ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07 серпня 2007 р.

№ 20/391/06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

В. Овечкін  -головуючого,

Є. Чернов В. Цвігун

розглянув касаційну скаргу

фізичної особи -підприємця ОСОБА_1

на постанову

Запорізького апеляційного
господарського суду  від 23 травня 2007
року

у справі

№ 20/391/06 господарського суду
Запорізької області

за позовом

ВАТ "Укртекстиль"

до

фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1

про

стягнення 39618, 04 грн.
заборгованості

зустрічним позовом

фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1

до

ВАТ "Укртекстиль"

про

визнання недійсним договору

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 26.01.2007 (суддя Л.Гандюкова) у вимогах за первісним
позовом про стягнення заборгованості, неустойки за неналежне виконання
зобов'язання за договором оренди відмовлено, у вимогах за зустрічним позовом
про визнання недійсним договору оренди відмовлено.

Рішенням господарського суду
мотивовано наступними обставинами.

Господарський суд дійшов висновку,
що сторонами договору оренди не досягнуто згоди по всіх істотних умовах,
зокрема, щодо об'єкту оренди, порядку використання амортизаційних відрахувань,
порядку відновлення орендованого майна, тому господарського зобов'язання не
виникло; оскільки неустойка є правовим наслідком порушення зобов'язання, яке
відсутнє, а отже  такі вимоги задоволенню
не підлягають. Зважаючи на ту обставину, що недійсною може бути визнана лише
укладена угода, тоді як судом встановлено, що така угода не відбулася, тому
вимоги щодо визнання угоди недійсною задоволенню не підлягають.

Постановою Запорізького
апеляційного господарського суду від 23.05.2007 (судді: С.Антонік,
М.Мирошниченко, В.Кричмаржевський) рішення місцевого господарського суду
змінено: первісний позов задоволено частково, у задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

Апеляційна постанова мотивована наступними
обставинами.

Із змісту договору оренди
вбачається, що сторони у договорі оренди досягли згоди щодо всіх істотних умов,
необхідних для договорів даного виду, зокрема, визначили об'єкт оренди, яким є
приміщення, що знаходиться у ВАТ" Укртекстиль" на праві власності;
відповідач користувався цим приміщенням, зробивши певні його поліпшення,
сплативши орендні платежі частково; визначено строк договору, розмір орендної
плати та строки її внесення; оскільки відповідач не є платником податку на
прибуток підприємств у зв'язку з чим не використовує амортизаційні
відрахування; сторонами згідно умов п. 4 договору встановлений порядок
відновлення орендованого майна та умови повернення орендованого майна. Оскільки
відповідач за первісним позовом не виконав зобов'язання щодо своєчасної та
повної сплати орендної плати, тому вимоги щодо стягнення заборгованості
обґрунтовані.

Разом з тим, вимоги щодо неустойки
відхиляються, оскільки позивач за первісним позовом не довів вручення
відповідачу рахунків на сплату орендних платежів, що було його обов'язком, в
зв'язку з чим у відповідача відсутня вина в порушенні зобов'язання.

Щодо вимог про визнання угоди
недійсною, позивач за зустрічним позовом не довів наявності обставин, з якими
закон пов'язує визнання угоди недійсною і судом таких не встановлено.

Фізична особа -підприємець ОСОБА_1
в касаційні скарзі просить апеляційну постанову скасувати з підстав порушення
апеляційною інстанцією норм матеріального права, рішення місцевого
господарського суду вважає законним і просить залишити його в силі.

Скаржник вважає, що апеляційною
інстанцією не враховано, що ним було проведено ремонт приміщення, кошти за який
повинні бути враховані як часткове погашення заборгованості з орендних
платежів; оскільки орендодавець не виставляв рахунків на сплату орендної плати
у орендаря не наступив обов'язок їх сплати; місцевий господарський суд
правильно встановив, що договір оренди не укладений, апеляційна інстанція цих
висновків не спростувала і порушила ст.ст. 180, 181 ГК України, ст. 638 ЦК України.

Сторони, належним чином повідомлені
про час та місце розгляду касаційної скарги, не скористалися процесуальним
правом на участь у судовому засіданні касаційної інстанції.

Вищий господарський суд України у
відкритому судовому засіданні дослідив доводи касаційної скарги, матеріали
справи та приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Підставою виникнення цивільних прав
та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а
також дії осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки; зокрема, такими підставами є договори та інші
правочини (частини 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

Договір є укладеним, коли сторони в
належній формі досягли згоди з істотних умов договору; такими істотними умовами
згідно частини першої ст. 638 ЦК України, є умови про предмет договору, умови,
що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а
також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

За приписами ст. 284 ГК України
істотними умовами договору оренди є:
об'єкт оренди (склад і  вартість
майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди;
орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних
відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або
викупу.

Як вбачається із змісту договору
оренди та встановлено апеляційною інстанцією при укладенні договору сторонами
було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, а саме щодо об'єкту оренди
(п.1.1 договору),строку дії договору (п. 7.1), розміру орендної плати та строки
її сплати (п.3), умови повернення орендованого майна (п.4.11).

Фактам виконання сторонами договору
оренди в частині надання об'єкту оренди, узгодження розміру орендної плати
апеляційним господарським судом була дана правильна оцінка, як підтвердженню
досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору оренди в процесі
виконання останнього.

Оскільки факт дії договору оренди
підтверджується матеріалами справи, висновок апеляційної інстанції про
стягнення з відповідача за первісним позовом основного боргу обгрунтованим та
відповідаючим матеріалам справи.

Згідно ст. 614 ЦК України особа,
яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу
або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Господарським судом апеляційної
інстанції встановлено, що невиконання відповідачем за первісним позовом своїх
зобов'язань за договором сталось з незалежних від нього причин та не з його
вини, у зв'язку з чим відсутні підстави для стягнення неустойки у вигляді
штрафу та пені.

Касаційна інстанція погоджується з
таким висновком та враховує те, що позивач за первісним позовом також порушив
умови договору та не виставив рахунок до оплати у строки, передбачені п.3.2
договору, що перешкоджало відповідачу за первісним позовом своєчасно виконати
свої зобов'язання.

Поряд з цим касаційна інстанція
враховує, що відповідач фактично користувався приміщенням, частково сплачував
орендну плату. Що стосується прострочки надходження орендної плати, то
зазначені обставини пов'язані із недостатньою домовленістю щодо механізму
здійснення розрахунків, деталізації прав та обов'язків сторін договору оренди в
частині неповідомлення орендарем своєї юридичної адреси, відсутністю умови щодо
способу та порядку такого повідомлення.

Щодо зустрічного позову про
визнання недійсним договору апеляційна інстанція, прийшовши до висновку, про
відсутність обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною,
правильно відмовила у задоволенні позову.

Скаржником ці висновки не
спростовано, обставин, які б доводили невідповідність умов спірного договору
нормам закону не доведено.

Касаційна інстанція, враховуючи
вимоги ст. 111-7 ГПК України, зазначає, що перегляд у касаційному порядку
судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених
фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми
інстанціями норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Твердження скаржника про
неврахування проведеного ним ремонту приміщення стосуються встановлення інших
обставин справи, які не мають значення для предмету доказування даного спору та
на правильність висновків суду не впливають.

Щодо тверджень скаржника про
відсутність істотних умов договору касаційна інстанція вважає, що зазначене є
встановленням факту та елементом оцінки фактичних обставин справи, стосуються
оцінки доказів,  на підставі яких судова
інстанція дійшла висновку про встановлення тих чи інших обставин справи, і їх
перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Враховуючи відсутність повноважень
у господарського суду касаційної інстанції переоцінювати докази та обставини
справи, касаційна інстанція не вбачає в даному випадку порушень, допущених
апеляційним господарським судом при прийнятті оскаржуваної постанови, так як
всі обставини справи є встановленими, та норми матеріального права були вірно
застосовані.

Виходячи з викладеного,
керуючись  ст.ст. 1115, 1117,
1118, 1119, 11111  ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Запорізького апеляційного
господарського суду від 23.05.2007 у справі № 20/391/06 господарського суду
Запорізької області залишити без змін, а касаційну скаргу -без задоволення.

Головуючий
В. Овечкін

судді                                                                                                         Є.
Чернов

В. Цвігун