити вимоги заставодержателя і виконати рішення суду про стягнення коштів на користь АБ “Брокбізнесбанк”.

У відзиві на касаційну скаргу Державна виконавча служба Личаківського району м. Львова та поясненні Управління Державного казначейства у Львівській області погоджуюся з висновками місцевого та апеляційного господарських судів та просять постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.03.2007 у справі № 1/1028-14/282 залишити без змін, а касаційну скаргу АБ “Брокбізнесбанк” в особі Львівської філії –без задоволення.

Вищим  господарським  судом  України ухвалою від 11.06.2007 у справі №1/1028-14/282 порушено касаційне провадження.

Розпорядженням Голови Вищого господарського суду України від 02.07.2007 у справі № 1/1028-14/282 призначено наступну колегію суддів: Самусенко С.С.–головуючий (доповідач), Грек Б.М., Плюшко І.А.

Відповідачі у справі не скористалися процесуальним правом участі їх повноважних представників в судовому засіданні касаційної інстанції 24.07.2007, про вказану дату, час і місце проведення якого вони повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права місцевим і апеляційним господарськими судами в судовому засіданні касаційної інстанції 24.07.2007, Вищим господарським судом України оголошено перерву для підготовки повного тексту постанови за клопотанням АБ “Брокбізнесбанк”, оголошення якого призначено  на 11 год. 27.07.2007.

Колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Законом України „Про виконавче провадження” визначено порядок захисту прав стягувача, боржника та інших осіб під час провадження виконавчих дій.

Згідно статті 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що ухвалою господарського суду Львівської області від 30.07.2004 про порушення провадження в іншій справі  № 1/584-26/191 за позовом АБ “Брокбізнесбанк” в особі Львівської філії до ТОВ “ІВА-Галич” та ПП “Анюта” про стягнення коштів було вжито заходів до забезпечення позову.

05.08.2004 державним виконавцем ДВС Личаківського районного управління юстиції Душеком І.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, згідно із якою накладено арешт на грошові кошти та майно ПП “Анюта” і ТОВ “Іва-Галич”.

Однак, внаслідок того, що заходи до опису майна зазначених осіб вжито лише 09.08.2004, спірне майно було відчужено на користь АКБ “Львів”.

Відповідно до ухвали господарського суду Львівської області від 24.11.2005 у справі № 6/38-4/21 ТОВ “Іва-Галич” ліквідовано, а провадження у справі про його банкрутство припинено.

Господарські суди вказують, що відповідно до листа арбітражного керуючого № 11/10-1 звернення стягнення на майно ПП “Анюта” унеможливлено діями АБ “Брокбізнесбанк” в особі Львівської філії, оскільки останній в порушення ст.14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” не подав до господарського суду заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

При цьому, згідно досліджених господарськими судами обставин справи, вироком Сихівського районного суду м. Львова від 16.03.2006 у справі № 1-11/2006 Душека І.М. визнано винним по ч.2 ст.367 КК України за службову недбалість, виявлену у процесі виконання зазначеної ухвали господарського суду Львівської області, зокрема, порушення вимог ст.ст. 5, 25 Закону України “Про виконавче провадження”, п.п. 5.6.1, 5.6.2, 5.6.6, 5.6.9, 5.6.10 Інструкції “Про проведення виконавчих дій”. Вироком встановлено, що дії Душека І.М. спричинили тяжкі наслідки охоронюваним правам, свободам та інтересам ЛФАБ “Брокбізнесбанк”.

Ухвалою колегії суддів Судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Львівської області від 20.06.2006 вирок Сихівського районного суду м. Львова від 16.03.2006 щодо Душека І.М. залишено без змін.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 “Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження” вказано, що при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст.11 Закону України “Про державну виконавчу службу”, ст.86 Закону України “Про виконавче провадження” і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Згідно ст.86 Закону України “Про виконавче провадження” стягувач має право звернутися з позовом до тієї юридичної особи, яка зобов`язана провадити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи. Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За ст.1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов’язків.

Господарські суди попередніх інстанцій, оцінивши матеріали справи в їх сукупності, визнали недоведеним наявність прямого причинного зв’язку між діями державного виконавця та завданою АБ “Брокбізнесбанк” в особі Львівської філії шкодою.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що такий висновок є передчасним, оскільки прийняте господарським судом оскаржуване судове рішення не ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, тому вказане рішення не відповідає положенням ст.43 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.76 № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Cтаття 35 ГПК України встановлює підстави звільнення від доказування, яким є вирок суду у кримінальній справі, що набрав законної сили і є обов`язковим для господарського суду при вирішенні спору.

Судами попередніх інстанцій не досліджено належним чином вказане питання, не з`ясовано, чи є вирок Сихівського районного суду м. Львова від 16.03.2006 у справі № 1-11/2006, що набрав законної сили, обов`язковим для господарського суду при вирішенні даного спору в порядку статті 35 ГПК України.

Позивач в касаційній скарзі вказує, що накази господарського суду про стягнення з ПП „Анюта” 629122,85 грн. були передані скаржником в Державну виконавчу службу до порушення справи про банкрутство ПП „Анюта” і не виконані через відсутність майна боржника, хоча вилучена б сума від реалізації неарештованого державним виконавцем майна дозволяла задовольнити вимоги заставодержателя і виконати рішення суду про стягнення коштів на користь АБ “Брокбізнесбанк”.

Наведені позивачем доводи не перевірено судами попередніх інстанцій.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно п.3 ч.1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції скасовує рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського суду, і передає справу на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

При новому розгляді справи місцевому господарському суду слід врахувати вищенаведене, дослідити належним чином наявні у справі докази, всебічно, повно і об’єктивно розглянути в судовому процесі всі обставини справи та у відповідності до закону вирішити спір.

Враховуючи вказане, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу АБ “Брокбізнесбанк” в особі Львівської філії задовольнити частково.

Рішення господарського суду Львівської області від 23.11.2006 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.03.2007 у справі № 1/1028-14/282 скасувати.

Справу № 1/1028-14/282 передати на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя                                                             С. Самусенко

Судді:                                                                                Б. Грек

І. Плюшко