ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2007 р.
№ 41/377

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:
Суддів:
Невдашенко Л.П.
Михайлюка М.В.
Дунаєвської Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні  касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Укртранснафта"

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2007 року

у справі
№ 41/377 господарського суду міста Києва

за позовом
Фонду майна Автономної Республіки Крим

до

третя особа
Відкритого акціонерного товариства "Укртранснафта"
Акціонерний банк "Брокбізнесбанк"

про
стягнення 2327362,20 грн.

за участю представників сторін:

позивача
не з’явились,

відповідача
третьої особи
не з’явились,
Деденко Д.І.,

В С Т А Н О В И В :

Фонд майна Автономної Республіки Крим звернувся до господарського суду м. Києва з позовом до ВАТ "Укртранснафта" про стягнення 2327362,20 грн. 02.10.2006 р. позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача пеню в сумі 639835 грн. за невиконання умов договору № 2162 від 05.11.1997 р. та умов мирової угоди, укладеної сторонами та затвердженої ухвалою господарського суду м. Києва від 04.03.2003 р. у справі № 20/111.

Рішенням господарського суду м. Києва від 30.10.2006 р. у справі №41/377 (суддя: Пилипенко О.Є.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2007 р. (судді: Шипко В.В., Алданова С.О., Борисенко І.В.) позов задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача 639835 грн. пені.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просив її скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що господарськими судами неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як встановив та зазначив апеляційний господарський суд, 05.11.1997 р. позивач та третя особа уклали договір купівлі-продажу  об’єкта незавершеного будівництва –профілакторію на 200 місць, розташованого у м. Ялта, вул. Таврійська.

05.03.1998 р. третя особа перепродала зазначене майно ДП Придніпровських магістральних нафтопроводів, правонаступником якого є ВАТ "Укртранснафта" - відповідач у справі. Відповідно до п. 5.1 зазначеного договору відповідач зобов’язаний завершити будівництво зазначеного об’єкта та на завершення будівництва направити інвестиції у вигляді асигнувань у розмірі, еквівалентному 4 000000 (чотири мільйони) доларів США.

У зв’язку з тим, що відповідач не виконав зазначені зобов’язання, Фонд майна АРК подав позов про розірвання договору купівлі-продажу, повернення майна та стягнення штрафу, розгляд якої закінчився затвердженням мирової угоди.  Ухвалою господарського суду м. Києва від 04.03.2003 р. у справі №20/111 затверджено мирову угоду, яку було укладено між Фондом майна Автономної Республіки Крим та ВАТ "Укртранснафта".

За умовами мирової угоди у справі № 20/111 ВАТ "Укртранснафта" за невиконання зобов’язань по спрямуванню асигнувань на завершення будівництва профілакторію сплачує Фонду майна АРК неустойку в сумі 84320 грн. протягом місяця з дня затвердження судом мирової угоди. Враховуючи погодження Ялтинської міської ради від 27.02.2003 р. № 02.1-28/432 було встановлено термін завершення будівництва  профілакторію на 200 місць по вул. Таврійська в м. Ялта до 31 грудня 2006 року.

ВАТ "Укртранснафта" зобов’язалось здійснити завершення будівництва об’єкта з внесенням інвестицій, в сумі 4000000 доларів США. Інвестиції вносяться з урахуванням індекс інфляції за період з 06.11.2002 р. до дати фактичного виконання.

Сторони погодились, що з усіх інших питань щодо взаємовідносин між собою, сторони керуватимуться умовами договорів купівлі-продажу від 05.11.1997 року № 2162 та від 05.03.1998 року № 338.

Отже, згідно з п. "в" цієї угоди ВАТ "Укртарнснафта" на момент звернення позивача до суду було зобов’язано внести інвестиції для завершення будівництва об’єкта приватизації на суму, еквівалентну 2000000 дол. США. Разом з тим, відповідач вніс інвестиції на суму, еквівалентну 272000 дол. США.

Відповідно до ст. 1 Закону України " Про приватизацію державного майна" приватизація державного майна (далі - приватизація) - це відчуження майна, що перебуває у державній власності, і майна, що належить Автономній Республіці Крим, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів на структурну перебудову економіки України.

Статтею 7 цього Закону передбачено, що державну політику в сфері приватизації здійснюють Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим, що становлять єдину систему державних органів приватизації в Україні.

Пунктом 5 ст. 29 вказаного Закону встановлено, що при повному або частковому невиконанні умов договорів купівлі-продажу встановлюється така відповідальність покупців: у разі порушення встановлених умовами договору купівлі-продажу строків внесення інвестицій у встановленому обсязі покупцями сплачується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості не внесених інвестицій за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 611ЦК України у разі порушення зобов’язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Листом від 13.02.2006 р. вих. № 03/397 позивач попередив відповідача про необхідність виконання умов договору купівлі-продажу об’єкта незавершеного будівництва –профілакторію на 200 місць, розташованого за адресою: м. Ялта, вул. Таврійська та умов мирової угоди від 05.07.2005 року у справі № 20/111.

У зв’язку з невиконанням відповідачем своїх зобов’язань по інвестуванню об’єкту позивач здійснив перевірку виконання умов вищезазначеного договору купівлі-продажу.

Відповідач на перевірку не з’явився, у зв’язку з чим згідно з Порядком здійснення державними органами приватизації контролю за виконанням умов договорів купівлі-продажу об’єктів приватизації, затвердженим наказом Фонду державного майна України від 27.02.2004 р. № 372, наказом Фонду майна АРК від 13.04.2006 р. № 280 створена комісія для перевірки виконання умов договору купівлі-продажу об’єкта незавершеного будівництва - профілакторію, розташованого за адресою: м. Ялта, вул. Таврійська.

Актом від 17.04.2006 року поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу об’єкта незавершеного будівництва –профілакторію на 200 місць, розташованого за адресою: м. Ялта, вул. Таврійська підтверджується факт невиконання відповідачем умов зазначеного договору.

Як зазначив суд, відповідач результати перевірки не оспорив, доказів виконання своїх зобов’язань щодо інвестування об’єкту незавершеного будівництва не надав.

Відповідно до ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік, при цьому згідно ст. 267 ЦК України  позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Господарські суди, перевіривши розрахунок суми позовних вимог наданий позивачем, дійшли висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені у сумі 639835 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Однак, погодитись з таким висновком неможливо, оскільки в оскаржуваних судових рішеннях зазначено, що актом від 17.04.2006 р. поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу об’єкта незавершеного будівництва - профілакторію, за адресою: м. Ялта, вул. Таврійська, підтверджено факт невиконання умов вищезазначеного договору купівлі-продажу. В п. 3.2 Порядку здійснення державними органами приватизації контролю за виконанням умов договорів купівлі-продажу об’єктів приватизації, затверджений наказом ФДМ України від 19.08.1998 р. №1649 встановлено, що у разі неявки покупця для  участі у перевірці, відмови його та/або представника підприємства від підписання акта перевірки, представник органу приватизації, що проводить перевірку, може здійснити оформлення акта перевірки за підписом (підписами) представників інших органів (за погодженням з ними): органу місцевого самоврядування, бюро технічної інвентаризації.

Суд не звернув увагу, що перевірка здійснювалась за відсутності представника відповідача, при цьому, акт перевірки від 17.04.2006 р. підписаний лише представниками Фонду майна АРК. Данні про направлення копії даного акту відповідачу у матеріалах справи також відсутні.

Як зазначає скаржник, викладене свідчить про неправильне застосування судами норм права, зокрема, вимог п. 3.2 Порядку здійснення державними органами приватизації контролю за виконанням умов договорів купівлі-продажу об’єктів приватизації, затверджений наказом ФДМ України від 19.08.1998 р. № 1649, а також вимог ст. 43 ГПК України щодо всебічного, повного і об’єктивного розгляду у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Як зазначає скаржник, сума пені розрахована позивачем за 6 місяців (січень –червень 2006 р.) становить 639 835 грн. Пунктом 5 ст. 29 Закону України "Про приватизацію державного майна" передбачено, що при повному або частковому невиконанні умов договорів купівлі-продажу встановлюється така відповідальність покупців: у разі порушення встановлених умовами договору купівлі-продажу строків внесення інвестицій у встановленому обсязі покупцями сплачується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості не внесених інвестицій за кожний день прострочення. Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

У касаційній скарзі наголошується, у зв’язку з тим, що акт перевірки складено 17.04.2006 р., суд неправомірно стягнув пеню за травень та червень 2006 р., оскільки за даних два місяці в передбаченому чинним законодавством порядку не здійснювалась перевірка виконання інвестиційних зобов’язань.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що оскаржувані рішення прийняті з порушеннями норм матеріального права, внаслідок яких не були встановлені обставини справи, необхідні для правильного вирішення спору, тобто без дотримання вимог ст. 43 ГПК України щодо всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з роз’ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 1 постанови від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовід носин.

Відповідно до частини першої ст. 11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки передбачені процесуальним законом (ст. 1117 ГПК України) межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішува ти питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних дока зів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що рішення та постанова підлягають скасуванню як такі, що прийняті з порушенням норм Закону України “Про приватизацію державного майна” та ст. 43 ГПК України, а справа –передачі на новий розгляд до господарського суду м.Києва.

Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об’єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського  процесуального кодексу України,  Вищий  господарський  суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду м. Києва від 30.10.2006 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2007 року у справі № 41/377 скасувати, справу передати на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Головуючий, суддя                                                       Л. Невдашенко

Судді:                                                                               М. Михайлюк

Н. Дунаєвська