ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

31 липня 2007 р.

№ 2-3885/2004

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів :

головуючого

Овечкіна  В.Е.,

суддів

Чернова     Є.В., Цвігун В.Л.,

за   участю
представників:

позивача

- не з'явився,

відповідачів
третьої особи

- Лінніченко І.В., - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні   касаційну скаргу

ВАТ "Морський транспортний банк"

на рішення
та ухвалу

Малиновського районного суду
м.Одеси  від 12.07.2004 апеляційного
суду Одеської області  від 09.11.2004

у справі

№2-3885/2004

за  позовом

ОСОБА_1

до  про та за позовом третьої особи з
самостійними вимогами - до

1.ВАТ "Морський транспортний
банк"; 2.ОСОБА_2  визнання
недійсними додаткових угод до кредитних договорів  Українсько-шведського СП
"Петрекс" ВАТ "Морський транспортний банк"

про

визнання недійсними додаткових
угод до кредитних договорів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Малиновського районного
суду м.Одеси від 12.07.2004 (суддя Гранін В.Л.), залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від 09.11.2004 (судді: Ісаєва Н.В., Заведей
В.Н., Косогор А.О.), позов задоволено -на підставі ст.ст.48, 63 ЦК УРСР визнано
недійсними додаткову угоду від 03.08.98 НОМЕР_1 до кредитного договору від
19.05.97 НОМЕР_2 та  додаткову угоду від
03.08.98 НОМЕР_1 до кредитного договору від 20.06.97 НОМЕР_3 як такі, що
укладені від імені Українсько-шведського СП "Петрекс" не
уповноваженою на це особою та без доказів подальшого схвалення оспорюваних угод
третьою особою.

ВАТ "Морський транспортний
банк" у поданій касаційній скарзі просить рішення і ухвалу скасувати та
припинити провадження у справі, оскільки вважає, що судами порушено вимоги ч.1
ст.80 ЦК УРСР та ст.ст.15, 151, 24, 27, 30, 40, 202, 2021,
203, 313 ЦПК УРСР. Зокрема, скаржник вважає, що позивач (громадянин ОСОБА_1) не
є учасником спірних договірних правовідносин, дана справа підвідомча
господарським судам в зв'язку з укладенням оспорюваних додаткових угод між
двома самостійними юридичними особами, судами не надано оцінки доводам банку
щодо пропуску строку позовної давності без будь-яких поважних причин та
відсутності клопотань позивачів про відновлення пропущеного ними строку, а
також не надано оцінки доказам банку про подальше схвалення СП
"Петрекс" оспорюваних угод.

Колегія суддів, перевіривши
фактичні обставини справи на предмет правильності застосування судами
попередніх інстанцій  норм матеріального
і процесуального права та заслухавши пояснення присутніх у засіданні
представників першого відповідача та третьої особи, дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувані рішення та ухвала -
уточненню шляхом припинення провадження у справі в частині позовних вимог
ОСОБА_1 та залишенням оскаржуваних судових рішень без змін в решті позовних
вимог з наступних підстав.

Залишаючи без змін первісне рішення
про визнання недійсними  оспорюваних
додаткових угод апеляційний суд  виходив
з того, що, займаючи посаду комерційного директора Українсько-шведського СП
"Петрекс" та підписавши від імені
цього підприємства дві додаткові угоди від 03.08.98 НОМЕР_1 ОСОБА_2
вийшла за межі встановленої посадовою інструкцією компетенції, що згідно зі
ст.ст.48, 63 ЦК УРСР є підставою для визнання їх недійсними, а відповідачем не
доведено подальше схвалення оспорюваних угод третьою особою.

Рішенням Приморського районного
суду м.Одеси від 30.01.2004 у цивільній справі за участю ОСОБА_2 та Українсько-шведського
СП "Петрекс" (а.с.155-159), яке набрало законної сили, дії ОСОБА_2 по
підписанню додаткових угод від 03.08.98 НОМЕР_1 до кредитного договору від
19.05.97 НОМЕР_2 та до кредитного договору від 20.06.97 НОМЕР_3 визнано
вчиненими без повноважень на таке підписання від імені підприємства.

Колегія погоджується з висновками
суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог третьої особи з
самостійними вимогами про визнання недійсними додаткових угод до
кредитних договорів з огляду на таке.

Як правило, письмова угода
укладається шляхом складання документа, що визначає її зміст, і підписується
безпосередньо особою, від імені якої вона укладена або іншою особою, яка діє в
силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих
документах. Для укладення угод органи юридичної особи не потребують
довіреності, якщо вони діють в межах повноважень, наданих законом, іншим
правовим актом або установчими документами.

Підписання особою (органом
юридичної особи) угоди без відповідних повноважень, а також з порушенням
наданих їй повноважень може згідно зі статтею 48 Цивільного кодексу бути
підставою для визнання укладеної угоди недійсною як такої, що не відповідає
вимогам закону.

Письмова угода може бути укладена
від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або
адміністративного акта.

Угода, укладена представником
юридичної особи без належних повноважень на її укладення або з перевищенням цих
повноважень, повинна бути визнана недійсною як така, що не відповідає вимогам
закону. Оскільки сторона, з якою укладено угоду, знала або повинна була знати
про відсутність у представника другої сторони відповідних повноважень, то її
засновані на цій угоді вимоги до другої сторони (від імені якої укладено угоду)
задоволенню не підлягають. При цьому припущення про те, що сторона, з якою
укладено угоду, знала або повинна була знати про відсутність у представника
юридичної особи повноважень на укладення угоди, грунтується на її обов'язку
перевіряти такі повноваження.

Згідно зі ст.63 чинного на той
час ЦК УРСР угода, укладена від імені другої особи особою, не уповноваженою на
укладення угоди або з перевищенням повноважень, створює, змінює і припиняє
цивільні права і обов'язки для особи, яку представляють, лише в разі дальшого
схвалення угоди цією особою. Наступне схвалення угоди особою, яку
представляють, робить угоду дійсною з моменту її укладення.

Доказами такого схвалення можуть
бути відповідне письмове звернення до другої сторони угоди чи до її
представника (лист, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення дій, які
свідчать про схвалення угоди (прийняття її виконання, здійснення платежу другій
стороні і т. ін.). У такому випадку вимога про визнання угоди недійсною з
мотивів відсутності належних повноважень представника на укладення угоди
задоволенню не підлягає.

Судами попередніх інстанцій на
підставі ретельної  правової оцінки
наявних у справі доказів в їх сукупності з достовірністю встановлено, а банком
не спростовано факти підписання двох оспорюваних додаткових угод від 03.08.98
НОМЕР_1 комерційним директором Українсько-шведського СП "Петрекс"
ОСОБА_2 від імені цього підприємства з перевищенням повноважень, наданих їй посадовою
інструкцією, та без доказів подальшого схвалення оспорюваних угод третьою
особою. При цьому судом першої  інстанції
враховано юридичні факти визнання дій ОСОБА_2 по підписанню додаткових угод від
03.08.98 НОМЕР_1 до кредитного договору від 19.05.97 НОМЕР_2 та до кредитного
договору від 20.06.97 НОМЕР_3 вчиненими без повноважень на таке підписання від
імені підприємства, які встановлені рішенням Приморського районного суду
м.Одеси від 30.01.2004 у цивільній справі за участю ОСОБА_2 та Українсько-шведського
СП "Петрекс" (а.с.155-159) та в силу імперативних вимог ч.2 ст.32 ЦПК
УРСР не підлягають доведенню при вирішенні даної справи.

Водночас твердження скаржника про
подальше схвалення СП "Петрекс" оспорюваних угод є недоведеними,
оскільки доказів прийняття СП "Петрекс"  оспорюваних угод  до виконання банком не надано. Окрім того,
такі доводи спростовуються, зокрема, чинним рішенням господарського суду
Одеської області  від 25.05.2005 по
справі №17-4-25-19-31-3-23-26/01-9570, яким з мотивів пропуску строку позовної
давності відмовлено в задоволенні позову ВАТ "Морський транспортний
банк" до Українсько-шведського СП "Петрекс" про стягнення
заборгованості за кредитними договорами від 19.05.97 НОМЕР_2 та від 20.06.97
НОМЕР_3.

Що стосується посилань скаржника на
безпідставність висновків суду про наявність поважних причин для відновлення
пропущеного позивачами строку позовної давності по справі №2-3885/2004, то вони
відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.80 ЦК УРСР
якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку
позовної давності, порушене право підлягає захистові. Наведене свідчить про
допустимість визнання судом за своєю ініціативою причини пропуску строку
позовної давності поважною, а не тільки за клопотанням позивача, на чому
помилково наполягає скаржник.

Окрім того, згідно імперативних
вимог ст.1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові
рішення, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин
справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином в розрізі даного спору
касаційна інстанція не вправі встановлювати обставини початку перебігу строку
позовної давності та його закінчення, наявності чи відсутності поважних причин
пропуску цього строку як підстави для його відновлення тощо, а тому колегія не
може спростовувати висновок суду першої інстанції про наявність поважних причин
пропуску позивачем строку позовної давності.

Касаційна інстанція враховує, що
наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України при здійсненні
касаційного перегляду судових рішень у справах, пов'язаних із застосуванням
позовної давності (постанова ВСУ від 05.10.2004 у справі №6/195-03).

Разом з тим, колегія погоджується з
доводами скаржника щодо необхідності припинення провадження у справі в частині
позовних вимог ОСОБА_1, який не є стороною у додаткових угодах від 03.08.98
НОМЕР_1 та не є акціонером (учасником) СП "Петрекс", а тому не вправі
їх оспорювати. За таких обставин резолютивну частину рішення Малиновського
районного суду м.Одеси від 12.07.2004 слід уточнити вказівкою припинення
провадження у справі в цій частині позовних вимог.

Проте, касаційна інстанція не
вбачає достатніх підстав для припинення провадження у даній справі в цілому (в
тому числі  в частині позовних вимог
третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору (СП
"Петрекс") та відхиляє відповідні посилання банку на порушення судами
ст.24 ЦПК УРСР, оскільки, по-перше, згідно зі ст.107 ЦПК УРСР треті особи, які
заявляють самостійні вимоги на предмет спору користуються усіма правами і
несуть усі обов'язки позивача, по-друге, в даній справі об'єднано позовні
вимоги фізичної особи та юридичної особи, а, по-третє, відповідно до ст.26
цього Кодексу при об'єднанні кількох зв'язаних між собою вимог, з яких одні
підвідомчі суду, а інші - господарському суду, всі вимоги підлягають розглядові
у суді.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.1115,1117,ст.1119, ст.ст.11110,
11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ВАТ "Морський
транспортний банк" відхилити.

Рішення Малиновського районного
суду м.Одеси від 12.07.2004 у справі №2-3885/2004 уточнити, виклавши
резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Припинити провадження у
справі в частині позовних вимог ОСОБА_1

Позов третьої особи з самостійними
вимогами на предмет спору - СП "Петрекс" задовольнити.

Додаткову угоду від 03.08.98
НОМЕР_1 до кредитного договору від 19.05.97 НОМЕР_2 та  додаткову угоду від 03.08.98 НОМЕР_1 до
кредитного договору від 20.06.97 НОМЕР_3, укладені між Українсько-шведським СП
"Петрекс" та ВАТ "Морський транспортний банк", визнати
недійсними з моменту укладення".

Ухвалу
апеляційного суду Одеської області від 09.11.2004 у даній справі залишити без
змін.

Головуючий, суддя                     В.Овечкін

Судді:
Є.
Чернов

В. Цвігун