ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"15" травня 2007 р.                         м. Київ                             Справа № 505/3а-06

17 год. 40 хв.

за позовом    Відкритого акціонерного товариства „Миронівський хлібопродукт”,

м. Миронівка

до                    Державної інспекції з контролю за цінами в Київській області, м. Київ

про                  визнання недійсним Рішення від 31 жовтня 2006 року № 302

Головуючий суддя  Коротун О.М.

Секретар судового засідання  Малій Л. В.

Представники:

позивача       Ануфрієнко О.В. –представник за довіреністю від 30.06.2006р.;

відповідача   Данюк В.В. –представник за довіреністю № 1-828 від 04.05.2007р.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 15.05.2007 об 17 год. 40 хв. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладалося на 18.05.2007 на 16 год. 40 хв., про що повідомлено в судовому засіданні після проголошення вступної та резолютивної частини постанови з урахуванням вимог ч. 4 ст.  167 КАС України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Відкрите акціонерне товариство „Миронівський хлібопродукт” (далі –позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою № 406юр від 10.11.2006 року про визнання недійсним рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Київській області від 31.10.2006р. про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін № 302 (далі –спірне рішення) Також, позивач просив судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду від 25.12.2006 року було відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду на 12.01.2007 року.

Протокольною ухвалою від 12.01.2007 року в судовому засіданні оголошувалася перерва до 13.02.2007 року.

Судове засідання 13.02.2007 року не відбулося через хворобу судді Коротун О.М.

Повістками від 03.03.20007р. розгляд справи було призначено на 14.03.2007 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.03.2007р. було продовжено строк розгляду справи.

В зв’язку з неявкою відповідача 14.03.2007р. розгляд справи було відкладено на 27.03.2007р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.03.2007р. було зобов’язано Національну комісію по регулюванню електроенергетики України у місячний термін надати суду інформацію щодо граничної ціни на природній газ для ліцензіатів, які здійснюють господарську діяльність з постачання природного газу за нерегульованим тарифом при розрахунках з промисловими споживачами в період з 20.06.2006р. по 01.07.2006р. та копію листа НКРЕ України від 13.03.2006р. за № 200/4-7/303. Скерувати та отримати відповідь судом доручалось представнику Державної інспекції з контролю за цінами в Київській області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.03.2007р. було зупинено провадження у справі № 505/3а-06 за позовом Відкритого акціонерного товариства „Миронівський хлібопродукт” до Державної інспекції з контролю за цінами в Київській області про визнання недійсним Рішення від 31 жовтня 2006 року № 302 до надання Національною комісією по регулюванню електроенергетики України інформації щодо граничної ціни на природній газ для ліцензіатів, які здійснюють господарську діяльність з постачання природного газу за нерегульованим тарифом при розрахунках з промисловими споживачами в період з 20.06.2006р. по 01.07.2006р. та копії листа НКРЕ України від 13.03.2006р. за № 200/4-7/303.

Через загальний відділ господарського суду Київської області від відповідача надійшов лист № 1-776 від 26.04.2007р. з відповіддю № 2713/14/17-07 від 23.04.2007р. Національної комісії регулювання електроенергетики України, в якому Національна комісія регулювання електроенергетики України повідомила що в період з 20.06.2006р. по 01.07.2006р. рівень ціни на природній газ становить 548 грн. за 1 000 м3 без урахування тарифів на постачання та транспортування і ПДВ.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.05.2007р. було поновлено провадження у справі № 505/3а-06 та призначено судове засідання на 15.05.2007р.

В судовому засіданні 15.05.2007р. позивач позов підтримав, вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з підстав, викладених в позовній заяві.

Позов обґрунтовано тим, що рішення є незаконним, ухвалено з грубим порушенням чинного законодавства, оскільки позивач має ліцензію на постачання природного газу за нерегульованим тарифом, тому має право на постачання газу за ринковими цінами.

В запереченнях на позов відповідач наголосив на тому, що об’єктом обчислення збору є вартість природного газу в обсязі, відпущеному кожній категорії споживачів у звітному періоді, яка визначається на підставі актів приймання-передачі газу, підписаних платником та відповідним споживачем з урахуванням відповідного тарифу.

В судовому засіданні 15.05.2007р. позивач подав клопотання № 47 від 15.05.2007р., в якому просив отримати уточнення до відповіді Національної комісії регулювання електроенергетики України стосовно застосування граничного рівня ціни на природний газ, що постачається за нерегульованим тарифом та зупинити провадження у справі. Дане клопотання судом відхилено, з огляду на те, що судом здійснювався вже саме такий запит, відповідь на який надана та з врахуванням того, що строк розгляд справи сплинув.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд –

ВСТАНОВИВ:

Позивач є юридичною особою, зареєстрований Миронівською районною державною адміністрацією Київської області 27.03.2006 року.

Відкрите акціонерне товариство „Миронівський хлібопродукт” 28.04.2006р. отримав ліцензію на постачання природного газу за нерегульованим тарифом. Строк дії ліцензії з 01.05.2006 року по 30.04.2001 року.

Рішенням Державної інспекції з контролю за цінами в Київській області від 31.10.2006 року за № 302 „Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін”, підписаним начальником відповідача Лизуном Г.І., було вирішено вилучено у позивача в доход державного бюджету необґрунтовано одержану суму виручки у розмірі 72 043,68 грн. та штраф в сумі 144 087,36 грн. Як вказано в рішенні, воно ухвалене на підставі ст. 14 Закону України „Про ціни і ціноутворення”.

Ухваленню рішення передувало складання 14.09.2006 року акту № 344, згідно з яким була проведена перевірка додержання відповідачем порядку формування, встановлення та застосування цін і тарифів.

Актом № 344 від 14.09.2006 року встановлений факт перевищення позивачем гранично встановленого НКРЕ рівня ціни для промислової групи споживачів за період з 20.02.2006 року по 01.07.2006 року, а саме від 550 грн. до 555 грн. за 1 000 м3 замість 548 грн. за 1 000 м3, чим порушено вимоги п. 1 Постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України „Про затвердження граничного рівня ціни на природній газ, який поставляється для промислових споживачів”.

Спір по справі виник з підстав того, що позивач вважає спірне рішення незаконним та таким, що підлягає визнанню недійсним, а відповідач проти цього заперечує.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об’єктивному дослідженні в судовому засіданні з врахування всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв’язок, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2000р. № 1819, держцінінспекція має право проводи в органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності перевірки бухгалтерських документів, книг, звітів, калькуляцій та інших документів, пов‘язаних з формуванням, встановленням і застосуванням цін і тарифів.

Спірне рішення ухвалене відповідачем на підставі п. 1 Постанови „Про затвердження граничного рівня ціни на природній газ, який поставляється для промислових споживачів”, ст. 14 Закону України „Про ціни і ціноутворення” та установлених в акті фактах, які покладені в мотивувальну частину спірного рішення.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України до компетенції адміністративних судів, зокрема, віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

В силу ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб’єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

На підставі ч. 3 цієї ж статті суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб’єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Постановою Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 року „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя” також вказано, що Конституція має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії. Це зобов’язує суди при розгляді конкретних справ керуватися насамперед нормами Конституції України.

Як вже наголошувалося в рішенні, відповідачем в спірному рішенні встановлено факт вчинення позивачем правопорушення в частині недодержання державної дисципліни цін при реалізації останнім природного газу в межах ціни встановленої у Постанові Національної комісії регулювання електроенергетики України від 16.02.2006р. № 176 „Про затвердження граничного рівня ціни на природний газ, який поставляється для промислових споживачі”.

Судом приймаються пояснення відповідача, що в актах приймання-передачі газу та в договорах, наданих позивачем (копії яких оглянуто та залучено судом до матеріалів справи в судовому засіданні 15.05.2007р.) вказана ціна (вартість) природного газу, на яку і нараховується цільова надбавка. Отже, як зазначає відповідач, позивач застосовував лише ціну природного газу та не застосовував тарифу на природній газ, в зв’язку з чим відповідач просить відмовити в позові.

Позивач в судовому засіданні 15.05.2007р. підтвердив, що ціна на газ в перевіряє мий період була вища за 548 грн. за м3, про що зазначено в протоколі судового засідання від 15.05.2007р.

Статтею 7 Закону України „Про ціни і ціноутворення” передбачено, що вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів.

Кабінет Міністрів України Постановою „Про забезпечення споживачів природним газом” за № 1729 від 27.12.2001р. визначив повноваження Національної комісії регулювання електроенергетики України щодо встановлення цін на газ природний, що поставляється для всіх категорій споживачів не вище встановленого Кабінетом Міністрів України граничного рівня.

Національна комісія регулювання електроенергетики України, як державний орган, який забезпечує проведення цінової і тарифної політики в електроенергетиці та нафтогазовому комплексі, відповідно до делегованих повноважень, встановлює ціни на газ природний для всіх категорій споживачів: населення, бюджетних установ, підприємств комунальної електроенергетики та промислових підприємств.

Відповідно до п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України „Про забезпечення споживачів природним газом” за № 1729 від 27.12.2001р. (яка діяла в період з 20.02.2006р. по 01.07.2006р.) національна комісія регулювання електроенергетики встановлює за погодженням з Міністерством економіки ціни на природний газ, що поставляється для всіх категорій споживачів, не вище встановленого Кабінетом Міністрів України граничного рівня.

З урахуванням граничного рівня ціни на природний газ, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 09.02.2006р. за № 128 „Про затвердження на період до 2010 року граничного рівня ціни на природний газ” (яка діяла в період з 20.02.2006р. по 01.07.2006р.) Національна комісія регулювання електроенергетики України прийняла Постанову від 16.02.20006р. № 176 „Про затвердження граничного рівня ціни на природний газ, який поставляється для промислових споживачів” (яка діяла в період з 20.02.2006р. по 01.07.2006р.), якою затверджено граничний рівень ціни на природний газ, який поставляється для промислових споживачів, у розмірі 548 грн. за 1 000 м3 без урахування податку на додану вартість і тарифів на транспортування та постачання природного газу.

Щодо посилання позивача на Постанову Кабінету Міністрів України від 09.02.2006р. за № 128 „Про затвердження на період до 2010 року граничного рівня ціни на природний газ”, якою встановлено граничну ціну на природний газ для всіх категорій споживачів на рівні, що не перевищує 110 доларів США за 1 000 м3 у гривневому еквіваленті, без урахування тарифів на транспортування та постачання і податку на додану вартість, судом не приймається, оскільки дана норма має загальний характер, а прийнята Постанова Національною комісією регулювання електроенергетики України від 16.02.20006р. № 176 „Про затвердження граничного рівня ціни на природний газ, який поставляється для промислових споживачів” була погоджена в установленому законом порядку, а отже була чинною в період з 20.02.2006р. по 01.07.2006р.

Оскільки, позивач в період з 20.02.2006р. по 01.07.2006р. реалізовував природний газ промисловим споживачам за цінами від 550 грн. до 555 грн. за 1 000 м3 замість 548 грн. за 1 000 м3 граничного рівня цін на природний газ, що також підтверджено позивачем у судовому засіданні 15.05.2007р., чим порушено вимоги Постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України „Про затвердження граничного рівня ціни на природній газ, який поставляється для промислових споживачів” від 16.02.20006р. № 176 (яка діяла в період з 20.02.2006р. по 01.07.2006р.), суд дійшов висновку про правомірність винесення відповідачем спірного рішення, що також підтверджено Національною комісією регулювання електроенергетики України у відповіді № 2713/14/17-07 від 23.04.2007р. на запит суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За результатом розгляду справи судом перевірено та встановлено, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

За таких обставин, вимоги позивача задоволенню не підлягають повністю. Судові витрати в зв’язку з відмовою в позові покладаються на позивача по справі.

Позивачем сплачено більшу суму судового збору, ніж це передбачено п. 2 ч. 3 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, але відповідного клопотання від позивача про повернення надлишково сплаченого судового збору на час розгляду справи не надходило. Лише в разі звернення позивача з клопотанням про повернення надлишково сплаченого судового збору, суд на підставі Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито” видає таку довідку.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 17, 158, 161, 162, 163 та п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд Київської області, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Дана постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

18.05.2007р.

Суддя