ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.07 р.                                                                             Справа № 31/21а

Господарський суд Донецької області у складі:

судді Ушенко Л.В. при секретарі судового засідання Москалик В.В.

розглянувши позовну заяву

Корпорації „Індустріальний союз Донбасу” м. Донецьк

До СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку

Про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 15.12.06р. №/0/35821/10/15-16-23/5

В присутності представників сторін:

від позивача:  Хмельницька Н.В. - довіреність

відповідача: Кримчак М.А. – довіреність

ВСТАНОВИВ:

Корпорація „Індустріальний союз Донбасу” м. Донецьк звернулось із позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Донецьку про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 15.12.06р. №/0/35821/10/15-16-23/5.

За даним позовом було порушено адміністративне провадження відповідно до п. 6 Розділу „Прикінцеві та Перехідні положення” КАС України.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що він не згоден із зменшенням йому бюджетного відшкодування з ПДВ за грудень 2004р. - травень 2005р. у сумі 15 791 085,05 грн., з посиланням на п. 1.8 ст.1  Закону України “Про податок на додану вартість”.

Відповідач проти позову заперечує (заперечення вх.№02-41/7742 від 22.02.07р.) і посилається в обґрунтування своїх доводів на те, що сума, яка підлягає бюджетному відшкодуванню у даному періоді не є підтвердженою , так як неможливо встановити факту надмірної сплати податку до бюджету, тобто порушено вимоги п. 1.8 ст. 1 Закону України „Про податок на додану вартість”, оскільки сплата податку на додану вартість до бюджету по всьому ланцюгу до кінцевого виробника не була підтверджена зустрічними перевірками, у той час як право на бюджетне відшкодування виникає у платника податку лише при фактичній надмірній сплаті податку на додану вартість до Державного бюджету України.

Провадження у справі зупинялось за клопотанням сторін відповідно до ст.. 156 КАС України.

Судовий розгляд справи здійснено за правилами КАС України відповідно до п. 6, 7 розділу “Прикінцеві та Перехідні положення” КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, господарський суд встановив наступне.

У грудні 2005р. СДПІ здійснена невиїзна документальна перевірка Корпорації „Індустріальний союз Донбасу” м. Донецьк з питань правомірності відшкодування з бюджету сум податку на додану вартість відповідно до наданих до СДПІ декларацій з ПДВ за грудень 2004р. – травень 2005р., результати якої викладені в акті перевірки № 301/15-16-23/5/24068988 від 11.12.06р.

Згідно акту, за результатами перевірки СДПІ встановила порушення позивачем п. 1.8 ст. 1 Закону України „Про податок на додану вартість”, вважаючи, що підприємство не мало право включати до складу податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 15791085,05 грн. за період грудень 2004р., січень – травень 2005р., а саме за грудень 2004р. – 2881666,42 грн., січень 2005р. – 2835970 грн., лютий 2005р. – 1595806 грн., березень 2005р. – 2786249 гн., квітень 2005р. – 3367040,5 грн., травень 2005р. – 2324353 грн., оскільки сплата податку на додану вартість до бюджету по всьому ланцюгу до кінцевого виробника не була підтверджена зустрічними перевірками, внаслідок чого СДПІ зменшила заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ на суму 15791085,05 грн.. При цьому СДПІ посилається в акті перевірки або на неотримання відповідей на запити про проведення зустрічних перевірок контрагентів позивача, або неможливістю проведення перевірок, в зв’язку з відсутністю за юридичною адресою. Порушень в формуванні податкового кредиту та податкових зобов’язань відповідно до правил податкового обліку при перевірки не було встановлено.

За результатами перевірки позивачу було надіслане податкове повідомлення-рішення від 15.12.06р. № /0/35821/10/15-16-23/5, яким визначена сума завищення бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 15791085,05 грн.

В якості правових підстав прийняття спірного податкового повідомлення-рішення відповідач послався на п. 1.8 ст. 1 Закону України „Про податок на додану вартість”.

Суд вважає, що за даними правовими підставами спірне податкове повідомлення-рішення прийняте неправомірно і не відповідає вимогам закону.

Підставою для зменшення суми відшкодування ПДВ у розмірі  15791085,05 грн. за висновком СДПІ є непідтвердженість та неможливість встановлення факту надмірної сплати сум ПДВ до бюджету по операціям з придбання (продажем) товарів по ланцюгу постачальників за період грудень 2004р., січень – травень 2005р.

Суд також зазначає, що згідно акту перевірки № 301/15-16-23/5/24068988 від 11.12.06р., на підставі якого прийняте оспорювань податкове повідомлення-рішення, перевірка носила характер невиїзної документальної перевірки. Такий вид перевірки передбачений п. “в” п. 4.2.2 ст. 4 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” (камеральна перевірка) та п. 7.7.5 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, яка проводиться виключно на підставі документів податкової звітності без проведення будь-яких інших видів перевірок платника податків і витребування документів у платника податків.

Крім того, як убачається із даного акту перевірки правомірність заявленого до відшкодування ПДВ за грудень 2004р., січень – травень 2005р. вже перевірялась раніше ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька.

Так, правомірність заявленого до відшкодування ПДВ за грудень 2004р. перевірялась ДПІ у Ворошиловському районі (довідка від  04.02.05р. № 222/23-2-212-1-24068988),  за результатами якої порушень у формуванні податкових зобов’язань та податкового кредиту та визначення від’ємного значення ПДВ за грудень 2004р. встановлено не було.

ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька також проведена позапланова виїзна перевірка позивача з питання правомірності заявленого відшкодування з бюджету сум ПДВ по декларації за січень 2005р. (довідка №438/23-2-212-1-24068988 від 15.03.05р.), за лютий 2005р. (довідка №11/23-2-212-1-24068988 від 04.04.05р.), за березень 2005р. (акт перевірки №15/23-2-212-1-24068988 від 29.04.05р.) та квітень (довідка  №  994/23-2-212-1-24068988 від 03.06.05р.). Порушень у формуванні податкового зобов’язання та податкового кредиту встановлено не було.

ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька проведена позапланова виїзна перевірка позивача з питання правомірності відшкодування з бюджету сум ПДВ по декларації за травень 2005р., за результатами якої встановлено порушення п.п.7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”, внаслідок чого ДПІ зменшила суму податкового кредиту за травень у сумі 249 630 грн. (акт перевірки №24/23-2-212-1-24068988 від 29.07.05р.), що не є предметом спору у даній справі.

Після проведення ДПІ  перевірок були отримані відповіді на запити про проведення зустрічних перевірок контрагентів, на підставі яких СДПІ, де на даний час перебуває позивач склала акт невиїзної перевірки від 11. №301/15-16-23/5/24068988 , за результатами якої прийняла спірне податкове повідомлення-рішення.

Зустрічними перевірками було встановлено по окремим контрагентам позивача в другому-третьому ланцюгах постачання неможливість проведення зустрічних перевірок, в зв’язку з відсутністю окремих підприємств за юридичною адресою, або підприємства ліквідовані чи скасована державна реєстрація юридичної особи.

Згідно до статті 57 Конституції України кожному гарантується право знати свої права та обов’язки. Відповідно до ст.. 11 Закону України „Про систему оподаткування” платники податку несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність сплати податків і зборів (обов’язкових платежів) і додержання законів про оподаткування відповідно до законів України.

Законом України „Про податок на додану вартість” введено непрямий податок на додану вартість, запровадження якого не повинно впливати на фінансово-господарську діяльність суб’єктів господарювання.

Згідно з Законом України „Про податок на додану вартість”  яким визначено ставки та механізм справляння податку на додану вартість, обов’язок щодо визначення об’єкта оподаткування, нарахування податку та його утримання у покупця товарів або послуг, правильність обчислення та декларування податку, видачу податкових накладних покладено на платника податку – продавця товару.

Обов’язок сплатити нарахований продавцем ПДВ у складі ціни товару або послуг та отримати належним чином оформлену податкову накладну, законом покладений на платника податку – покупця. Позивач виконав свої зобов’язання відповідно до закону.

Закон України „Про податок на додану вартість” не містить у собі норми, яка б покладала відповідальність на платника податку – покупця товару (послуг) за правильність визначення платником податку – продавцем об’єктів оподаткування, правильність відображення їх у податкового обліку та сплату ним податку до бюджету, в т.ч. і його контрагентами по ланцюгу постачання до кінцевого виробника.

Із змісту пункту 1.8 ст. 1 Закону України „Про податок на додану вартість” вбачається, що „бюджетне відшкодування” – це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв’язку з надмірною його сплатою у випадках, визначених цим Законом. Нормами Закону України „Про податок на додану вартість” не передбачений обов’язок покупця товару – платника податку сплачувати нарахований йому продавцем у складі ціни товару ПДВ безпосередньо до державного бюджету, тому доводи податкового органу щодо обов’язку платника податку – покупця товару доводити надмірну сплату ПДВ саме до державного бюджету, а також про залежність права платника податку – покупця на податковий кредит та бюджетне відшкодування від перевірки всіх постачальників по всьому ланцюгу, є такими, що не відповідають встановленому законодавчо механізму справляння цього виду податку.

Факт сплати податку позивачем покупцю та контрагентом по першому ланцюгу постачання перевіркою ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька та СДПІ по роботі з великими платниками податків був підтверджений.

Таким чином, відповідно до п. 1.8 ст. 1 , пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” ( редакції, що діяла в момент складання декларацій з ПДВ, що є предметом спору) сумою, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету, у зв’язку з надмірною сплатою є саме від’ємне значення між сумою податкового зобов’язання та податкового кредиту за результатами звітного періоду. Від’ємне значення ПДВ є коштами платника податку, які він сплатив продавцям товару відповідно до вимог Закону України „Про податок на додану вартість”. Цим законом встановлені умови та гарантії повернення цих коштів у вигляді обов’язку держави на підставі декларації здійснити повернення коштів за результатами звітного періоду.

З огляду на викладене позов підлягає задоволенню, а спірне податкове повідомлення визнанню недійсним.

На підставі Закону України “Про систему оподаткування”,  Закону України  „Про податок на додану вартість”, Закону України “Про порядок погашення зобов’язань перед бюджетами та державними цільовими фондами“,  та керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59,   69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 185-186, 254 пунктами 6,7 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Корпорації „Індустріальний союз Донбасу” м. Донецьк до СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 15.12.06р. №/0/35821/10/15-16-23/5 – задовольнити.

Визнати повністю недійсним податкове повідомлення-рішення СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку від 15.12.06р. №/0/35821/10/15-16-23/5 про визначення суми завищення бюджетного відшкодування ПДВ на суму 15791085,05 грн.

Присудити Корпорації „Індустріальний союз Донбасу” м. Донецьк з Державного бюджету України судовий збір у сумі 3,40 грн.

Постанова постановлена у нарадчій кімнаті та проголошена її вступна та резолютивна частина  у судовому засіданні 10 травня 2007 року в присутності представників сторін.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня  складання постанови  у повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова виготовлена у повному обсязі 14 травня 2007 року.

Суддя