Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20»червня  2007 р.                                                                        Справа № 49/04-07

Харківський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді  І. С. Карбань,  судді  Л. М. Бабакової,  судді  І. А. Шутенко,

при секретарі –Міракові Г.А.,

за участю представників сторін:

позивача –  Череповського О.В. за довіреністю № 07/80 від 23.05.07р.,

відповідача –Карчевський Ю.М. за довіреністю № 1-64 від 18.01.07р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні  Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу  (вх. № 1849Х/2-4) Дочірнього підприємства «Газ-тепло»Національної акціонерної компанії  «Нафтогаз України», м. Київ на рішення господарського суду Харківської області від 26.04.2007р. по справі № 49/04-07

за позовом  Дочірнього підприємства «Газ-тепло»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ

до Закритого акціонерного товариства «Теплоелектроцентраль-3», м. Харків

про стягнення 1388886,38 грн., -

встановила:

ДП «Газ-тепло»НАК «Нафтогаз України»подало позов, в якому просило стягнути з ЗАТ «Теплоелектроцентраль-3»суму основної заборгованості у розмірі 1388886,38 грн., за поставлену теплову енергію за договором комісії № 12/03-72/1 від 03.10.2003 р., 13888,87 грн. державного  мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням  господарського суду Харківської області від 26.04.2007р.  по справі № 49/04-07 (суддя Кононова О.В.) в задоволені позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішення суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення   господарського суду Харківської області від 26.04.2007р.  поданій справі і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача, посилаючись на порушення норм чинного законодавства. Апелянт  в  обґрунтування своїх доводів вказував, що ст. 601 ЦК України поділяється на два пункти, перший із яких носить імперативний характер, тобто при наявності згоди обох сторін обов'язковість припинення зобов'язань заліком зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, не встановлений або визначений пред'явленням вимоги, є безспірним, а друга частина вказаної статті носить диспозитивний характер в зв'язку з тим, що зарахування зустрічних однорідних вимог може, але не повинно здійснюватися за заявою однієї із сторін. Тобто, друга частина ст. 601 ЦК України є умовною частиною, яка застосовується лише при наявності юридичного складу передбаченого першою частиною.

На підставі викладеного апелянт вказував, що зважаючи на наведене, залік можливий лише при наявності волевиявлення двох сторін.

Апелянт стверджував, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вказував на ненадання жодного доказу в підтвердження того, що позивач заперечував проти припинення взаємних зобов'язань відповідним зарахуванням та звертався до суду щодо вирішення нього спору, тобто суд вважав, що повідомлення про залік зустрічних однорідних вимог є беззаперечним фактом припинення зобов'язань, не досліджуючи повно, всесторонньо та об'єктивно можливість його вчинення (в розрізі однорідності, зустрічності вимог, а також можливості виконання зустрічних зобов'язань). Проте, така позиція суду  суперечить чинному законодавству та не відповідає дійсності, скільки подання позивачем позову до суду, вже свідчить про незгоду позивача на проведення заліку зустрічних однорідних вимог. В разі незгоди однієї із сторін, з припиненням спірного зобов'язання шляхом проведення заліку зустрічних однорідних вимог, спір розглядається в рамках заявленого позивачем предмета ти підстави позову. В свою чергу відповідач, відповідно до ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, вправі звернутися за захистом охоронюваних законом прав до господарського суду.

Апелянт зазначав, що  ЗАТ «Теплоелектроцентраль-3»зарахувало зустрічні однорідні вимоги за договором №17/04-372 від 01.10.04 р. та за договором 17/04-373 від 01.10.2004 р., по яким вже винесено рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2006 по справі 44/619 та рішення господарського суду міста Києва від 01.11.2005р. по справі №42/507. У зв’язку з чим апелянт стверджував, що порядок і умови виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі не виконання їх у добровільному порядку, визначається Законом України «Про виконавче провадження». Статтею 1 зазначеного Закону передбачено, що виконавче провадження здійснюється на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом. Отже,   після   пред'явлення   наказів   по   справам  №42/507   та   №44/619   до   примусового виконання, порядок виконання зобов'язань, які виникли по договорам переробки природного газу № 17/04-373 від 01.10.2004 року та №17/04-372 від 01.10.2004 р., регулюється відповідними і положенням процесуально законодавства та Законом України «Про виконавче провадження», який не містить приписів про можливість виконання судового рішення на стадії примусового виконання, її, шляхом заліку зустрічних однорідних вимог. Проведення такого заліку не буде вважатись підставою для закінчення виконавчого і провадження в зв'язку з його виконанням. Такої ж позиції притримується і Верховний Суд України в своїй постанові № 15/154 від 01.10.05 р.

Також апелянт зазначав, що  повідомлення про залік зустрічних однорідних вимог, яке надійшло на адресу позивача, було укладено на російській мові, підписано не відомою особою та не скріплено печаткою підприємства, в'язку із чим не може бути належним доказом, оскільки повідомлення про залік зустрічних однорідних вимог являє собою правочин на виконання договору і мас подвійний статус, як цивільно-правового, та як бухгалтерського документу, а отже до нього повинні застосовуватися вимоги ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважав оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачав, у зв’язку з чим просив рішення господарського суду Харківської області від 26.04.2007р.  по справі № 49/04-07 залишити без змін, а скаргу без задоволення. В обґрунтування своїх заперечень до апеляційної скарги відповідач скасував, що припинення зобов’язання зарахуванням зустрічних вимог –це одностороння угода, яка оформлюється заявою однієї з сторін. Якщо друга сторона не погоджується з проведенням зарахування, спір підлягає вирішенню по суті з урахуванням усіх матеріалів і обставин справи. В зв’язку з чим відповідач вважав, що оспорюється наявність або розмір заборгованості по яким проведений залік, але не сам факт проведення заліку по дійсним вимогам. Також відповідач щодо заяви позивача про наявність примусового виконання рішення органами державної виконавчої служби, то після заяви про проведення заліку однорідних вимог та відображення цієї операції в своєму бухгалтерському обліку, відповідач звернувся з заявою про закінчення виконавчого провадження і 17.04.2007р. підрозділом примусового виконання рішень  була винесена постанова про  закінчення виконавчого провадження. Відповідач вважав, що з боку ЗАТ «Теплоелектроцентраль-3» при проведенні заліку були дотримані всі вимоги передбачені діючим законодавствам.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, встановлено, що 03.10.2003 р. між ДП «Газ–тепло»НАК «Нафтогаз України»(Комітент) та ЗАТ «Теплоелектроцентраль-3»(Комісіонер)  було укладено договір комісії № 12/03-72/1. Згідно з п. 2.1. договору позивач доручав, а відповідач був зобов’язаний здійснювати діяльність по продажу обумовленої договором теплової енергії в інтересах позивача та за його рахунок. Відповідно до п. 4.7. договору, відповідач зобов’язувався забезпечувати своєчасну оплату за спожиту теплову енергію по угодам, укладеним на виконання договору. Пунктом 4.8. договору, відповідач взяв на себе поруку (делькредере) перед позивачем за виконання споживачами зобов’язань по угодах.

Позивач свої договірні зобов’язання виконав, в період з листопада 2003 р. по вересень 2004 р. здійснив відпуск теплової енергії відповідачу в розмірі 280072,116 Гкал. на загальну суму 19305494,60 грн., що підтверджується актами приймання-передачі теплової енергії за цей період, звітом комісіонера № 4 3/72/1 від 31.05.2005 р., підписаними обома сторонами та скріплений печатками підприємств, відповідно яких сума боргу комісіонера за продаж теплової енергії згідно п. 4.9. спірного  договору станом на 31.05.2005 р. складала 1388886,38 грн.

Ст. 530 ЦК України визначено, що  якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від  дня  пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 21.12.2006 р. позивач направив на адресу відповідача вимогу № 54/10-563-5477 про сплату заборгованості у розмірі 1388886,38 грн. на виконання умов договору комісії № 12/03-72/1 від 03.10.2003 р.

Відповідачем до матеріалів справи додане повідомлення № 4-1709 від 27.11.2006 р., відповідно якого відповідач вказує, що станом на 01.11.2006 р. ДП «Газ-тепло»має заборгованість перед ЗАТ «Теплоелектроцентраль-3», а саме: за послуги з переробки давального газу згідно договору № 17/04-372/406 від 01.10.2004 р. в сумі 78253,38 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 13042,23 грн.; за комісійну винагороду згідно договору комісії № 12/04-374/408 від 01.10.2004 р. в сумі 48134,99 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 8022,50 грн.; за витрати по сплаті державного мита в сумі 23360,77 грн. та за витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 108,10 грн. відповідно до рішення господарського суду м. Києва № 42/507 від 01.11.2005 р.;  за послуги з переробки давального газу згідно договору № 17/04-373/407 від 01.10.2004 р. в сумі 6545329,22грн., в т.ч. ПДВ 20% - 1090888,20грн., за витрати по сплаті державного мита в сумі 102 грн., за витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. відповідно до рішення господарського суду м. Києва № 44/619 від 16.02.2006 р. В той же час  ЗАТ «Теплоелектроцентраль-3»станом на 01.11.2006 р. мало заборгованість перед ДП «Газ-тепло»за теплову енергію згідно договору комісії № 12/03-72/1 від 03.10.2003 р. в сумі 1388886,38 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 231481,06 грн. У зв’язку з чим, відповідач повідомляв про зменшення в порядку ст. 601 ЦК України заборгованості ДП «Газ-тепло»перед ЗАТ «Теплоелектроцентраль-3»на 1388886,38 грн. та зменшення заборгованості ЗАТ «Теплоелектроцентраль-3» перед ДП «Газ-тепло» за теплову енергію згідно договору комісії № 12/03-72/1 від 03.10.2003 р. на суму 1388886,38 грн. Зазначене повідомлення  не було акцептоване позивачем.

29.05.06 відповідачем було надіслано на адресу позивача повідомлення № 4-827 про взаємозалік зустрічних однорідних вимог на суму 2160000,01грн. відповідно до ст. 601 ЦК України, яке також не була акцептована позивачем.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання    припиняється   зарахуванням    зустрічних однорідних  вимог,  строк  виконання  яких настав,  а також вимог, строк виконання  яких  не  встановлений  або  визначений  моментом пред'явлення вимоги. Зарахування  зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. З приписів цієї статті видно, що зобов'язання може, але не повинно, припинятися за заявою однієї із сторін. Крім того, за змістом зобов'язального права, та на підставі системного аналізу ст.ст. 526-532 ЦК України у взаємозв'язку зі ст. 601 ЦК України, слід зробити висновок, що такий взаємозалік за заявою однієї із сторін може здійснюватися лише у разі згоди на це іншої сторони.

Судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що рішення господарського суду м. Києва № 44/619 від 16.02.2006р. та № 42/507 від 01.11.2005р. заходяться на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень державної виконавчої служби м. Києва,  порядок їх виконання регулюється відповідними положеннями процесуального законодавства та Законом України «Про виконавче провадження», який не містить приписів про можливість виконання судового рішення на стадії примусового виконання шляхом заліку зустрічних однорідних вимог.  Здійснення заліку зустрічних однорідних вимог на підставі ст. 601 ЦК України після ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості по договору є неправомірним виходячи із того, що  залік, як спосіб захисту цивільного права у вигляді припинення зобов’язання, та звернення до суду з позовом про стягнення цієї ж суми шляхом відшкодування збитків, відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, є різними способами захисту одного і того ж цивільного права.

Обрання в якості способу захисту цивільного права про отримання оплати за надані послуги за спірним договором, шляхом звернення до суду з позовом, виключає можливість виконати ухвалене судом рішення способом «припинення зобов’язання»зарахуванням, оскільки відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов’язковими до виконання на всій території України, і виконуються лише в порядку виконання судового рішення, згідно Закону України «Про виконавче провадження». Не виключається також укладення мирової угоди у процесі виконання  судового рішення, відповідно до ст.121 ГПК України.

Виходячи з даних обставин справи,  колегія суддів на підставі ст.601 ЦК України вважає, що взаємозалік зустрічних вимог не відбувся. Втім, суд першої інстанції зробив висновок відмовивши в задоволені позовних вимог, з посиланням на те, що дана сума грошових зобов'язань  погашена заліком зустрічних вимог і не підлягає стягненню з відповідача, у зв’язку з тим, що визначені відповідачем в повідомлені грошові вимоги сторін є однорідними, зрілими та такими які можуть бути предметом зарахування відповідно до ст. 601 ЦК України.

Господарський суд Харківської області всупереч викладеним нормам визнав взаємозалік таким, що відбувся та безпідставно відмовив в задоволені позові.

З огляду на викладене та враховуючи, що матеріалами справи підтверджена заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 1388886,38 грн., що не спростовується відповідачем, тому позовні вимоги є обґрунтованими  і підлягають задоволенню.

За таки обставин, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 26.04.2007р. по справі № 49/04-07 прийнято з порушенням норм матеріального права, у зв’язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції  скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п.2 ст. 103,  п. 4  ч.1 ст. 104, ст. 105 ГПК України, -

постановила:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від  26.04.2007р. по справі № 49/04-07 скасувати  та прийняти нове.

Позов задовольнити.

Стягнути з Закритого  акціонерного товариства «Теплоелектроцентраль-3»(61036, м. Харків, вул. Енергетична, 3, ) на користь Дочірнього підприємства «Газ-тепло»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (03065, м. Київ, бульвар І. Лепсе,16, код ЄДРПОУ 32587,38  грн. за поставлену теплову  енергію, 20833,29 грн. державного мита, в тому числі за апеляційною скаргою та 118 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Зобов’язати  господарський суд Харківської області на виконання даної постанови видати відповідний наказ.

Повернути Дочірньому підприємству «Газ-тепло»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»  надмірно сплачене держмито у розмірі 55,57 грн. за платіжним дорученням № 825 від 04.05.2007р.

Видати довідку про повернення зайво сплаченого держмита.

Головуючий суддя                                                             І.С. Карбань.

Суддя                                                            Л.М. Бабакова.

Суддя                                                            І.А. Шутенко.