ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 червня 2007 р.

№ 32/682

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т.Б. Дроботової -головуючого,
Н.О. Волковицької,  Л.І. Рогач

за участю представників:

позивача

ОСОБА_1, ОСОБА_3

відповідачів

- не з'явились (про час та місце
судового засідання повідомлені належно) - не з'явились (про час та місце судового
засідання повідомлені належно) - не з'явились (про час та місце судового
засідання повідомлені належно)

третіх осіб

не з'явились (про час та місце
судового засідання повідомлені належно)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Приватного підприємця ОСОБА_1

на постанову

Київського апеляційного
господарського суду від 03.04.2007 року

у справі

№ 32/682 господарського суду
міста Києва

за позовом

Приватного підприємця ОСОБА_1

до

- Дарницької районної в місті
Києві державної адміністрації; - Київської міської ради; - Дарницької
районної у місті Києві ради

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів

- Приватний підприємець ОСОБА_2;
- Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної адміністрації)

про

спонукання до виконання договору
оренди

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського
суду міста Києва з позовом про зобов'язання (спонукання) відповідачів
-Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації та Київської міської
ради -поновити на той самий строк та на тих самих умовах договори на право
тимчасового користування (на умовах оренди) земельною ділянкою, якою він
продовжує користуватись, посилаючись на частину 3 статті 33 Закону України
"Про оренду землі", що передбачає поновлення договору оренди
земельної ділянки, статтю 764 Цивільного кодексу України, статтю 284
Господарського кодексу України.

Відповідачі та треті особи
заперечили проти задоволення позовних вимог, вказавши, що за станом на час
розгляду справи дозвільні документи, на підставі яких позивачу надавались
земельні ділянки, втратили юридичну силу, питання надання земельних ділянок в
оренду на даний час є компетенцією безпосередньо ради, а не державної
адміністрації, позивач не додержав порядку поновлення договору оренди земельної
ділянки, законним користувачем спірних земельних ділянок на даний час є
приватний підприємець ОСОБА_2.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 16.01.2007р. (суддя Хрипун О.О.) провадження у даній справі було
припинено на підставі підпункту 1-1 пункту 1 статті 80 Господарського
процесуального кодексу України в зв'язку з відсутністю предмету спору.

Судова ухвала вмотивована
обґрунтованістю доводів позивача про чинність правовідносин щодо оренди
земельних ділянок між позивачем та орендодавцями цих ділянок після закінчення
дії договорів оренди на підставі статей 124 та 141 Земельного кодексу України,
статей 31, 32, 33 Закону України "Про оренду землі".

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 03.04.2007 року (головуючий -Шипко В.В., судді
-Алданова С.О., Борисенко І.В.) ухвалу господарського суду міста Києва
скасовано; провадження у справі припинено на підставі пункту 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу України.

Висновок апеляційної інстанції про
те, що вказаний спір не підлягає розгляду в господарських судах України
обґрунтовано визначенням  спірних
правовідносин як таких, що мають публічно-правовий характер та підлягають розгляду
за правилами Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до
підпункту 1 пункту 1 статті 17 та підпункту 2 пункту 3 статті 105 вказаного
Кодексу, а предмет даного спору стосується зобов'язання відповідачів -суб'єктів
владних повноважень -прийняти рішення чи вчинити певні дії.

Не погоджуючись з постановою,
позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в
якій просить постанову апеляційного господарського суду скасувати та залишити
без змін ухвалу місцевого господарського суду.

Скаргу мотивовано доводами про
неправильне застосування апеляційним господарським судом норм процесуального
права, а саме статті 12 Господарського процесуального кодексу України, оскільки
в силу статей 2, 3, 23 Господарського кодексу України відносини органів
місцевого самоврядування з суб'єктами господарювання можуть здійснюватись на
договірних засадах, а спори, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та
виконанні господарських договорів, підвідомчі господарським судам України;
також скаржник зазначає, що, не розглянувши спір у даній справі по суті, та
визначившись про непідвідомчість даної категорії справ господарським судам,
апеляційна інстанція встановила у оскаржуваній постанові факт законного
користування приватним підприємцем ОСОБА_2 спірної земельної ділянки;
постановою господарського суду міста Києва від 16.01.2007р. у справі №
32/681-А, залишеною без змін постановою апеляційної інстанції від 15.05.2007р.,
законним користувачем спірних земельних ділянок визнано позивача.

Відповідачі та треті особи не
надіслали  відзиви на касаційну скаргу;
не скористались правом на участь належно уповноважених представників у судовому
засіданні.

Заслухавши доповідь судді
-доповідача, пояснення представників позивача, присутніх у судовому засіданні,
перевіривши правильність застосування апеляційним господарським судом норм
процесуального права при прийняті оскаржуваної постанови, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Скасовуючи ухвалу першої інстанції
та припиняючи провадження у справі на підставі пункту 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу України через непідвідомчість справи
господарським судам України,   Київський
апеляційний господарський суд виходив з того, що відповідачами у даній справі є
суб'єкти владних повноважень, а спірні відносини не мають господарського
характеру.

Проте судова колегія з таким
висновком погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 22
Закону України "Про судоустрій України" місцеві господарські суди
розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші
справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Згідно з частиною 1 статті 21
Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені
у статті 1 цього Кодексу, зокрема, громадяни, які здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули
статусу суб'єкта підприємницької діяльності ( частина 1 статті 1 цього Кодексу)
.

Таким чином, господарським судам
підвідомчі справи, коли склад учасників спору відповідає статті 1
Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, щодо яких
виник спір, носять господарський характер.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3
Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована
на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову визначеність; до сфери господарських
відносин включаються також
організаційно-господарські відносини, під якими розуміються відносини,
що складаються між суб'єктами господарювання та суб'єктами
організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською
діяльністю.

Під поняттям "справа
адміністративної юрисдикції" наведеного у статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України розуміється переданий на вирішення
адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є
суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в
тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, справою адміністративної
юрисдикції є спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами
суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах,
у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою
іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати
вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому
числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи
службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські
функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має
встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи
адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись
адміністративним судом.

Отже, необхідною та єдиною ознакою
суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських
функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих
правовідносинах, у яких виник спір.

Якщо ж суб'єкти (в тому числі орган
державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові
особи), хоча б і на реалізацію своїх повноважень, вільно укладають договір
відповідно до норм Цивільного кодексу України, під час укладання такого
договору його сторони вільно домовляються про зміст та обсяг прав і обов'язків
за договором, можуть відмовитись від його укладання, то в змісті цього договору
відсутні відносини влади і підпорядкування, що є обов'язковими для
адміністративного договору, а кожний суб'єкт такого договору виступає як рівний
один до одного.

Виходячи з характеру спірних
правовідносин, та враховуючи, що суб'єктний склад сторін у даній справі
відповідає вимогам статті 21 Господарського процесуального кодексу
України,  висновок апеляційного суду щодо
непідвідомчості справи господарським судам України є помилковим; прийнята
апеляційним судом постанова не ґрунтується на повному та всебічному дослідженні
обставин справи.

Допущена судом апеляційної
інстанції помилка у застосуванні норм процесуального права є істотною, оскільки
справа не була розглянута повторно в апеляційній інстанції  за вимогами апеляційної скарги по суті
заявлених вимог, чим порушено конституційні положення щодо поширення юрисдикції
судів на всі правовідносини, які виникають у державі.

За таких обставин постанова
Київського апеляційного господарського суду підлягає скасуванню, а справа -
передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Під час здійснення
апеляційного провадження суду необхідно врахувати викладене та вирішити спір
відповідно до закону.

Керуючись статтями 43, 1117,
пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111,
11112 Господарського
процесуального кодексу України,
Вищий  господарський  суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного
підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 03.04.2007  року
у справі № 32/682 господарського суду міста Києва скасувати.

Справу передати до Київського
апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного провадження.

Головуючий                                                                                  Т.
Дроботова

Судді:
Н. Волковицька

Л. Рогач