ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2007 р.
№ 2-5/9610-2006

Вищий  господарський  суду  України  в складі колегії

суддів:
К.В.Грейц - головуючого,
С.В.Бакуліної,
О.І.Глос,

розглянувши   касаційну скаргу
ТОВ “Міжнародна авіакомпанія “Крим”

на постанову
від 17.01.2007

Севастопольського апеляційного господарського суду

у справі  господарського суду АР Крим  № 2-5/9610-2006

за позовом
Фонду Державного майна України

до
1. ТОВ “Міжнародна авіакомпанія “Крим”
2. Підприємства зі стовідсотковою інвестицією “Українська авіалізингова компанія” ЗАТ “Центральна авіалізингова компанія”

про
розірвання договору та повернення майна

за участю представників:
- позивача

Шрамка А.В.

- відповідача-1
Величка О.В., Шабаш Н.М.,
Тетерського В.Ю.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя М.П.Гаврилюк) від 04.10.2006 у справі № 2-5/9610-2006 відмовлено в задоволенні позовних вимог Фонду державного майна України до Товариства з обмеженою відповідальністю “Міжнародна авіакомпанія “Крим” та Підприємства зі стовідсотковою інвестицією “Українська авіалізингова компанія” Закритого акціонерного товариства “Центральна авіалізингова компанія” про розірвання договору від 17.06.2002 купівлі-продажу цілісного майнового комплексу Державної авіакомпанії “Крим”, укладеного між позивачем та другим відповідачем, розірвання угоди про перевід боргу від 25.12.2003, укладеної між відповідачами, та повернення майна у власність держави.

Рішення мотивовано відсутністю вини ТОВ “Міжнародна авіакомпанія “Крим” у невиконанні зобов’язань за договором купівлі-продажу, а, отже, і відсутністю підстав для задоволення позову.

Колегія суддів Севастопольського апеляційного господарського суду (у складі головуючого судді Прокопанич Г.К., суддів Горошко Н.П., Плута В.М.),  здійснюючи апеляційну перевірку в зв’язку зі скаргою позивача, постановою від 17.01.2007 рішення у справі скасувала, позов Фонду державного майна України задовольнила, розірвавши договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу Державної авіакомпанії „Крим”, зареєстрований за № 7721 від 17.06.2002, укладений між Фондом державного майна України та Підприємством зі стовідсотковою інвестицією “Українська авіалізингова компанія” Закритого акціонерного товариства “Центральна авіалізингова компанія”, та  угоду про перевід боргу б/н від 25.12.2003, укладену між Підприємством зі стовідсотковою інвестицією “Українська авіалізингова компанія” Закритого акціонерного товариства “Центральна авіалізингова компанія” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Міжнародна авіакомпанія “Крим”, зобов'язавши Товариство з обмеженою відповідальністю “Міжнародна авіакомпанія “Крим” повернути за актом прийняття-передачі у власність держави в особі Фонду державного майна України цілісний майновий комплекс Державної авіакомпанії „Крим”.

Постанова мотивована тим, що факт невиконання відповідачем-1 - Товариством з обмеженою відповідальністю “Міжнародна авіакомпанія “Крим”- умов пункту 7.2 договору від 17.06.2002, встановлений актом перевірки від 09.09.2005, отже, наявні підстави для розірвання договору та повернення майна, передбачені статтею 27 Закону України “Про приватизацію державного майна”.

Відповідач-1 - ТОВ “Міжнародна авіакомпанія “Крим” - з постановою суду апеляційної інстанції не згоден, в поданій касаційній скарзі просить її скасувати, рішення у справі залишити без змін.

Ухвалою ВГСУ від 19.04.2007 розгляд касаційної скарги відкладений за клопотанням скаржника на 24.05.2007.

Заявою (вхід. № 4031Д1/7896 від 23.05.2007) скаржник уточнив вимоги касаційної скарги та просить рішення та постанову у справі скасувати, справу направити на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує, зокрема, неповнотою встановлення обставин справи, а також тим, що між ним та позивачем конфлікт вичерпано та підготовлено проект мирової угоди, затвердження якої касаційною інстанцією з процесуальної точки зору не вбачається можливим.

В судовому засіданні касаційної інстанції 24.05.2007 оголошено перерву до 31.05.2007.

Перевіривши у відкритому судовому засіданні повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного та рішенні місцевого господарських судів, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга  підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що між Фондом державного майна України (продавець) та Підприємством зі стовідсотковою інвестицією “Українська авіалізингова компанія” Закритого акціонерного товариства “Центральна авіалізингова компанія” (покупець) укладено договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу Державної авіакомпанії „Крим”, зареєстрований за № 7721 від 17.06.2002, в подальшому зобов’язання покупця за договором прийняло на себе Товариство з обмеженою відповідальністю “Міжнародна авіакомпанія “Крим”, про що між ними укладено угоду про перевід боргу б/н від 25.12.2003, погоджену з ФДМУ 29.12.2003.

Відповідно до пункту 2 угоди про перевід боргу від 25.12.2003, ТОВ “Міжнародна авіакомпанія “Крим” є правонаступником Підприємства зі стовідсотковою інвестицією “Українська авіалізингова компанія” Закритого акціонерного товариства “Центральна авіалізингова компанія” за договором купівлі-продажу в частині виконання зобов'язань, обумовлених у пункті 1 цієї угоди, та відповідальності за її невиконання, визначеної договором купівлі-продажу та Законом України “Про приватизацію державного майна”.

Згідно з пунктом 7.2 договору від 17.06.2002 покупець зобов’язався на протязі трьох років відкрити дочірню туристичну компанію та збільшити кількість рейсів за рахунок нових рейсів із Сімферополя та Севастополя на Санкт-Петербург, Москву та Мінськ.

Така ж умова передбачена пунктом 1.1 угоди про перевід боргу від 25.12.2003.

На підставі пункту 3 статті 7 Закону України „Про приватизацію державного майна” та пункту 8.3 договору від 17.06.2002 позивачем була проведена поточна перевірка виконання умов договору купівлі-продажу, за результатами якої встановлено невиконання покупцем зобов’язання в частині збільшення кількості рейсів за рахунок нових рейсів із Сімферополя та Севастополя на Санкт-Петербург, Москву та Мінськ, про що складено акт від 09.09.2005.

Посилаючись на встановлене порушення відповідачем-1 умов договору та норми ст. ст. 526, 610, 611 Цивільного кодексу України, а також пунктів 5, 9 ст. 27 Закону України „Про приватизацію державного майна”, за приписами яких на вимогу однієї із сторін договір купівлі-продажу може бути розірвано або визнано недійсним за рішенням суду в разі невиконання іншою стороною зобов'язань, передбачених договором купівлі-продажу, у визначені строки, у разі розірвання в судовому порядку договору купівлі-продажу у зв'язку з невиконанням покупцем договірних зобов'язань приватизований об'єкт підлягає поверненню у державну власність, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. Натомість суд першої інстанції дійшов прямо протилежних висновків з посиланням на відсутність вини покупця у невиконанні зобов’язання.

Разом з тим, висновки судів попередніх інстанцій колегія суддів вважає суперечливими, передчасними і такими, що не ґрунтуються на повно встановлених обставинах.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 29.12.1976 №11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, а також оцінку всіх доказів. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Мотивувальна частина рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права і обов’язки сторін у спірних правовідносинах.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Резолютивна частина рішення повинна містити чіткі та безумовні висновки, що ґрунтуються на аналізі та оцінці фактичних обставин, викладених у його мотивувальній частині, та відповідати застосованим до спірних відносин нормам права.

Однак, в порушення цих приписів і вимог ст. 84 ГПК України судами не встановлено наявність чи відсутність обставин, які входять до предмету доказування, зокрема, підстав для розірвання договору та повернення майна цілісного майнового комплексу.

Зокрема, оскільки ФДМУ просив повернути у державну власність спірний цілісний майновий комплекс, то він мав зазначити до кого саме спрямовується ця вимога, а також найменування майна, що підлягає поверненню, і місце його знаходження, а суди попередніх інстанцій мали встановити такі обставини: з яких конкретно об'єктів складався і фактично складається спірний цілісний майновий комплекс; чи існував спірний цілісний майновий комплекс на момент вирішення спору як об’єкт купівлі-продажу; чи перебувають фактично у володінні відповідача-1, за рахунок якого задоволено цю вимогу, об'єкти, що складають спірний цілісний майновий комплекс; чи не існують у інших осіб які-небудь права на ці об'єкти тощо.

Судом апеляційної інстанції не враховано, що за приписами ст. 27 Закону України “Про приватизацію державного майна” на вимогу однієї із сторін договір купівлі-продажу може бути розірвано або визнано недійсним за рішенням суду в разі невиконання іншою стороною зобов'язань, передбачених договором купівлі-продажу, у визначені строки, однак, здійснюючи поточну перевірку виконання умов договору купівлі-продажу, позивач в акті від 09.09.2005 зазначив про ненастання терміну виконання покупцем зобов’язання з відкриття дочірньої туристичної компанії, хоча такий саме термін встановлений договором і для зобов’язання зі збільшення кількості рейсів за рахунок нових рейсів із Сімферополя та Севастополя на Санкт-Петербург, Москву та Мінськ

Крім того, колегія суддів зазначає, що суди попередніх інстанцій під час розгляду справи не встановили законодавчих або договірних підстав для вимоги про розірвання угоди про перевід боргу б/н від 25.12.2003, укладеної між Підприємством зі стовідсотковою інвестицією “Українська авіалізингова компанія” Закритого акціонерного товариства “Центральна авіалізингова компанія” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Міжнародна авіакомпанія “Крим”, адже, ця угода є спірною у даній справі, однак, не була предметом дослідження у суді.

Таким чином, не встановлення судами попередніх інстанцій вищевказаних обставин, які мають суттєве значення у справі, є порушенням ч.1 ст.43 ГПК України і виключає можливість висновку суду касаційної інстанції щодо правильності застосування норм матеріального права при вирішенні спору.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11111  Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 17.01.2007 у справі господарського суду АР Крим № 2-5/9610-2006 та рішення від 04.10.2006 у цій справі скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду АР Крим.

Касаційну скаргу ТОВ “Міжнародна авіакомпанія “Крим” задовольнити.

Головуючий суддя                                                               К.Грейц

Судді                                                                                                    С.Бакуліна

О.Глос