ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№  27/126

15.05.07

За позовом                 Державного підприємства «Одеська залізниця»

до                                 Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення

залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач»

про                               стягнення 2571,06 грн.

Суддя: Дідиченко М.А.

Секретар: Приходько Є.П.

Представники:

від позивача                не з’явились

від відповідача           Становова Ю.В. –довіреність № ЦХП-18/461 від 21.02.07р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач  звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Договором № ЦХП-50194 (ОД/НХ-04-45 НЮ) від 10.01.04р. у розмірі 2351,06 грн.

Ухвалою від 01.03.07р.  порушено провадження у справі та призначено розгляд на 05.04.07р.

05.04.07р. розгляд справи відкладено на 19.04.07р., у зв’язку з неявкою відповідача та для витребування від нього оригіналів наступних документів: Договору № ЦХП-50194 (ОД/НХ-04-45 НЮ) від 10.01.04р., претензії № НХ-13/3344 від 27.08.04р., рахунку-фактури ШМ04-634 від 01.03.04р., залізничної накладної № 40037218, Комерційного акту № 586292/07 від 07.03.04р., Технічного паспорту № 80 від 01.03.04р., Акту вхідного контролю від 07.03.04р., телеграми № 237 від 08.03.04р., Акту приймання продукції за кількістю та якістю від 07.04.04р., Акту про фактичну якість і комплектність продукції від 07.04.04р.

У судовому засіданні 19.04.07р. позивач підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки стверджував, що відповідно до квитанції про приймання вантажу від 01.03.04р., яка була видана Львівською залізницею, у вагон було завантажено 453 шпали. Також відповідач звернув увагу суду на те, що згідно рахунку позивача від 01.03.04р. № ШМО4-634 вантажоодержувачем шпал був структурний підрозділ позивача ПЧ-10 ст. Знам’янка ДП «Одеська залізниця», який здійснив переадресацію продукції іншому вантажоодержувачу ПЧ-15 Херсонської дистанції колії, що підтверджується копією залізничної накладної № 40037218, у якій вказано 453 шпали.

Крім того, відповідач зазначив, що відправив оригінали документів, які витребовувались судом позивачу, та надав суду докази відправлення.

Позивач у судовому засіданні клопотав про відкладення розгляду справи для можливості надати суду пояснення спеціалістів ПЧ-10 ст. Знам’янка ДП «Одеська залізниця»стосовно переадресацій вантажу.

Відповідач проти задоволення клопотання позивача не заперечував.

Крім того, сторони у судовому засіданні подали спільне клопотання про продовження строку розгляду спору.

19.04.07р. ухвалою суду продовжено строк розгляду спору та оголошено перерву до  03.05.07р., для надання можливості позивачу надати суду пояснення спеціалістів ПЧ-10 ст. Знам’янка ДП «Одеська залізниця»стосовно переадресацій вантажу.

У судове засідання 03.05.07р. позивач не з’явився та не виконав вимоги суду, викладені в ухвалі від 19.04.07р.

Відповідач у судове засідання 03.05.07р. також не з’явився.

03.05.07р. розгляд справи відкладено на  15.05.07р., у зв’язку з неявкою сторін.

15.05.07р. у судове засіданні позивач знов не з’явився та не виконав вимоги суду, викладені в ухвалі від 19.04.07р.

Відповідач у судовому засіданні підтримав відзив на позовну заяву та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи те, що строк розгляду справи обмежений, відповідно до ст.69 ГПК України, двома місяцями та те, що позивач не з’являється на виклик суду та не надає витребувані судом документи, то суд, відповідно до ст. 75 ГПК України, вирішив розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,  суд -

ВСТАНОВИВ:

10.01.04р. між сторонами було укладено Договір № ЦХП-50194 (ОД/НХ-04-45 НЮ) (далі –договір), відповідно до умов якого відповідач зобов’язувався поставити та передати у власність позивачу продукцію виробничо-технічного призначення в асортименті, кількості та по цінам згідно Специфікації, яка є невід’ємною частиною договору, а позивач зобов’язувався прийняти її та оплатити.

У п.4.2 договору, сторони встановили, що постачання продукції здійснюється залізничним транспортом на умовах, що визначаються у Специфікаціях.

У Специфікації 4.2 до договору, сторони встановили, що відповідач зобов’язаний поставити позивачу шпали дерев’яні 2-го типу з металевим кріпленням у кількості 3004,00 штук.

Згідно виставленого позивачем рахунку-фактури ШМ04-634 від 01.03.04р., відповідач повинен був поставити структурному підрозділу позивача –ПЧ-10 вищевказані шпали у кількості 1000 штук.

Виконуючи умови договору та вищевказаного рахунку-фактури, відповідач передав транспортній організації –Львівській залізниці –для перевезення шпали дерев’яні загальною масою 36 000 кг, у кількості 453 штуки, що підтверджується копією квитанції про приймання вантажу Львівської залізниці та копією технічного паспорту № 80 від 01.03.04р., які додані до матеріалів справи.

Отримавши вантаж, структурний підрозділ позивача –ПЧ-10 –переадресував його на підставі наказу № 166/Н іншому структурному підрозділу позивача –ПЧ-15, що підтверджується накладною № 40037218, яка додана до матеріалів справи.

Згідно вищевказаної накладної у вагоні знаходились шпали дерев’яні у кількості 453 штуки, массою 36 000, 00 кг.

За наслідками вивантаження вантажу було складено Комерційний акт № 586292/07 від 07.03.04р., у якому було зафіксовано факт недостачі шпал у кількості 23 штуки.

27.08.04р. позивач направив відповідачу претензію № 13/3344 з вимогою повернути 2351,06 грн.

Відповідач у відповіді на претензію № ЦХП-5403 від 13.12.04р. відмовився повернути вищевказану суму.

Згідно ч.1 ст. 265 Господарського кодексу України,  за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.4 ст. 265 ГК України, умови договорів поставки повинні викладатися сторонами відповідно до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс".

Позивач у рафунку-фактурі ШМ04-634 від 01.03.04р. визначив умови поставки, а саме: франко перевізник та зазначив станцію відправлення –Рава-Руська Львівської залізниці.

Згідно Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" (редакція 2000 року), термін "франко-перевізник" (FCA) означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці. Під словом "перевізник" розуміється будь-яка особа, що на підставі договору перевезення зобов'язується здійснити або забезпечити здійснення перевезення товару залізницею, автомобільним, повітряним, морським, внутрішнім водним транспортом або комбінацією цих видів транспорту.

Статтею А.4 умов поставки FCA встановлено, що продавець зобов'язаний надати товар перевізнику або іншій особі, призначеній покупцем.

Поставка вважається здійсненою коли товар завантажений на транспортний засіб, наданий перевізником, що призначений покупцем (стаття А.4 умов поставки FCA).

Згідно статті Б.5 умов поставки FCA, покупець зобов'язаний нести всі ризики втрати чи пошкодження товару з моменту, коли він є поставленим у відповідності з статтею А.4 умов поставки FCA.

Таким чином, відповідач виконав умови договору, коли передав перевізнику –Львівський залізниці - на станції Рава-Руська вантаж, що підтверджується квитанцією про приймання вантажу Львівської залізниці та технічним паспортом № 80 від 01.03.04р.

Крім того, суд зазначає, що, згідно ч.2 ст. 664 ЦК України, якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Суд відхиляє твердження позивача про те, що відповідач поставив йому меншу кількість товару, ніж зазначено у квитанції про приймання вантажу Львівської залізниці та технічному паспорті № 80 від 01.03.04р., а також складений позивачем Комерційний акт № 586292/07 від 07.03.04р. з наступних причин.

Відповідно до статті 43 ГПК України, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Отже комерційний акт є тільки одним із доказів, який господарський суд оцінює у сукупності з усіма іншими доказами зі справи (п.3.3 Роз’яснення Президії Вищого Господарського Суду України від 29.05.02р. № 04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею»).

Доказом, що підтверджує прийняття залізницею вантажу для перевезення, є квитанція про прийняття вантажу для перевезення.

На підставі наданих відповідачем доказів, судом встановлено, що відповідач передав Львівський залізниці для перевезення шпали у кількості  453 штуки, масою 36 000,00 кг, що підтверджується копією квитанції про приймання вантажу Львівської залізниці та копією технічного паспорту № 80 від 01.03.04р.

Крім того, судом встановлено, що структурний підрозділ позивача –ПЧ-10, який здійснив переадресацію вантажу іншому структурному підрозділу позивача –ПЧ-15, підтвердив факт отримання від позивача 453 шпал, масою 36 000,00 грн., про що безпосередньо зазначено у накладній  № 40037218.

Таким чином, суд вважає, що відповідач виконав належним чином умови договору та поставив позивачу саме 453 шпали масою 36 000,00 кг.

Суд також зазначає, що згідно ст.23 Закону України «Про залізничний транспорт»та ст.110 Статуту залізниць, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з моменту його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Відповідно до ст. 131 Статуту залізниць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.98р., претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу.

Оскільки відповідно до відомостей викладених у квитанції про приймання вантажу до перевезення Львівської залізниці та накладній № 40037218, залізницею призначення вантажу є Державне підприємство «Одеська залізниця», тобто позивач, то останній, згідно ст.664 ЦК України, та статті Б.5 умов поставки FCA Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" (редакція 2000 року), несе ризик втрати чи пошкодження товару з моменту його здачі перевізникові.

Згідно зі ст.49 ГПК України, у разі відмови у позові держмито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Приймаючи до уваги вищезазначене та керуючись ст.ст. 33,34,49,82-85 Господарського процесуального кодексу, ст.ст. 525,526,664 ЦК України, ст.265 Господарського кодексу України, Міжнародними правилами щодо тлумачення термінів "Інкотермс", ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт», ст.131 Статуту залізниць,    суд -

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                                                        М.А. Дідиченко

Дата підписання рішення 05.06.07р.