ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 травня 2007 р.

№ 3/270-3614

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого

Кота О.В.,

суддів:

Владимиренко С.В.,

Самусенко С.С.

розглянув  касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю
“Госптовари”

на постанову

Львівського апеляційного господарського
суду від 29.01.2007р.

та рішення

господарського суду
Тернопільської області від 19.10.2006р.

у справі

№3/270-3614

за позовом

Фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1

до

Товариства з обмеженою
відповідальністю “Госптовари”

про

стягнення коштів у сумі
45995,39грн.,

за
участю представників:

-          позивача: ОСОБА_1.;

-          відповідача: Кметик В.С., дов. від
01.03.2007р.; Ванкевич А.В., дов. від 03.01.2007р.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2006 року Фізична особа
-підприємець ОСОБА_1. звернулась до господарського суду з позовом до ТОВ
"Госптовари" про стягнення 45995,39грн., з яких 33400грн. - борг за
надані послуги по договору на надання юридичних послуг від 01.04.2003р.,
1002грн. - 3% річних, 11593,39грн. - інфляційних згідно ст. 625 ЦК України.

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 19.10.2006 р. у справі №3/270-3614 (суддя Турецький
І.М.) позов задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю
"Госптовари" на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1. 33400грн.
- боргу, 11593,39грн. - збитків, 1002грн. - 3% річних, 460грн. - витрат по
оплаті державного мита, 118грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Рішення мотивовано тим, що
відповідачем невиконано зобов'язання в частині оплати наданих послуг,
передбачених договором на надання юридичних послуг від 01.04.2003 р.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 29.01.2007р. у справі №3/270-3614 (колегія суддів у
складі головуючого судді Кравчук Н.М., суддів Гнатюк Г.М., Мирутенко О.Л.)
рішення господарського суду Тернопільської області від 19.10.2006р. у справі
№3/270-3614 залишено без змін.

Постанова суду апеляційної
інстанції мотивована невиконанням відповідачем зобов'язань, обумовлених
договором від 01.04.2003р. на надання юридичних послуг.

Не погоджуючись з рішенням
місцевого суду та постановою суду апеляційної інстанції Товариство з обмеженою
відповідальністю “Госптовари” звернулось до Вищого господарського суду України
з касаційною скаргою та доповненням до неї, в яких, посилаючись на порушення
судами норм процесуального права, просило рішення господарського суду
Тернопільської області від 19.10.2006р. та постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 29.01.2007р. у справі №3/270-3614 скасувати, та прийняти
нове рішення про відмову Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1. в задоволенні
позову.

Відзив на касаційну скаргу
відповідача на час розгляду справи в касаційній інстанції суду наданий не був,
що в силу положень статті 1112 ГПК України не перешкоджає перегляду
судових рішень, що оскаржуються.

Розглянувши матеріали справи,
касаційну скаргу з доповненням до неї, заслухавши суддю-доповідача, позивача,
представників відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого
господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до Роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у п.п. 1, 6 постанови від 29.12.1976 №11
“Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги
процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу з
нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин,
а за їх відсутності -на підставі закону, що регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у
судовому засіданні.

Рішення місцевого господарського суду
та постанова суду апеляційної інстанції не відповідають зазначеним вимогам,
оскільки не ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в
судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що 01.04.2003 р. між позивачем та відповідачем був
укладений договір на надання юридичних послуг, предметом якого є надання
виконавцем (позивачем) замовнику (відповідачу) юридичної допомоги в обсязі та
на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до розділу 2 цього
договору виконавець бере на себе виконання наступної правової роботи: перевіряє
відповідність вимогам законодавства внутрішніх документів замовника, надає
допомогу замовнику з підготовки та правильного оформлення зазначених
документів; бере участь у підготовці та укладенні різного роду договорів, що
укладаються замовником з іншими підприємствами та громадянами; надає допомогу з
організації, контролю за виконанням цих договорів, слідкує за застосуванням
передбачених законом та договором санкцій по відношенню до контрагентів, що не
виконують договірних зобов'язань; організовує та веде претензійну роботу за
матеріалами, які готує замовник; бере участь у розгляді питань про дебіторську
заборгованість, що є на балансі товариства, та вживає спільно з іншими
підрозділами заходи щодо ліквідації цієї заборгованості; надає допомогу з
організації та здійснення контролю за дотриманням замовником встановленого
чинним законодавством порядку продажу та приймання продукції та товарів за
кількістю і якістю, проводить інструктаж працівників, що відають відправленням
та прийманням товарно - матеріальних цінностей про порядок оформлення цих
операцій та активування у випадку нестачі, некомплектності, псування товарів та
вантажів, робить висновок про законність списання матеріальних цінностей;
представляє у встановленому порядку інтереси Замовника в суді, а також в інших
органах при розгляді правових питань; узагальнює та аналізує розгляд судових та
інших справ та спільно з іншими підрозділами Замовника-результати розгляду
претензій, практику укладення та виконання договорів - надає замовнику
пропозиції з усунення виявлених недоліків; дає консультації, висновки, довідки
з правових питань, що виникають у діяльності замовника; за дорученням Замовника
бере участь у засіданні балансової комісії та розробці пропозицій за підсумками
фінансово - господарської діяльності; готує за дорученням Замовника матеріали
про розкрадання, розтрати, недостачі, випуск недоброякісної продукції та про
інші правопорушення для передачі слідчим, судовим органам, а також вживає
заходів до відшкодування збитків, завданих Замовнику; інформує Замовника про
зміни в законодавстві, організовує спільно з іншими підрозділами вивчення
керівними працівниками та спеціалістами замовника нормативних актів, що
стосуються їх діяльності, регулярно здійснює особистий прийом працівників
Замовника та консультує їх з правових питань.

Вартість послуг, наданих Виконавцем
Замовнику за даним договором становить 33400 грн. без ПДВ (п. 4.1 цього
договору).

Згідно п.4.2 цього договору
розрахунки за виконану роботу здійснюються Замовником протягом 3-х місяців з
моменту закінчення терміну дії договору за умови відсутності письмових
претензій сторін щодо надання послуг.

Договір діє з моменту його
підписання до 30 червня 2003 року.

30 червня 2003 року по договору
складений акт здавання - приймання виконаних робіт.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з неналежного виконання відповідачем зобов'язань по договору,
зокрема щодо оплати виконаних послуг.

З вказаними висновками погодився
суд апеляційної інстанції та зазначив у своїй постанові, що підтвердженням
виконання робіт є саме акт здавання-приймання виконаних робіт.

Проте вказані висновки є
передчасними з наступних підстав.

Згідно абзацу другого пункту 4
Прикінцевих положень Господарського кодексу України до господарських відносин,
що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу
України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов'язків, які
продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до
цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України,
положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або
продовжують  існувати після набрання ним
чинності.

В силу ст.161 ЦК УРСР (чинного на
момент укладення договору та дату складання акту здавання-приймання)
зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності
таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Такий же обов'язок визначений і
діючими нормами законодавства на момент звернення позивача до суду з даним
позовом.

Зокрема, відповідно до п.1 ст.193
ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до
закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються
відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК
України.

В силу ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

При вирішенні даного спору, суди
попередніх інстанцій не в повній мірі дослідили умови укладеного між сторонами
договору, належно не перевірили обставини щодо факту виконання позивачем робіт,
передбачених договором, істотного порушення відповідачем умов вказаного
договору та виклали в оскаржуваних судових рішеннях передчасні висновки про
наявність підстав для задоволення позову, які не можна вважати такими, що ґрунтуються
на матеріалах справи.

Задовольняючи заявлені позовні
вимоги та залишаючи рішення у даній справі без змін, суди першої та апеляційної
інстанцій не з'ясували, який обсяг робіт фактично виконав позивач на виконання
договору від 01.04.2003р., на підставі якого подано позов, із зазначенням
документів, складених на виконання цього договору з їх долученням до матеріалів
справи, і чи погодився з вказаним обсягом виконаних робіт по цьому договору
відповідач. При цьому, посилання суду на те, що відповідач фактично прийняв
виконаний обсяг робіт не може свідчити про його узгодження з позивачем.

За таких обставин, суди дійшли
передчасного висновку щодо виконання належним чином позивачем зобов'язань за
вказаним договором.

З врахуванням викладеного, судами
передчасно визначена сума основної заборгованості, тому суд касаційної
інстанції не погоджується з розрахунками сум збитків від інфляції та трьох
процентів річних, розрахунок яких є похідним від основної суми заборгованості.

Неповне встановлення судами
обставин, що мають значення для справи, є порушенням вимог: ст.47 ГПК
України, яка визначає, що судові рішення приймаються за результатами
обговорення усіх обставин справи; ст.38 ГПК України, яка зобов'язує суд у разі,
якщо подані сторонами докази є недостатніми, витребувати від підприємств та
організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні
для вирішення спору.

У зв'язку із вищевикладеним колегія
суддів Вищого господарського суду України вважає, що суди попередніх інстанцій,
приймаючи оскаржувані рішення та постанову, надали неповну та невірну юридичну
оцінку обставинам справи, не застосували норми матеріального права, порушили
норми процесуального права, у зв'язку з чим, враховуючи межі перегляду справи в
касаційній інстанції (ст.1117 ГПК України), оскаржувані рішення та
постанова підлягають скасуванню, а дана справа передачі на новий розгляд до
місцевого господарського суду.

Під час нового розгляду справи
господарському суду необхідно врахувати вищенаведене, повно та всебічно
з'ясувати всі суттєві обставини справи, надати належну оцінку зібраним доказам
та постановити законне й обґрунтоване рішення, оскільки рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно
перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами
матеріального права, а обґрунтованим визнається рішення, в якому повно
відображені обставини справи, що мають значення для даної справи, висновки суду
про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому
засіданні.

Керуючись ст.ст.1115,
1117, п.3 ст. 1119, ст.ст.11110-11112
ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О
В И В:

1.          Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю “Госптовари” задовольнити частково.

2.          Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 29.01.2007р. та рішення господарського суду
Тернопільської області від 19.10.2006р. у справі №3/270-3614 скасувати.

3.          Справу №3/270-3614 передати на новий
розгляд до господарського суду Тернопільської області в іншому складі суду.

Головуючий

О. Кот

Судді:

С. Владимиренко

С. Самусенко