ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

27.04.07                                                                                           Справа  № 2/18

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді                                                                                  Краєвської М.В.

суддів:                                                                                                         Кордюк Г.Т.

Давид Л.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Ужгородської міської ради без номера від 08.02.2007 р.

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.01.2007 р.

у справі № 2/18

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, м.Ужгород

до відповідача-1 ВАТ “Ужгородмолоко”, м.Ужгород

до відповідача-2 Ужгородської міської ради, м.Ужгород

про зобов”язання передати державний житловий фонд до власності територіальної громади міста

За участю представників сторін:

від позивача –не з”явився;

від відповідача-1 –не з”явився,

від відповідача-2 - не з”явився

Розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав, викладених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 26.03.2007 р.

Розпорядженням голови суду від 27.04.2007 р. проведено зміни в складі колегії суддів (знаходиться в матеріалах справи).

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 30.01.2007 р. у справі № 2/18 (суддя Ремецькі О.Ф.) позов задоволено повністю, зобов”язано ВАТ “Ужгородмолоко” передати житловий фонд –восьмиквартирний житловий будинок в м.Ужгороді по вул.Сечені, 48 до власності територіальної громади міста Ужгород і зобов”язати Ужгородську міську раду прийняти до 30.04.2007 р. (з врахуванням додаткового рішення від 06.02.2007 р. у даній справі) даний житловий фонд, який перебуває на балансі ВАТ “Ужгородмолоко”.

Рішення суду мотивоване тим, зокрема, що восьмиквартирний житловий будинок в м.Ужгороді по вул.Сечені, 48 не ввійшов до статутного фонду підприємства під час приватизації і продовжує знаходитись на балансі ВАТ “Ужгородмолоко”, а статтею 2 Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду” від 19.06.1992 р. № 2482-ХП та Законом України “Про передачу об”єктів права державної та комунальної власності” від 03.03.1998 р. № 147-98-ВР передбачено передачу таких об”єктів безоплатно з державної в комунальну власність.

Відповідач-2 з даним рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального прва. Свої вимоги скаржник обгрунтовує тим, зокрема, що судом невірно застосовано процесуальний закон, оскільки дана справа підлягає розгляду в порядку Кодексу адміністративного судочинства України; суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач не ставив вимогу про спонукання до передачі (в позовній заяві –зобов”язати відповідача-1 передати відповідачу-2 будинок); міськарадою прийнято рішення № 730 від 29.11.2005 р., яким надано згоду на прийняття будинку в комунальну власність, отже, предмет спору відсутній; господарським судом не залучено до участі в справі виконком, який і створює відповідну комісію, яка приймає об”єкти з державної в комунальну власність.

У відзиві на апеляційну скаргу та в попередньому судовому засіданні позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення з наступних підстав: господарським судом вірно застосовано норми ГПК України, про що долучив до матеріалів справи з приводу цього ухвалу Вищого адміністративного суду України від 10.05.2006 р.; порядок утворення і роботи комісії з питань передачі об”єктів з державної в комунальну власність визначається органами місцевого самоврядування, а тому належним відповідачем має бути міська рада, а не її структурний підрозділ –виконком.

Сторони  своїм конституційним правом на захист прав і охоронюваних законом інтересів не скористалися, явки повноважних представників у судове засідання не забезпечили, причини неявки не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчать повернення поштових повідомлень з підписом про отримання ухвал (поштові повідомлення про вручення знаходяться в матеріалах справи).

Оскільки явка повноважних представників сторін ухвалою суду апеляційної інстанції від 26.03.2007 р. була визнана необов”язковою, а на власний розсуд, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, то за таких обставин колегія суддів вважає за доцільне переглянути справу у відсутності представників сторін за наявними у ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Ужгородський молокозавод було приватизовано згідно з Законом України „Про приватизацію державного житлового фонду” від 19.06.1992 р. № 2482-ХІП з наступними змінами та доповненнями (далі –Закон № 2482-ХП), Законом України „Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності” від 03.03.1998 р. № 147/98-ВР з наступними змінами та доповненнями (далі –Закон № 147/98-ВР) та Законом України „Про місцеве самоврядування в Україні” від 21.05.1997 № 280/97-ВР з наступними змінами та доповненнями (далі –Закон № 280/97-ВР).

Вказане підприємство внаслідок приватизації та зміни форми власності  стало Відкритим акціонерним товариством „Ужгородмолоко”, на балансі якого залишився, будучи державною власністю, житловий фонд, який не увійшов до його статутного фонду: 1 житловий 8-ми квартирний житловий будинок, розташований по вул.Сечені, 48 в м.Ужгороді.

Рішенням ХLVII сесії ІУ скликання Ужгородської міської ради від 29.11.2005 р. № 730  надано згоду на прийняття на баланс міської ради житлового будинку (а.с.13). Однак, станом на 12.01.2007 р. вказаний житловий фонд не переданий до комунальної власності територіальної громади міста, у зв’язку з чим, позивач – Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області в межах Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого наказом Фонду державного майна України та Міністерства економіки України від 19.05.1999 р. № 908/68, зареєстрованого в Мінюсті за № 414/3707, звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою, в якій заявив клопотання про зобов’язання до примусової передачі відповідачем-1 та приймання відповідачем-2 вказаного житлового фонду у комунальну власність відповідної територіальної громади.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.01.2007 р. у справі № 2/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Ужгородської міської ради - без задоволення.

При цьому колегія виходила з наступного.

Відповідно до ст.2 Закону № 2482-ХП до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні  будинки, кімнати  у квартирах та  одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які   використовуються громадянами на умовах найму.

В разі банкрутства підприємств, зміни форми власності або ліквідації    підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких  перебуває  державний житловий фонд, останній (у тому числі гуртожитки) одночасно  передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних  депутатів.

Згідно з ст.2 Закону № 147/98-ВР об’єктом передачі згідно з його нормами є, зокрема, житловий фонд та інші об'єкти соціальної інфраструктури (далі - об'єкти соціальної інфраструктури), які перебувають у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств,  установ,  організацій  (далі  -  підприємств) або не увійшли до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі  приватизації  (корпоратизації)  у тому числі не завершені будівництвом.

З державної у комунальну власність передаються безоплатно житлові будинки  (разом  із  вбудованими  та  прибудованими нежилими  приміщеннями)  та  гуртожитки  (в тому числі не завершені будівництвом).

Факт перебування житлового фонду на балансі відповідача – ВАТ „Ужгородмолоко” підтверджено Реєстром державного майна, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств під час приватизації, але знаходиться на їх балансі від 19.01.2006 р. (а.с.8).

Позивач довів, що звертався до відповідача-1 з вимогою про передачу вказаного житлового фонду до комунальної власності громади, в підтвердження чого ним було подано листи від 03.11.2005 р. № 09-10/4258 (а.с.9), від 03.11.2005 р. № 09-10/4257 (а.с.10), від 20.03.2006 р. № 09-10/1276 (а.с.11) та від 05.04.2006 р. № 09-10/1545 (а.с.12).

Відповідно до ст.1 Закону № 280/97-ВР що право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх  інтересах  майном, що належить  їй, як  безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Виключною компетенцією сільських, селищних, міських  Рад є надання  згоди  на  передачу  об'єктів  з  державної у комунальну  власність та прийняття рішень про передачу об'єктів з комунальної у державну власність, а також щодо придбання об'єктів державної  власності.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, відповідач-1 визнає позовні вимоги повністю, ним подано суду першої інстанції докази вжиття заходів до виготовлення необхідних документів для здійснення передачі житлового фонду у комунальну власність громади шляхом їх передачі на баланс Ужгородської міської ради  (відповідні листи знаходяться в матеріалах справи).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обгрунтованість і підставність позовних вимог.

Покликання скаржника на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, так як дану справу слід розглядати в порядку адміністративного судочинства, колегією суддів не беруться до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, у контексті зазначених положень ст.3 КАС України, справою адміністративної юрисдикції, яку може бути передано на вирішення адміністративного суду, є спір, що виник між суб”єктами суспільних відносин стосовно їхніх прав і обов”язків у правовідносинах, у яких хоча б один суб”єкт законодавчо уповноважений керувати поведінкою іншого (інших) суб”єктів, а ці суб”єкти відповідно зобов”язані виконувати вимоги та приписи такого суб”єкта владних повноважень. У тому ж випадку, коли суб”єкт, у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, не здійснюють у спірних правовідносинах владних управлінських функцій щодо іншого суб”єкта, з яким виник спір, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції та не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем заявлено вимогу до відповідача-2 про зобов”язання передати майно, що є майновою вимогою до суб”єкта підприємницької діяльності.

Оскільки майно, вимоги про передачу якого заявлені на момент судового розгляду, не є комунальною власністю, вимоги стосовно його передачі також не можуть бути визнані виконанням повноважень відносно комунального майна, передбачених ч.5 ст.16 Закону № № 280/97-ВР, то за суб”єктним складом сторін і суттю спору дана справа підлягає розгляду господарськими судами у порядку, визначеному ГПК України.

Таким чином, спірні правовідносини сторін у даній справі не засновані на адміністративному чи іншому владному підпорядкуванні, здійсненні управлінських або контрольних функцій однією стороною стосовно іншої сторони.

Покликання апелянта на те, що господарський суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач не ставив вимогу про спонукання до передачі (в позовній заяві –зобов”язати відповідача-1 передати відповідачу-2 будинок), не заслуговують на увагу, оскільки в п.2 резолютивної частини оскаржуваного рішення зазначено “спонукання Ужгородської міської ради”, а не спонукання до передачі, має місце описка, яка виникла при друкуванні (копіюванні) тексту. Крім того, така описка не впливає на порушення прав і охоронюваних законом інтересів відповідача-2, оскільки друга позовна вимога полягає саме в зобов”язанні Ужгородської міської ради прийняти даний житловий фонд.

Отже, з огляду на вище викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області відповідає матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві, доводи скаржника документально необгрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.01.2007 р. у справі № 2/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Ужгородської міської ради - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя                                                                                                          М.В.Краєвська

Суддя                                                                                                        Г.Т.Кордюк

Суддя                                                                                                      Л.Л.Давид