ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.09.07 р.                                                                               Справа № 23/211

за позовом: Асоціації ”Фінансових, промислових та торгівельних підприємств ”Донбаський розрахунково-фінансовий центр” м. Донецьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ”Інтер-Інвест” м. Донецьк

про  стягнення 169 930, 60 грн.

Суддя              Забарющий М.І.

Представники сторін:

Від позивача:  Степура Д.А. - за довіреністю

Від відповідача:  Ющенко С.С. - за довіреністю

СУТЬ СПОРУ:

Справа слухалась 17.07.2007р., в засіданні оголошувались перерви до 26.07.2007р., до 09.08.2007р., до 23.08.2007р., до 28.08.2007р. В засіданні,  яке відбулось 28.08.2007р., суд згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України закінчив розгляд справи і оголосив перерву для підготовки тексту рішення у справі до 03.09.2007р. (вказане зафіксовано у протоколі судового засідання).

Позивач, асоціація ”Фінансових, промислових та торгівельних підприємств ”Донбаський розрахунково-фінансовий центр” м. Донецьк, звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача, товариства з обмеженою відповідальністю ”Інтер-Інвест” м. Донецьк,                 169 930, 60 грн. боргу.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на:

-          укладення сторонами договору № 48-02 кл від 13.03.2002р., згідно  умов якого відповідач зобов’язався передавати позивачу рядове вугілля для збагачення, а позивач - прийняти товар, збагатити його та повернути продукти збагачення замовнику;

-          знаходження у нього на зберіганні концентрату відповідача, кількість якого підтверджується  актами виконаних робіт;

-          борг відповідача за збереження концентрату в сумі 169 930, 60 грн.;

-          лист № 450/3, який разом з рахунками за зберігання концентрату 29.01.2007р. був надісланий відповідачу;

-          ст. ст. 526, 530, 610, 629 Цивільного кодексу України (далі – ЦК);

-          ст.ст. 173, 174, 193 Господарського кодексу України (далі – ГК).

Відповідач вимоги позивача не визнав тому, що: розрахунок позивача не відповідає дійсному стану речей, оскільки п.3.2.1. договору не вказує, коли саме виставляються ці рахунки і як вони повинні оплачуватися; матеріали справи не містять документів, які б засвідчували той факт, що відповідач не надав позивачу реквізитів для відвантаження продуктів збагачення; вимоги, викладені у позові, не мають відношення до договірних відносин, які існували між сторонами; п.3.2.1. договору не має відношення до питань збереження залишків концентрату; акти виконаних робіт свідчать лише про наявність певних на той час стосунків, які не мають відношення до збереження концентрату; позивач заявив свої вимоги за межами строку позовної давності; відповідач належним чином виконував свої зобов’язання  і надавав позивачу заявки з реквізитами, на яку саме адресу відвантажувати концентрат - підтвердженням  цього є акти виконаних робіт; поняття ”концентрат”, ”рядове вугілля” і ”промпродукт” різні за  значенням.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Сторони 13.03.2002р. уклали між собою договір № 48-02 кл, згідно до умов якого замовник (відповідач) зобов’язався  передати на переробку асоціації (позивачу) рядове вугілля (далі - вугілля), кількість та якість якого вказані у додатках для збагачення на ВАТ ”ЦЗФ ”Калінінська”. Позивач зобов’язався прийняти вугілля, збагатити його та передати відповідачу  (замовнику) продукти збагачення. Власником вугілля та продуктів збагачення є замовник (п.1.2. договору).

У другому абзаці п.1.1 договору зазначено, що у тексті договору поняття ”продукти збагачення” надалі  іменуються поняттям ”концентрат”.

Пунктом 3.2. договору було передбачено, що концентрат відвантажується протягом          1-5 днів після поставки вугілля замовником та надання реквізитів відвантаження. Пунктом 3.2.1. договору передбачено, що у разі ненадання замовником реквізитів відвантаження продуктів збагачення протягом 10 днів після надходження на ВАТ ”ЦЗФ ”Калінінська” вугілля, позивач виставляє відповідачу рахунок за збереження концентрату з розрахунку 0,82 грн. без податку на додану вартість (далі - ПДВ) за 1 т за добу.

Пунктом 10.1. договору встановлено, що договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2002р. Сторони не надали суду документів щодо продовження строку  його дії. Тому суд не приймає його до уваги, оскільки акти, поіменовані у позові, стосуються 2003р. та подальших років.

Суд зауважує, що акти виконаних робіт, які поіменовані у позові, містять посилання на договір № 48-02 кл від 13.03.2003р. - такого договору суду не надано.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не обґрунтовані і задоволенню не підлягають.

На підставі ст.ст. 20, 173, 193, 202 Господарського кодексу України та керуючись ст. ст. 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р I Ш И В :

Позивачу у позові відмовити.

Суддя