СУД
РІШЕННЯ

Іменем
України

23.04.2007

Справа №2-7/3730-2007

За позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1)

До відповідача - Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2(АДРЕСА_2)

Про стягнення 950,20 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача - ОСОБА_3, предст.,
дов. НОМЕР_2.

Від відповідача -  ОСОБА_2., паспорт НОМЕР_3

Суть справи: Суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Автономної Республіки Крим
з позовом до Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2про стягнення 950,20
грн.

Позовні вимоги мотивовані
невиконанням відповідачем своїх зобов'язань по повній та своєчасній оплаті
поставленого йому за договором НОМЕР_4 товару, через що заборгованість СПД
ОСОБА_2перед СПД ОСОБА_1 складає 568,40 грн. та до часу подачі позову до суду в
добровільному порядку не погашена. Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача пеню у розмірі 349,57 грн., 26,50 грн. інфляційних втрат та 3%
річних у розмірі 5,73 грн.

Відповідач проти позову заперечував
за мотивами, викладеними у відзиві на позовну заяву.

Розгляд справи відкладався  у порядку ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.

За клопотанням сторін строк
розгляду справи був продовжений у порядку ст. 69 Господарського процесуального
кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

05.03.2004 р. між Суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1 (Постачальник) та Суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_2 (Покупець) був укладений договір поставки НОМЕР_4, згідно з
розділом 1 якого Постачальник відпускає (постачає) Покупцеві, в межах дії
строку цього Договору продукцію. Асортимент, кількість кожної конкретної
поставки визначаються виходячи із замовлення Покупця та вказується в вантажних
документах.

Відповідно до п. 2.1 Договору ціна
та вартість продукції визначаються діючим у Постачальника прайс-листом та
фіксуються у вантажних документах (накладних) при відвантаженні конкретної
партії товару.

Оплата здійснюється Покупцем в
повному обсягу або частинами зі складанням звіту про продану продукцію, згідно
накладним, які є невід'ємними частинами цього Договору (п. 4.1 Договору).

Розрахунок здійснюється за цінами,
вказаними у вантажних документах (накладних) (п. 4.2 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що
на виконання умов укладеного договору позивачем був переданий у власність СПД
ОСОБА_2 товар на загальну суму 2391,80 грн., про що свідчать наявні в
матеріалах справи видаткові накладні НОМЕР_5 та НОМЕР_6. Отримання відповідачем
товару підтверджується підписом відповідача у зазначених накладних.

Відповідно до п. 7.2.2 Договору
Покупець зобов'язується за вимогою Постачальника здійснити остаточний
розрахунок та/або повернути несплачену продукцію. Продукція та/або розрахунок
повинні бути  надані протягом 3-х днів з
моменту пред'явлення письмової вимоги зі сторони Продавця.

Проте, вартість придбаного товару
була сплачена СПД ОСОБА_2 лише частково у розмірі 1538,20 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах справи прибутковими касовими ордерами.
Частина отриманого відповідачем товару була повернута СПД ОСОБА_1, про що
свідчить накладна від 11.11.2004 р. на суму 285,20 грн. Отже, заборгованість
відповідача перед СПД ОСОБА_1 складає 568,40 грн. та до часу подачі позову до
суду в добровільному порядку не погашена. Вимога щодо остаточного розрахунку за
поставний товар, яка була висловлена позивачем в претензії від 05.10.2006 р.,
отриманої СПД ОСОБА_2 згідно з поштовим повідомленням 10.10.2006 р., була
залишена відповідачем без уваги.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору
та  вимог  цього
Кодексу,  інших актів цивільного
законодавства,  а за відсутності таких
умов та вимог -  відповідно до   звичаїв
ділового  обороту  або
інших  вимог,  що
звичайно ставляться. Аналогічне положення міститься в ч. 1 ст.193
Господарського кодексу України, якою визначено, що суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання,
то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння
відмова  від  зобов'язання
або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не   встановлено договором або законом.

Відповідач  не представив суду доказів оплати ним
заборгованості у розмірі 568,40 грн., у той час як відповідно до ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, матеріалами справи
підтверджується факт невиконання відповідачем своїх обов'язків за договором
НОМЕР_4, через що вимоги СПД ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача
заборгованості у сумі 568,40 грн. підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на звернення
до СПД ОСОБА_1 з заявою про повернення отриманого товару не можуть бути
прийняті судом до уваги, оскільки відповідач, всупереч вимогам ст. 33
Господарського процесуального кодексу України, не представив суду жодних
доказів на підтвердження викладених у відзиві обставин.

Ч. 1 ст. 546 ЦК України
передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК
України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до ст. 549 ЦК
України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення
виконання.

Отже, види забезпечення виконання
зобов'язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне
виконання зобов'язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій
задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов'язань
будь-яким з видів, передбачених ст. 546 Цивільного кодексу України, також
створює зобов'язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку
учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним
правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного
виконання господарського зобов'язання. Причому, згідно з ч. 6 ст. 231 ГК
України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків
не передбачено законом або договором.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що
у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором
або законом, зокрема, сплата неустойки.

В п. 8.1.3 Договору сторони
передбачили, що за невиконання п. п. 7.2.2 Договору Покупець сплачує пеню в
розмірі 0,5% від вартості несвоєчасно поверненого товару або несвоєчасно
сплаченої суми за кожен день прострочення. Проте, оскільки ст. 3 Закону України
„Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” №543/96-ВР
від 22.11.1996 р. передбачено, що розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, сума
пені, яка заявлена позивачем до відшкодування, підлягає наступному коригуванню.

Згідно з Листом НБУ
№14-011/1373-6039 від 06.06.2006 р. з 10 червня 2006 р. розмір облікової ставки
встановлений на рівні 8,5%.

Таким чином, стягенню з відповідача
підлягає пеня у розмірі 32,56 грн. (568,40 грн. х 17% : 365 дн. х 123 дн.).

Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України
щодо встановлення обов'язку боржника по сплаті на користь кредитора 3% річних
від простроченої суми суд вважає таким, що кореспондується зі ст. 536 ЦК
України, яка встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник
зобов'язаний сплачувати проценти.

Судом встановлено, що суми
інфляційних втрат у розмірі 26,50 грн. та 3% річних у розмірі 5,73 грн., згідно
з доданим до позовної заяви розрахунку, обчислені позивачем правомірно, а тому
підлягають стягненню з Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2на користь
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1.

Державне мито та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на обидві
сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись
ст.ст. 82-84  ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2(АДРЕСА_2) на користь Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) заборгованість у розмірі
568,40 грн., пеню у сумі 32,56 грн., 26,50 грн. інфляційних втрат, 3% річних у
розмірі 5,73 грн., 67,97 грн. державного мита та 78,63 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В іншій частині позову відмовити.

4.          Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний
І.І.