ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09 серпня 2007 р.

№ 2-441/07

Вищий
господарський суд України у складі колегії
суддів :

головуючого

Овечкіна  В.Е.,

суддів

Першикова Є.В.,

Ходаківської І.П.,

за   участю
представників:

позивача

- Ковальова О.А.,

відповідачів

- Боровський В.А.., ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні   касаційну скаргу

ОСОБА_2

на постанову

від 12.07.2007 Дніпропетровського
апеляційного  господарського суду

у справі

№2-441/07 (2-4426/2006)

за  позовом

ПП "Одіссей"

до

1.Фонду комунального майна
Олександрійської  міської ради; 2.ОСОБА_1;
3.ОСОБА_2

про

визнання недійсними договору
купівлі-продажу  від 23.08.2002 та
договору дарування від 17.03.2006,
повернення об'єкта приватизації в комунальну власність

та за зустрічним позовом  до про

ОСОБА_2 ПП "Одіссей"
про усунення перешкод у користуванні майном

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.11.2006 (суддя Куковенкова
С.В.) з метою забезпечення позову ПП "Одіссей" накладено арешт на
належне ОСОБА_2 нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 168
кв.м. по АДРЕСА_1.

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.01.2007 (суддя Квітка О.М.)
в первісному позові відмовлено у зв'язку з
необгрунтованістю позовних вимог. Зустрічний позов задоволено - зобов'язано
ПП "Одіссей" звільнити займане приміщення загальною площею 22,2 кв.м.
по АДРЕСА_1.

Рішення мотивоване недоведеністю
порушення чинного законодавства при проведенні приватизації ОСОБА_1 приміщення
загальною площею 168 кв.м. по АДРЕСА_1, а також недоведеністю порушення прав ПП
"Одіссей", яке було лише суборендарем частини вказаного приміщення
(22,2 кв.м.) на умовах договору суборенди від 27.10.99 НОМЕР_1, що на підставі
ст.22 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" припинений
з 01.07.2004 року в зв'язку з припиненням договору оренди від 13.07.99 НОМЕР_2,
укладеного між Фондом комунального майна Олександрійської міської ради та ТОВ
"ВІТ". Позивач не надав доказів того, що він мав намір брати участь у
приватизації спірного майна.

Додатковим рішенням Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.02.2007 (суддя Квітка О.М.)
вирішено питання про судові витрати та скасовано заходи забезпечення позову у
вигляді арешту на нежитлове приміщення загальною площею 168 кв.м. по АДРЕСА_1.

Постановою  Дніпропетровського апеляційного
господарського суду  від 12.07.2007
(судді: Науменко І.М., Білецька Л.М., Голяшкін О.В.) ухвалу від 16.11.2006
залишено без змін, рішення та додаткове рішення скасовано з прийняттям нового
рішення про задоволення первісного позову в повному обсязі та про відмову в
зустрічному позові.

Постанова мотивована тими
обставинами, що договір купівлі-продажу НОМЕР_3 приміщення шляхом викупу від
23.08.2002 укладено на підставі підроблених документів, ціна продажу об'єкта,
що підлягає приватизації шляхом викупу, визначена з порушенням ч.2 ст.9, ст.12
Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств",
п.п.11,24 Методики оцінки вартості майна під час приватизації, ч.1 ст.12,
частин 1,3,6 ст.13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в Україні", Фондом комунального майна
Олександрійської міської ради продаж спірного приміщення вчинено після спливу
двохмісячного строку підготовки цього об'єкта до приватизації, встановленого
ч.2 ст.8 Закону України "Про приватизацію невеликих державних
підприємств".

ОСОБА_2 у поданій касаційній скарзі
та доповненнях до неї просить постанову та ухвалу від 16.11.2006 скасувати,
первісне рішення та додаткове рішення залишити без змін, посилаючись на
неправильне застосування апеляційної інстанції норм матеріального права
(ст.ст.203, 215, 216. ч.2 ст.795 ЦК України, ст.7 Закону України "Про
приватизацію невеликих державних підприємств", п.30 ч.1 ст.26, ст.59 Закону
України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст.22,26 Закону
України "Про оренду державного та комунального майна") та норм
процесуального права (ст.1, п.3 ст.84 ГПК України).

Колегія  суддів,
перевіривши  фактичні  обставини
справи  на  предмет правильності застосування судом
апеляційної інстанції  норм матеріального
і процесуального права та заслухавши пояснення присутніх у засіданні
представників сторін, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню,
а оскаржувані постанова та ухвала від 16.11.2006 -скасуванню з залишенням без
змін з наступних підстав.

Залишаючи без змін ухвалу про
забезпечення позову та скасовуючи рішення від 16.01.2007 і додаткове рішення
від 05.02.2007 та приймаючи нове рішення про задоволення первісного позову та
про відмову в зустрічному позові, апеляційний суд виходив з того, що:

ПП "Одіссей" не мало
можливості скористатися правом на оренду та приватизацію спірного приміщення
внаслідок того, що як оренда, так і приватизація цього майна у Фонді
комунального майна Олександрійської міської ради були здійснені на підставі
підроблених документів. В ході розслідування кримінальної справи №51-568 було
встановлено, що у Фонді комунального майна Олександрійської міської ради було
зареєстровано підроблений договір суборенди від 04.01.2001, за умовами якого в
суборенду ОСОБА_1 було передано нежитлове приміщення загальною площею 168 кв.м.
по АДРЕСА_1. При цьому на момент укладання договору ОСОБА_1 не була
зареєстрована в якості суб'єкта підприємницької діяльності, оскільки отримала
цей статус лише 11.07.2002р., а тому відповідно до ст.6 Закону України
"Про оренду державного та комунального майна" не мала права виступати
в якості суборендаря комунального майна.

Згідно з ч.2 ст.7 Закону України
"Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в
Україні" проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку приватизації
майна, що є у комунальній власності.

Відповідно до ч.3 ст.13 Закону
України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність
в Україні" рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), якщо
зазначена оцінка погоджується, затверджується або приймається органом державної
влади або органом місцевого самоврядування, є обов'язковим.

Висновок суду першої інстанції про
проведення оцінки спірного приміщення з дотриманням норм чинного законодавства
не грунтується на законі та матеріалах справи, оскільки посилання рецензента
ОСОБА_4 на оформлення ним рецензії згідно вимог п.64 Національного стандарту №1
(затверджено постановою КМ Украни від 10.09.2003 №1440) свідчать про те, що
даний звіт суперечить вимогам закону, оскільки на час складання рецензії від
31.07.2002 зазначений нормативний акт не набрав чинності.

Таким чином, договір
купівлі-продажу НОМЕР_3 приміщення шляхом викупу від 23.08.2002 укладено на
підставі підроблених документів, ціна продажу об'єкта, що підлягає приватизації
шляхом викупу, визначена з порушенням ч.2 ст.9, ст.12 Закону України "Про
приватизацію невеликих державних підприємств", п.п.11,24 Методики оцінки
вартості майна під час приватизації, ч.1 ст.12, частин 1,3,6 ст.13 Закону
України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність
в Україні", Фондом комунального майна Олександрійської міської ради продаж
спірного приміщення вчинено після спливу двохмісячного строку підготовки цього
об'єкта до приватизації, встановленого ч.2 ст.8 Закону України "Про
приватизацію невеликих державних підприємств".

Виходячи з приписів ч.2 ст.795 ЦК
України, ч.1 ст.27 Закону України "Про оренду державного та комунального
майна" припинення договору оренди від 13.07.99 НОМЕР_2 та договору
суборенди від 27.10.99 НОМЕР_1 може бути підтверджено лише актом про повернення
орендарем (суборендарем) предмета договору оренди, який підписується сторонами
договору оренди. Відповідні акти в справі відсутні, а тому суд першої інстанції
неправильно зобов'язав ПП "Одіссей" повернути приміщення площею 21,2
кв.м.

Разом з тим, суд першої інстанції
правильно задовольнив клопотання ПП "Одіссей" про забезпечення позову
у вигляді арешту належного ОСОБА_2 нежитлового приміщення, оскільки відповідач
може вжити заходів по відчуженню майна, щодо якого виник спір, що може
спричинити тривалий процес відновлення прав позивача.

Проте, колегія не погоджується з
висновками апеляційного суду з огляду  на
таке.

На спірні договірні
(приватизаційні) відносини, пов'язані з відчуженням об'єкта права комунальної
власності територіальної громади м.Олександрія, поширюється дія ч.4 ст.3, ч.7
ст.7 Закону України "Про приватизацію державного майна" та ст.ст.4,7,9,11,12
Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств",
чим спростовуються помилкові посилання суду апеляційної інстанції в
обгрунтування своїх висновків на норми ч.1 ст.12, частин 1,3,6 ст.13 Закону
України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність
в Україні", якими не регулюються приватизаційні правовідносини. Адже,
питання оскарження звіту про експертну оцінку спірного майна від 30.06.2002
(а.с.185-195, том 1), затвердженого
наказом Фонду комунального майна Олександрійської міської ради від
13.08.2002 НОМЕР_4, не є предметом даного господарського спору.

В зв'язку з цим колегія не приймає
до уваги передчасні посилання апеляційного суду на укладення оспорюваного
договору купівлі-продажу НОМЕР_3 від 23.08.2002 на підставі підроблених
документів (договір суборенди від 04.01.2001, рецензія від 31.07.2002 на звіт
про експертну оцінку спірного майна від 30.06.2002), оскільки з матеріалів
справи не вбачається, судом не встановлено та позивачем не доведено оскарження
наказу Фонду комунального майна Олександрійської міської ради від 13.08.2002
НОМЕР_4, його скасування чи визнання нечинним у встановленому порядку. За таких
обставин окремі недоліки оформлення рецензії на звіт про експертну оцінку
спірного майна жодним чином не впливають та не спростовують встановлений судом
першої інстанції факт проведення оцінки спірного приміщення з дотриманням норм
чинного законодавства про приватизацію.

Окрім того, факт підробки
документів має бути встановлений вироком суду по кримінальній справі, але аж
ніяк не постановою про порушення кримінальної справи. Тим більше, що постанову
від 17.05.2006 про порушення кримінальної справи №51-568 за фактом підробки
договору суборенди від 04.01.2001 було скасовано постановою від 16.11.2006 про
закриття кримінальної справи у зв'язку із смертю обвинуваченого (а.с.203-205,
том 1), чим спростовуються помилкові посилання суду апеляційної інстанції в
обгрунтування своїх висновків на матеріали розслідування кримінальної справи
№51-568.

Вищенаведеним повністю
спростовується висновок апеляційної інстанції про визначення ціни продажу
об'єкта з порушенням ч.2 ст.9, ст.12 Закону України "Про приватизацію
невеликих державних підприємств", п.п.11,24 Методики оцінки вартості майна
під час приватизації.

Відчуження об'єкта права
комунальної власності м. Олександрія на користь ОСОБА_1 відбулося в рамках
процесу приватизації комунального майна, а саме після включення спірного
об'єкта до переліку об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу
відповідно до рішення Олександрійської міської ради НОМЕР_5 від 12.06.2002
"Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності територіальної
громади міста, що підлягають приватизації (відчуженню) у 2002 році" та
проведення відповідних підготовчих процедур (оцінка майна тощо).

Тобто приватизацію спірного
приміщення здійснено на підставі рішення Олександрійської міської ради НОМЕР_5
від 12.06.2002, яке не оскаржено, не скасовано та не визнано нечинним у
встановленому порядку, чим спростовуються висновки апеляційного суду про проведення
приватизації на підставі підроблених документів.

Відповідно частини 4 статті 3
Закону України "Про приватизацію державного майна" №2163-ХП від
04.03.1992р. (далі - Закон №2163-ХІІ) відчуження майна, що є у комунальній
власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань
приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Згідно частини 7 ст.7 Закону
№2163-ХІІ продаж майна, що є у комунальній власності, здійснюють органи,
створювані відповідними місцевими радами. Зазначені органи діють у межах
повноважень, визначених відповідними місцевими радами, та є їм
підпорядкованими, підзвітними і підконтрольними.

У даному випадку продаж майна, що є
у комунальній власності територіальної громади міста, мають здійснювати органи,
створювані  Олександрійською міською
радою.

За правилами ст.4 Закону України
"Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)" від 06.03.1992р. №2171-ХІІ (далі - Закон №2171-ХП)
продавцями об'єктів малої приватизації, що перебувають у загальнодержавній та
комунальній власності, є відповідно: Фонд державного майна України, його
регіональні відділення та представництва; органи приватизації, створені
місцевими Радами.

Згідно норм статті 11 вказаного
Закону № 2171-XII, викуп застосовується щодо об'єктів малої приватизації: не
проданих на аукціоні, за конкурсом; включених до переліку об'єктів, що
підлягають приватизації шляхом викупу; зданих в оренду, якщо право на викуп
було передбачено договором оренди, укладеним до набрання чинності Законом України
"Про оренду державного майна".

Четверта сесія Олександрійської
міської ради двадцять четвертого скликання прийняла рішення затвердити перелік
об'єктів комунальної власності, які підлягають відчуженню (приватизації) у 2002
році згідно з додатком, у якому за пунктом 5 передбачено включення спірного
приміщення до переліку об'єктів комунальної власності, які підлягають
приватизації способом викупу.

Наведені встановлені судом першої
інстанції фактичні обставини не заперечуються позивачем та не спростовано
апеляційним судом при прийнятті оскаржуваної постанови.

Відповідно до частин 4 та 5 ст.7
Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)" покупці подають до відповідного органу приватизації заяву
про включення підприємства до одного із зазначених у цій статті переліків
об'єктів, що підлягають приватизації. Орган приватизації розглядає подану заяву
і в разі відсутності підстав для відмови у приватизації включає підприємство до
переліків, зазначених у частині першій цієї статті. Результати розгляду не
пізніш як через місяць з дня подання заяви доводяться до заявника у письмовій
формі.

Судом першої інстанції з
достовірністю встановлено, а апеляційним судом не спростовано факт відсутності
звернень ПП "Одіссей" до Фонду комунального майна Олександрійської
міської ради з відповідною заявою у встановленому порядку та обумовлену цим
відсутність порушення прав позивача (суборендаря) на приватизацію спірного
приміщення. Жодних доказів існування певних перешкод, які б позбавляли ПП "Одіссей"
можливості звернутися з відповідною заявою, останнім не надано та судами не
встановлено.

Натомість приватний підприємець
ОСОБА_1 03.10.2001 року у встановленому порядку подала заяву НОМЕР_8 про
включення об'єкта (нежитлового приміщення площею 180 кв.м. по АДРЕСА_1,
орендованого ОСОБА_1 за договором оренди від 01.08.2001 НОМЕР_6) до переліку
об'єктів, що підлягають приватизації (а.с.182, том 1), а в подальшому після
прийняття рішення Олександрійської міської ради НОМЕР_5 від 12.06.2002 також
подала заяву про приватизацію вказаного об'єкту від 18.07.2002 НОМЕР_7 способом
викупу (а.с.158, том 1).

За таких обставин суд апеляційної
інстанції помилково прийняв до уваги договір суборенди нерухомого майна від
04.01.2001, який не породжує  юридичних
наслідків до спірних правовідносин та не впливає на законність приватизації
спірного приміщення ОСОБА_1 з тих мотивів, що заяви на приватизацію цього
приміщення подано другим відповідачем в період дії договору оренди від
01.08.2001 НОМЕР_6, під час укладення якого ОСОБА_1 вже мала статус суб'єкта
підприємницької діяльності, що підтверджується відповідним свідоцтвом від
11.07.2001 (а.с.181, том 1).

Водночас додатковим підтвердженням
недоведеності порушення прав позивача (ПП "Одіссей") оспорюваним
договором купівлі-продажу НОМЕР_3 від 23.08.2002 є та обставина, що згідно з
п.2 ч.1 ст.23 Закону України "Про оренду державного та комунального
майна" в разі переходу права власності до інших осіб договір оренди
зберігає чинність для нового власника. Тобто після придбання відповідачем
спірного приміщення за договором купівлі-продажу НОМЕР_3 від 23.08.2002
зберегли чинність договір оренди від 13.07.99 НОМЕР_2, укладений між Фондом
комунального майна Олександрійської міської ради і ТОВ "ВІТ", та
договір суборенди від 27.10.99 НОМЕР_1, укладений між Фондом комунального майна
Олександрійської міської ради, ТОВ "ВІТ" та ПП "Одіссей".

Таким чином, апеляційним судом не
спростовано встановлений судом першої інстанції висновок про укладення
оспорюваного договору купівлі-продажу НОМЕР_3 у відповідності з чинним на той
час законодавством про приватизацію.

Що стосується посилання апеляційної
інстанції в обгрунтування підстав недійсності договору купівлі-продажу НОМЕР_3
від 23.08.2002 на здійснення Фондом комунального майна Олександрійської міської
ради продажу спірного приміщення після спливу двохмісячного строку підготовки
цього об'єкта до приватизації, встановленого ч.2 ст.8 Закону України "Про
приватизацію невеликих державних підприємств", то колегія вважає такі
посилання суду неприйнятними, оскільки незначне перевищення вказаного терміну
(на 11 днів) обумовлено запізнілим затвердженням  органом приватизації звіту про експертну
оцінку спірного майна від 30.06.2002 (наказ Фонду комунального майна Олександрійської
міської ради від 13.08.2002 НОМЕР_4), а тому могло бути лише підставою для
спонукання органу приватизації до укладення договору з ОСОБА_1 в разі
виникнення спору з цього приводу. Окрім того, порушення зазначеного строку  чинним законодавством не передбачено в якості
підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу комунального майна.

Разом з тим, суд при прийнятті
первісного рішення з врахуванням вимог ч.2 ст.17, ст.ст.22,26 Закону України
"Про оренду державного та комунального майна" дійшов правильного
висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного негаторного позову
та зобов'язав ПП "Одіссей" повернути приміщення площею 21,2 кв.м. з
огляду на встановлення факту припинення з 01.07.2004 року договору оренди від
13.07.99 НОМЕР_2 року за заявою орендаря від 24.06.2004 НОМЕР_9 (а.с.116, том
1) та обумовлене цим припинення з 01.07.2004 року договору суборенди від
27.10.99 НОМЕР_1.

Касаційна інстанція визнає
помилковими посилання суду в оскаржуваній постанові на положення ч.2 ст.795 ЦК
України та ч.1 ст.27 Закону України "Про оренду державного та комунального
майна" в обгрунтування висновків щодо необхідності підтвердження факту
припинення договору оренди від 13.07.99 НОМЕР_2 та договору суборенди від
27.10.99 НОМЕР_1 лише актом про повернення орендарем (суборендарем) предмета
договору оренди, який підписується сторонами договору оренди, оскільки підстави
припинення договору оренди комунального майна вичерпно врегульовані ч.2 ст.26
Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а
вказаний судом акт про повернення орендарем об'єкта оренди фіксує юридично
значимі дії сторін договору оренди вже після його припинення. Тобто відсутність
такого акту не може піддавати сумніву встановлений судом факт припинення
договору оренди по закінченні строку, на який його було укладено.

Окрім того, визнавши недійсними
оспорювані договір купівлі-продажу від 23.08.2002 та договір дарування від
17.03.2006 і зобов'язавши лише ОСОБА_2 повернути об'єкт приватизації Фонду
комунального майна Олександрійської міської ради, апеляційний господарський суд
порушив вимоги ст.216 ЦК України шляхом незастосування реституції в повному
обсязі, оскільки сплачені ОСОБА_1 грошові кошти за придбаний об'єкт залишилися
неповернутими.

Колегія також не може погодитися з
висновком апеляційного суду про правильне задоволення судом першої інстанції
клопотання ПП "Одіссей" про забезпечення позову у вигляді арешту
належного ОСОБА_2 нежитлового приміщення, оформленого ухвалою від 16.11.2006, з
огляду на наступне.

Приймаючи постанову про залишення
вказаної ухвали без змін апеляційний господарський суд виходив з того, що
відповідач може вжити заходів по відчуженню майна, щодо якого виник спір, що
може спричинити тривалий процес відновлення прав позивача.

Колегія відхиляє наведені висновки
суду апеляційної інстанції з тих мотивів, що предметом даного спору немайнового
характеру є визнання недійсними договору купівлі-продажу від 23.08.2002 та
договору дарування від 17.03.2006, а такий захід до забезпечення позову, як
накладення арешту на майно або грошові кошти відповідача, стосується випадків
пред'явлення позовів майнового характеру (стягнення коштів чи витребування
майна відповідача).

Разом з тим найістотнішим є те, що
позивачем не доведено, а судами попередніх інстанцій не встановлено наявність
обставин, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання в подальшому
рішення суду по суті спору, оскільки саме такі обставини є підставою для
застосування заходів до забезпечення позову.

Адже, відповідно до ч.2 ст.48 ЦК
УРСР та ч.1 ст.216 ЦК України у разі визнання
оспорюваних договорів недійсними сторони повертаються в первісний стан,
який існував до укладення договорів, шляхом обов'язкового повернення кожною із
сторін всього одержаного за угодами.

З огляду на те, що згідно зі ст.59
ЦК УРСР та ч.1 ст.236 ЦК України договір, який визнано судом недійсним, є
недійсним з моменту його укладення, в даному випадку не існує загрози
неможливості чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову,
оскільки будь-які результати виконання сторонами умов оспорюваних договорів не
будуть породжувати жодних юридичних наслідків для сторін договорів.

При прийнятті оскаржуваних ухвали
та постанови судами першої та апеляційної інстанцій не враховано положень
п.п.2,17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 “Про
судову практику у справах про визнання угод недійсними”, згідно яких при
задоволенні позову суд в одному рішенні постановляє про визнання угоди
недійсною і про застосування передбачених законом наслідків та визнаючи угоду
недійсною, суд, якщо інше не передбачено законом, своїм рішенням зобов'язує
кожну із сторін повернути другій стороні все одержане за угодою, а при
неможливості повернути одержане в натурі (у разі втрати, псування, значного
зносу майна, істотної його зміни та ін.) -повернути його вартість у грошах.

Зважаючи на викладене, колегія
суддів дійшла висновку про помилкове застосування судами попередніх інстанцій
норм процесуального права та обумовлену цим наявність підстав для скасування
оскаржуваної ухвали про забезпечення позову.

Наведеним також підтверджується
правомірність скасування додатковим рішенням Олександрійського міськрайонного
суду Кіровоградської області від 05.02.2007 заходу до забезпечення позову у
вигляді арешту на нежитлове приміщення загальною площею 168 кв.м. по АДРЕСА_1.

Зважаючи на те, що підставою
скасування рішення від 16.01.2007 стало неправильне застосування судом
апеляційної інстанції ст.216 ЦК України, ч.2 ст.8, ч.2 ст.9, ст.12 Закону
України "Про приватизацію невеликих державних підприємств", п.п.11,24
Методики оцінки вартості майна під час приватизації, ч.1 ст.12, частин 1,3,6
ст.13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні" та помилкове незастосування ст.ст.7,11
Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств",
які підлягають застосуванню до спірних відносин, а встановлений судом першої
інстанції факт укладення оспорюваного договору купівлі-продажу від 23.08.2002
без порушення чинного законодавства про приватизацію не спростовано апеляційним
господарським судом, то первісне рішення про відмову в позові є правомірним та
відповідає фактичним обставинам справи.

Отже, касаційна інстанція вбачає
підстави для задоволення касаційної скарги.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.1115, 1117-11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постановою  Дніпропетровського апеляційного
господарського суду  від 12.07.2007 у
справі №2-441/07 (2-4426/2006) скасувати.

Рішення від 16.01.2007 та додаткове
рішення від 05.02.2007 Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської
області у справі №2-441/07 (2-4426/2006) залишити без змін.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного
суду Кіровоградської області від 16.11.2006 про забезпечення позову у справі
№2-4426/2006 скасувати.

Відмовити в
задоволенні заяви  ПП "Одіссей"
про забезпечення позову.

Витрати ОСОБА_2 по сплаті державного
мита за подання касаційної скарги покласти на ПП "Одіссей".

Наказ доручити видати
господарському суду Кіровоградської області.

Головуючий, суддя
В.Овечкін

Судді:
Є.Першиков

І.Ходаківська