ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.07.07р.

Справа № 7/182-07

За позовом  Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

До  Приватного торгівельно-промислового підприємства "Сінгл", м. Дніпропетровськ

Про розірвання договору та виселення

Суддя Коваль Л.А.

Представники:

від позивача: провідний спеціаліст - юрисконсульт Іванченко І.С., дов. № 66 від 02.11.2006р.;

від відповідача: представник Оленченко С.В., дов. № 09 від 03.01.2007р.

СУТЬ СПОРУ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (м. Дніпропетровськ) просить:

-          розірвати договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.10.2004р. № 12/02-1184-ОД, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та Приватним торгівельно-промисловим підприємством "Сінгл" (м. Дніпропетровськ);

-          виселити Приватне торгівельно-промислове підприємство "Сінгл" з орендованого приміщення, розташованого за адресою: вул. Чернишевського, 24-а, що знаходиться на балансі Придніпровської державної академії будівництва та архітектури.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач використовує орендоване приміщення не відповідно до його призначення та умов договору: не під виставку, а під автосалон.

Відповідач позов не визнає. Відповідач заперечує обставини використання орендованого приміщення всупереч його цільовому призначенню, стверджує, що орендоване приміщення відповідно до умов договору використовується під виставку.

Розгляд справи відкладався з 13.06.2007р. на 03.07.2007р. В судовому засіданні 03.07.2007р. оголошено перерву на 10.07.2007р.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2004р. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (м. Дніпропетровськ), як орендодавець, та Приватне торгівельно-промислове підприємство "Сінгл" (м. Дніпропетровськ), як орендар, уклали договір № 12/1184-ОД оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (надалі –Договір оренди), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно –нежитлове приміщення площею 482, 5 кв.м, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевського, 24-А, на першому поверсі п’ятиповерхового будинку, що знаходиться на балансі Придніпровської державної академії будівництва та архітектури, з метою використання під виставку.

Передачу нежитлового приміщення, що є об’єктом оренди, від позивача до відповідача здійснено за актом приймання-передачі від 01.10.2004р., який підписано сторонами Договору оренди та узгоджено з балансоутримувачем.

Відповідно до п.10.1. Договору оренди строк його дії з 01.10.2004р. до  01.09.2005р. включно.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, у разі  відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну  умов  договору  оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном   після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Матеріалами справи на час вирішення спору в суді не підтверджується припинення між позивачем та відповідачем договірних відносин в зв’язку з закінченням терміну дії Договору оренди.

Згідно п. 5.1. Договору оренди орендар зобов’язався використовувати орендоване нежитлове приміщення відповідно до його призначення та умов договору.

Позивач посилається на порушення відповідачем умову Договору оренди щодо використання орендованого приміщення згідно мети його використання, визначеної Договором оренди, в зв’язку з чим просить розірвати Договір оренди та виселити відповідача з орендованого приміщення, що і є причиною спору.

Стаття 526 ЦК України встановлює вимогу щодо виконання зобов’язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов’язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Як зазначалося вище, за Договором оренди нежитлове приміщення передане з метою використання його під виставку.

Позивач не надав жодних доказів в підтвердження тих обставин, що на час звернення з позовом мало місце порушення відповідачем умов Договору оренди, а саме: використання відповідачем орендованого приміщення з іншою метою, ніж визначена Договором оренди.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона  повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Між тим, захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Не надавши докази в підтвердження використання відповідачем орендованого приміщення не за його цільовим призначенням, позивач не довів, відповідно, порушення його права, як орендодавця за Договором оренди.

Позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю обставин, якими вони мотивовані.

При вирішенні спору суд врахував також наступні обставини.

Згідно ухвали господарського суду від 13.06.2007р. позивача було зобов’язано надати суду докази в підтвердження обставин використання відповідачем орендованого приміщення не за його цільовим призначенням.

На вимогу суду позивач надав Акт перевірки виконання умов Договору оренди, який не містить дати його складення. В Акті перевірки відсутнє посилання, що перевірка проведена за участю відповідача. Відсутні інші докази залучення до перевірки відповідача. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що перевірка проводилася 04.07.2007р. та в цю ж дату складено акт, про що зазначено в протоколі судового засідання.

Однак, Акт перевірки від 04.07.2007р. не може підтверджувати правомірність заявлених вимог станом на час звернення з позовом до суду -10.05.2007р.

Прайс-листи, рекламні проспекти, надані позивачем, в яких значиться автосалон „Нагорний”, не є належними доказами в розумінні ст. 34 ГПК України для підтвердження цільового використання орендованого приміщення.

Крім того, сама назва „Автосалон „Нагорний” щодо орендованого приміщення не свідчить, що приміщення використовується не під виставку автомобілів, а з іншою метою –продаж автомобілів, запчастин до них та аксесуарів (як зазначено в Акті перевірки від 04.07.2007р.).

Слід також зазначати, що визначена умовами Договору оренди мета оренди –під виставку, не розкрита самим Договором оренди: що в розумінні сторін Договору оренди є виставкою, її характерні ознаки, чи допускається продаж товарів з виставки.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові –відмовити.

Суддя                                                                                                        Л.А.Коваль