ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.07 р.                                                                             Справа № 26/61а

Постановлена у нарадчий кімнаті 11 травня 2007 р. о13 год. 00 хв.

Господарський суд Донецької області  у складі судді  Наумової К.Г.

При секретарі судового засідання – Митрофановій А.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду адміністративну справу №         26/61а

за позовом                Обласного комунального підприємства “Донецькоблкомуненерго” (м. Донецьк)

до                          Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька (м. Донецьк)

про                 визнання недійсними податкових повідомлень-рішень ДПІ від 24.07.2006 року № /0, № /0.

Обласне комунальне підприємство „Донецьктеплокомуненерго” (м. Донецьк) звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька (м. Донецьк) про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення ДПІ № /0 від 24.07.06р. Господарським судом Донецької області ухвалою від 02.03.07р. було відкрито провадження у адміністративній справі та призначено номер №26/61а.

Обласне комунальне підприємство „Донецьктеплокомуненерго” (м. Донецьк) звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька (м. Донецьк) про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення ДПІ № /0 від 24.07.06р. Господарським судом Донецької області ухвалою від 02.03.07р. було відкрито провадження у адміністративній справі та призначено номер №26/63а.

Ухвалою від 11.05.2007р. господарський суд Донецької області об’єднав справи 26/61а, 26/63а в одну справу за № 26/61а.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги наступним.

Позивачем до ДПІ були надані 14.09.05р. наступні уточнюючі розрахунки: уточнюючий розрахунок від 14.09.05р. (вхід. № 95660) до декларації з ПДВ за липень 2003р., яким збільшено податкове зобов’язання з ПДВ по даній декларації на 2403грн., уточнюючий розрахунок від 14.09.2005р. (вхід. № 95654) до декларації з ПДВ за квітень 2003р., яким збільшено податкове зобов’язання з ПДВ по даній декларації на 18420грн.

Платіжним дорученням № 383 від 19.12.05р. на суму 1906583грн. позивачем було сплачено податкове зобов’язання по декларації за листопад 2005 року.

Позивач не надавав до ДПІ уточнюючи розрахунки з від’ємним значенням податку та не сплачував платіжними документами зазначені податкові зобов’язання.

ДПІ проти позову заперечує посилаючись на те, що фінансові санкції застосовані до позивача правомірно.

Згідно з п.п. 7.7 ст. 7 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов’язань, які не є податковим боргом у порядку календарної черговості його виникнення, а у разі одночасного його виникнення за різними податками і зборами у рівних пропорціях.

Відповідно до п.п. 1.3 ст. 1 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, податковий борг (недоїмка) це податкове зобов’язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності) самостійно узгоджене платником податків, або узгоджене в адміністративному або судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов’язання.

Згідно до п.п.17.1.7 п.17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, коли платник податків не сплачує суми податкового зобов’язання протягом граничних строків, визначених цим законом, то такий платник зобов’язаний сплатити штрафну санкцію.

Наказом ДПА України від 17.03.01р. №110 затверджена Інструкція про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами ДПС та відповідно до п. 6.1.7 цієї Інструкції повідомлення про застосування штрафів, зазначених в цьому підпункті приймається в залежності від строку затримки сплаченого податкового зобов’язання. Відповідно до п. 1.6 цієї інструкції сплата здійснюється у хронологічному порядку. Виходячи з наведеного, ДПІ зарахувала зазначену суму у рахунок погашення податкового боргу.

Під час перевірки ДПІ встановила, що позивачем порушено вимоги пп. 5.3.1. п. 5.3 ст. 5 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”. В акті перевірки від 19.07.06р. №590/15-3/03337119 ДПІ встановлено несвоєчасну сплату податкового зобов’язання з ПДВ у сумі 2403грн. В акті перевірки від 19.07.06р. №589/15-3/03337119 ДПІ встановлено несвоєчасну сплату податкового зобов’язання з ПДВ у сумі 18420грн., термін прострочення склав 96 календарних дня.

Дослідивши наявні в матеріалах справи  докази та заслухавши пояснення представників сторін суд –

ВСТАНОВИВ:

19.07.2006р. ДПІ склала акти „Про перевірку своєчасності сплати податкового зобов’язання з податку на додану вартість Обласного комунального підприємства „Донецькоблкомуненерго” ”.

В акті перевірки №590/15-3/03337119 зазначено, що ДПІ встановила несвоєчасну сплату податкового зобов’язання з ПДВ при терміну сплати 14.09.2005р. по декларації з ПДВ за уточнюючим розрахунком у сумі 2403грн., з порушенням граничного терміну сплати суми податкового зобов’язання на  календарних дня.

На підставі даного акту ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення від 24.07.2006р. № /0, яким до позивача застосована фінансова санкція за порушення встановлених строків сплати податку на додану вартість у сумі 2403грн. на 96 календарних дня, у розмірі 50 відсотків,  на підставі п.п. 17.1.7  п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у сумі 1201грн. 50коп.

В акті перевірки №589/15-3/03337119, зазначено, що ДПІ встановила несвоєчасну сплату податкового зобов’язання з ПДВ при терміну сплати 14.09.2005р. по декларації з ПДВ за уточнюючим розрахунком у сумі 18420грн., з порушенням граничного терміну сплати суми податкового зобов’язання на 96 календарних дня.

На підставі даного акту ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення від 24.07.2006р. № /0, яким до позивача застосована фінансова санкція за порушення встановлених строків сплати податку на додану вартість у сумі 18420грн. на 96 календарних дня, у розмірі 50 відсотків,  на підставі п.п. 17.1.7  п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у сумі 9210грн.

Загальна сума фінансових санкцій, застосованих спірними податковими повідомленнями-рішеннями складає – 10411грн. 50коп.

З наведених актів вбачається, що податкові зобов’язання по наведеним в актах уточнюючим розрахункам сплачені наступним чином. Платіжне доручення №3267627 на суму 1906583грн. подано до установи банку 19.12.05р. з порушенням граничних строків уплати.

Згідно актів перевірки, підставою для застосування фінансових санкцій стало порушення вимог п.п. 5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами" при терміні сплати 14.09.2005р. по деклараціям з податку на додану вартість за уточнюючими розрахунками поданим до ДПІ 14.09.2005р., оплачено 19.12.2005р. у сумі 2403грн. та у сумі 18420грн. з порушенням граничного терміну сплати суми узгодженого податкового зобов’язання на 96 календарних дня.

З матеріалів справи вбачається наступне.

14.09.2005р. позивач подав до ДПІ уточнюючі розрахунки: до декларації з ПДВ за липень 2003р. (вхід. № 95660), яким збільшено податкове зобов’язання з ПДВ по даній декларації на 2403грн., уточнюючий розрахунок до податкової декларації з ПДВ за квітень 2003р. (вхід. № 95654), яким збільшено податкове зобов’язання з ПДВ по даній декларації на 18420грн.

Платіжним дорученням № 383 від 19.12.05р. на рахунок УДК в Донецькій області позивачем було перераховано 1906583грн. У даному платіжному дорученні у графі „призначення платежу” зазначено: „сплата податкового зобов’язання за листопад 2005р. зг. протокола-погодження 05/283 від 06.12.2005р. ст.39 ЗУ „Про Держ. бюд. на 2005р.” від 29.07.2005р. № 664”.

Доказів того, що 19.12.2005р. позивач перерахував УДК в Донецькій області інші платежі суду не надано.

Представник ДПІ під час судового розгляду пояснив, що сплачені наведеним платіжним дорученням кошти були зараховані у рахунок сплати податкових зобов’язань позивача з ПДВ у тому числі по наведеним уточнюючим розрахункам.

Представник позивача пояснив, що визначене позивачем податкове зобов’язання з ПДВ, згідно уточнюючих розрахунків, від 14.09.2005р. до теперішнього часу не сплачені. Доказів сплати позивачем зазначених зобов’язань суду не надано.

Згідно даних облікової картки станом на 19.12.2005р. сплачені наведеним платіжним дорученням кошти зараховані ДПІ у сумі 18420грн. у рахунок погашення податкового зобов’язання з ПДВ по уточнюючому розрахунку (вхід. 95654), у сумі 2403грн. у рахунок погашення податкового зобов’язання з ПДВ по уточнюючому розрахунку (вхід. 95660).

П.п.17.1.7. п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” із змінами, внесеними згідно із Законом України від 20.02.2003 р. N 550-IV, на підставі якого застосовані фінансові санкції встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

З наведеного вбачається, що правопорушення за яке можуть бути застосовані фінансові санкції на підставі п.п.17.1.7. п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” – це несплата платником податкового зобов’язання у встановлені строки, при цьому розмір фінансових санкцій визначається виходячи з суми погашеного податку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не здійснював сплату податкового зобов’язання по уточнюючим розрахункам: до декларації з ПДВ за липень 2003р. (вхід. № 95660), яким збільшено податкове зобов’язання з ПДВ на 2403грн., до декларації з ПДВ за квітень 2003р. (вхід. № 95654), яким збільшено податкове зобов’язання на суму 18420грн. Тобто відсутні підстави для застосування фінансових санкцій на підставі п.п.17.1.7. п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

ДПІ послалася на те, що відповідно до вимог п.п 7.7. ст. 7 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” мала право зараховувати сплачені позивачем суми ПДВ у календарній черговості виникнення податкового боргу.

Даним пунктом встановлено наступне: “Податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.”

З наведеного вбачається, що ця норма взагалі не визначає коло осіб на яких розповсюджується її дія, чи то контролюючи органи, чи платники податків. У будь-якому випадку, ця норма не встановлює права контролюючого органу, всупереч напрямку зазначеному платником податку у платіжному документі, зараховувати платежі у рахунок погашення податкового боргу, у тому числі шляхом відображення у обліку в особових картках платника податку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно  до п. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З наведеного вбачається, що податковому органу Законом України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” не надано право зараховувати платежі платника податків всупереч призначення платежу визначеного платником податку у платіжному документі. Таке право не надано податковому органу  і  іншими законами.

У платіжному дорученні від 19.12.2005р. № 383, яким було перераховано 1906583грн., позивач чітко визначив призначення платежу. Позивачем сплачувалося податкове зобов’язання за листопад 2005р.

Доказів сплати позивачем податкового зобов’язання по уточнюючим розрахункам: до декларації з ПДВ за липень 2003р. (вхід. № 95660), яким збільшено податкове зобов’язання з ПДВ на 2403грн., до декларації з ПДВ за квітень 2003р. (вхід. № 95654), яким збільшено податкове зобов’язання на суму 18420грн. суду не надано. ДПІ без згоди позивача зарахувала частину даної суми у рахунок погашення податкового зобов’язання з ПДВ по наведеним уточнюючим розрахункам.

За таких обставин застосування до позивача фінансових санкцій на підставі п.п 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” спірним повідомленням-рішенням суд вважає необґрунтованим та незаконним.

Враховуючи наведене, податкові повідомлення-рішення від 24.07.2006р. № /0, № /0, якими до позивача застосовані фінансові санкції за порушення строків сплати податку на додану вартість у загальній сумі 20823грн. на 96 календарних дня, у розмірі 50 відсотків, на підставі п.п. 17.1.7  п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у загальній сумі 10411грн. 50коп. підлягають визнанню недійсними, відповідно позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивач під час подачі позову сплатив судовий збір у сумі 6 грн. 80 коп., що підтверджується платіжними дорученнями від 01.02.2007 р. № 46, № 73.

Враховуючи наведене, витрати по сплаті судового збору у зазначеній сумі  підлягають стягненню з коштів Державного бюджету на користь позивача.

Враховуючи викладене та, керуючись  Законами України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, „Про податок на додану вартість”,

ст. ст. 2, 7-12, 69-72, 87-98, 122-163, 254, та прикінцевими та перехідними положеннями   Кодексу адміністративного судочинства, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсними податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька (м. Донецьк) від 24.07.2006р., якими до Обласного комунального підприємства „Донецькоблкомуненерго” (м. Донецьк) застосовані фінансові санкції:

№ /0, яким застосовані фінансові санкції у сумі 1201грн. 50коп.;

№ /0, яким застосовані фінансові санкції у сумі 9210грн.

Стягнути з коштів Державного бюджету України на користь Обласного комунального підприємства „Донецькоблкомуненерго” (м. Донецьк) судові витрати у сумі 6 грн. 80 коп.

Зазначена постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Дана постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Заява та скарга подається на ім’я Донецького апеляційного адміністративного суду через Господарський суд Донецької області.

Постанову підписано   16 травня 2007 р.

Суддя