ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2007 р.
№ 20/324д/06

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів:

Головуючого
суддів:
Кочерової Н.О.
Гончарука П.А.
Черкащенка М.М.

розглянув касаційну скаргу
відкритого акціонерного товариства "Запорізький комбінат будматеріалів"

на постанову
від 13.03.2007
Запорізького апеляційного господарського суду

у справі
№ 20/324д/06
господарського суду Запорізької області

за позовом
відкритого акціонерного товариства "Запорізький комбінат будматеріалів"

до
треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача
відкритого акціонерного товариства "Запоряжжяобленерго"
відкритого акціонерного товариства "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат"
відкрите акціонерне товариство "Запоріжбуддеталь"

про
визнання частково недійсним договору про постачання електричної енергії та стягнення суми

за участю представників сторін:

від позивача        не з’явилися

від відповідача   Піх А.Б. дов. № 180 від 29.09.2006

від третіх осіб     не з’явилися

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2006 року відкрите акціонерне товариство "Запорізький комбінат будматеріалів" звернулось до господарського суду з позовом до відкритого акціонерного товариства "Запоряжжяобленерго" про визнання частково недійсним договору про постачання електричної енергії № 426 від 01.12.2005 в пункті 8 додатку № 4 до договору як такого, що суперечить діючому законодавству та стягнення з відповідача надлишково оплачену за спожиту в травні місці 2006 року електричну енергію суми в розмірі 51 424,92 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, у зв'язку з неподанням позивачем (споживачем) у квітні та травні місяці 2006 року актів про спожиту електроенергію, відповідачем було складено акт № 349 від 13.06.2006р. про перевищення договірних величин обсягу споживання електричної енергії в травні 2006, відповідно до якого кількість спожитої електроенергії за травень 2006р. становить 260400 кВт/год, замість договірної величини споживання 180 000 кВт.год., а 20.06.2006 ВАТ "Запоріжжяобленерго" було складено акт, в якому зазначено, що ВАТ "Запорізький комбінат будматеріалів", в порушення умов договору, не надав акти про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію та акти прийому-передачі електричної енергії в зазначений термін, тому, згідно з договором про постачання електричної енергії № 426 ВАТ "ЗКМБ" було виставлено обсяг спожитої електричної енергії за середньодобовим обсягом споживання за попередній розрахунковий період та за величиною дозволеної потужності струмоприймачів та кількістю годин їх використання без подальшого перерахунку, відповідно до приписів пункту 6.39 ПКЕЕ та пред'явлено до сплати 87775,63 грн.

Вказану суму позивачем було сплачено у повному обсязі, але в подальшому позивач не погодився зі зробленим відповідачем розрахунком обсягу спожитої у травні 2006 року електроенергії, оскільки фактично ним було спожито у зазначений період 107840 кВт/год на суму 36350,71 грн., що вбачається з показників, наданих відповідачу ВАТ "Запорізький виробничій алюмінієвий комбінат" (з Акту про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію).

За таких обставин, ВАТ «Запорізький комбінат будматеріалів»з визначеним постачальником (відповідачем) обсягом спожитої ним у травні 2006 року електричної енергії не погоджується і вважає, що у відповідача не було підстав застосовувати пункт 6.39 ПКЕЕ при здійсненні розрахунку обсягу спожитої електричної енергії, оскільки, неподання або несвоєчасне подання позивачем відомостей про спожиту електроенергію не є обставиною, що унеможливлює одержання відповідачем даних про спожиту електроенергію іншим шляхом, в тому числі зняття представником обленерго даних на приладах обліку електричної енергії, що знаходяться у ВАТ «Запорізький виробничій алюмінієвий комбінат»або на підставі наданих ним даних.

Вважає, що він повинен був сплатити за фактично спожиту ним у травні 2006 року електричну енергію (за 107840 кВт/год) 36350,71 грн., отже, надлишково сплачена ним сума складає 51424,92 грн., що становить різницю між  87775,63 грн. та 36350,71грн.

Крім того, позивач посилався, що узгоджений сторонами в договорі п.8 додатку № 4 до договору не відповідає умовам типового договору, ст. 179 ГК України, пункту 6.39 ПКЕЕ , та має бути визнаний недійсним.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 20.12.2006 (суддя Гандюкова Л.П.) у задоволені позову відмовлено повністю.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 13.03.2007 (судді: Шевченко Т.М. –головуючий, Кагітіна Л.П., Коробка Н.Д.) рішення залишено без змін.

Відмовляючи в позові та залишаючи рішення без змін в частині невідповідності пункту договору вимогам законодавства, господарські суди виходили з його необґрунтованості.

Відмовляючи в позові в частині стягнення 51424,92 грн., як надлишково оплаченої, судові інстанції послались на відсутність факту безпідставного перерахування відповідачу позивачем спірної суми.

В касаційній скарзі відкрите акціонерне товариство "Запорізький комбінат будматеріалів" просить скасувати постанову апеляційного господарського суду та прийняти нове рішення яким задовольнити позов, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, Вищий господарський суд України  вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.01.2005 між відкритим акціонерним товариством "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" (основний споживач) та Відкритим акціонерним товариством "Запорізький комбінат будматеріалів" (субспоживач) укладено договір № 89Д (2005) про спільне використання технологічних електричних мереж основного споживача, відповідно до умов якого основний споживач зобов'язався забезпечити передачу електричної енергії до межі відповідальності за стан та обслуговування електроустановок, яка визначається актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, визначено у додатку №8 "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін" в межах величин, дозволених субспоживачу до використання, а субспоживач - своєчасно сплачувати за використання електричної мережі, отримані послуги, в тому числі за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії.

В пункті 1.2 договору зазначено, що основний споживач забезпечує передачу електричної енергії після укладення цього договору та договору про постачання електричної енергії, який укладається між субспоживачем та постачальником електричної енергії.

На виконання приписів закону щодо можливості споживання електричної енергії на підставі договору з енергопостачальною організацією, умов названого вище договору, 01.12.2005 між Відкритим акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго" (постачальник) та Відкритим акціонерним товариством "Запорізький комбінат будматеріалів" (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 426, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався постачати електричну енергію позивачу, а споживач зобов'язався виконувати умови Договору, оплачувати вартість спожитої електричної енергії згідно та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Згідно розділу 9 цього договору невід'ємними його частинами є додатки, в тому числі додаток № 4 "Порядок розрахунків", виходячи зі змісту якого споживач зобов'язаний не пізніше 14.00 годин другого робочого дня місяця, наступного за розрахунковим, направляти свого представника до постачальника електричної енергії для подання підписаного уповноваженою особою споживача та скріпленого його печаткою "Акту про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію" та "Актів прийому-передачі електроенергії". Наслідки неподання споживачем "Акту про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію" узгоджені сторонами у пункті 8 додатку № 4.

У пункті 8 додатку 4 до договору № 426 визначено: "Якщо споживач не надав "Акт про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію" в обумовлений термін, постачальник електричної енергії самостійно визначає обсяги спожитої електроенергії та надає споживачу рахунок для сплати, виходячи з фактичного середньодобового обсягу споживання електроенергії за попередній розрахунковий період. Період розрахунку за середньодобовим обсягом споживанням не може перевищувати один місяць, після чого розрахунок обсягу спожитої електричної енергії здійснюється постачальником електричної енергії за потужністю струмоприймачів та кількістю годин їх використання, без подальшого перерахунку, згідно з п. З додатку № 5 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії"". Відновлення розрахунків за розрахунковими засобами обліку здійснюється після спільного складання акта, в якому фіксується покази розрахункових засобів обліку електричної енергії.

Пунктом 1.3 Правил користування електричною енергією, затвердженими Постановою   НКРЕ   України   від   31.07.1996р.   №   28  (зі змінами   та доповненнями) передбачено, що постачання електричної енергії здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між споживачем та постачальником електричної енергії, а у разі, коли електрична енергія постачається постачальником електричної енергії через технологічні електричні мережі основного споживача, до мереж якого приєднані електроустановки іншого споживача, то відносини останніх повинні бути врегульовані окремим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 5.2 Правил користування електричною енергією, при укладенні договору на поставку електроенергії сторони визначають його зміст на підставі типового договору.

Статтею 179 Господарського кодексу України визначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема: типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Пунктом 6.39 розділу 6 "Розрахунки за користування електричною енергією" Правил встановлено, що, у разі неможливості отримання постачальником електричної енергії даних про спожиту електричну енергію в зазначений термін (за винятком порушення роботи розрахункового обліку) визначення обсягу спожитої електричної енергії за поточний розрахунковий період здійснюється за середньодобовим обсягом споживання за попередній розрахунковий період з подальшим перерахунком у разі надання даних протягом наступного розрахункового періоду. Тривалість періоду розрахунку за середньодобовим обсягом споживання електричної енергії до отримання показів розрахункових засобів обліку має не перевищувати одного повного розрахункового періоду, після чого розрахунок обсягу спожитої електричної енергії здійснюється постачальником електричної енергії за величиною дозволеної потужності струмоприймачів та кількістю годин їх використання без подальшого перерахунку. У цьому разі відновлення розрахунків за розрахунковими засобами обліку здійснюється після спільного складання акта, у якому фіксуються покази розрахункових засобів обліку електричної енергії.

Як встановлено судовими інстанціями, укладеним між позивачем та відповідачем договором, сторони узгодили та зазначили у пункті 8 додатку 4 до договору № 426 умову наступного змісту: "Якщо споживач не надав "Акт про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію" в обумовлений термін, постачальник електричної енергії самостійно визначає обсяги спожитої електроенергії та надає споживачу рахунок для сплати, виходячи з фактичного середньодобового обсягу споживання електроенергії за попередній розрахунковий період. Період розрахунку за середньодобовим обсягом споживанням не може перевищувати один місяць, після чого розрахунок обсягу спожитої електричної енергії здійснюється постачальником електричної енергії за потужністю струмоприймачів та кількістю годин їх використання, без подальшого перерахунку, згідно з п. 3 додатку № 5 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії". Відновлення розрахунків за розрахунковими засобами обліку здійснюється після спільного складання акта, в якому фіксуються покази розрахункових засобів обліку електричної енергії.

Враховуючи зміст спірного пункту договору в контексті приписів Правил користування електричною енергію, судові інстанції правомірно прийшли до висновку, що пункт 8 додатку № 4 до договору не можна вважати таким, що суперечить пункту 6.39 Правил.

Відповідно до статті 179 ГК України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема: типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Ні Типовий договір на постачання електричної енергії (Додаток до Правил користування електричною енергією), ні самі Правила не містять заборони щодо конкретизації (узгодженої сторонами) умов договору щодо порядку розрахунків, визначених у додатку до договору, відповідно до ст. 179 ГК України.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року № 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними", угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом; у кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У пункті 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зазначено: зміст правочину не може суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відмовляючи в позові господарськими судами досліджено та  позивачем не спростовано, що спірний пункт 8 додатку № 4 до договору № 426 від 01.12.2005 відповідає вимогам законодавства, яке діяло на момент укладення Договору, а саме, статті 179 ГК України, пункту 6.39 Правил користування електричною енергією та умовам Типового договору на постачання електричної енергії.

Відповідно до умов Договору про постачання електричної енергії № 426 від 01.12.2005р., позивач зобов'язався оплачувати постачальнику електричної енергії її вартість та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Судовими інстанціями встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач не надавав передбачені договором «Акти про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію»а ні за квітень, а ні за травень 2006р.

Статтями 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до умов договору, що зазначені вище, а саме: п. 8 додатку №4 до договору № 426, відповідач самостійно визначив обсяг спожитої позивачем електроенергії, зокрема, за квітень, згідно з п. 6.39 Правил, за середньодобовим споживанням   за  попередній   місяць   (березень),   у   травні   2006р.   -   за   потужністю струмоприймачів та вірно розрахував її вартість, яку пред’явив споживачу до сплати і яка була останнім сплачена.

Враховуючи наведене, касаційна інстанція погоджується з висновком судових інстанцій про відмову в позові в частині стягнення 51 424,92 грн., як надлишково оплаченої, оскільки господарськими судами підтверджено відсутність факту безпідставного їх перерахування відповідачу позивачем.

Матеріали справи свідчать про те, що апеляційний господарський суд в порядку ст. 43 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності і підставно застосував норми права.

Постановлене судове рішення є законним і обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги не  спростовують правильних висновків суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Запорізький комбінат будматеріалів" залишити без задоволення, а постанову від 13.03.2007 Запорізького апеляційного господарського суду у справі № 20/324д/06 без змін.

Головуючий                                                                     Н.Кочерова

Судді:                                                                                 П.Гончарук

М.Черкащенко