СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

26 червня 2007 року
Справа № 2-23/48.1-2006А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Іщенко Г.М.) від 26.04.2007 року у справі № 2-23/48.1-2006А

за позовом           Дочірнього підприємства "Шляхово-будівельне управління № 5" відкритого акціонерного товариства "Південшляхбуд" (вул. Ген. Васильєва, 25,Сімферополь,95047)

до           Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим (вул. М. Залки, 1/9,Сімферополь,95053)

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Шляхово-будівельне управління № 5" відкритого акціонерного товариства "Південшляхбуд" звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим №1258 від 01.07.2004 року, №1259 від 02.07.2004 року, №1260 від 01.07.2004 року про застосування та стягнення штрафних санкцій за затримку граничних строків сплати узгоджених сум податкових зобов’язань з податку на додану вартість.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 03-05.08.2004 року у справі №2-16/10323-2004, залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 06.10.2004 року, позов задоволено.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.01.2005 року постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 06.10.2004 року та рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 03-05.08.2004 року у справі №2-16/10323-2004 скасовані, справу направлено на новий розгляд.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Іщенко Г.М.) від 26.04.2007 року у справі № 2-23/48.1-2006А позов задоволено частково. Визнані нечинними податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим від 01.07.2004 року №1259 у частині застосування штрафних санкцій в сумі 2179,42 грн. та №1260 у частині застосування санкцій в сумі 2348,10 грн.

У частині задоволення позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що, по-перше, при порушенні строків сплати податкових зобов’язань, визначених договором про розстрочення, штрафні санкції не застосовуються, по-друге, податкові зобов’язання за лютий, березень, травень 2002 року були сплачені позивачем своєчасно, по-третє, позивач неправомірно застосував штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгоджених сум податкового зобов’язання з податку на додану вартість за травень 2001 року, оскільки сплив строк давності для їх застосування.

Не погодившись з постановою господарського суду першої інстанції, Державна податкова інспекція у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду змінити у частині задоволення позовних вимог та у позові відмовити, в інший частині постанову залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, на думку податкового органу, за порушення позивачем строку сплати узгоджених сум податкових зобов’язань за договором про розстрочення до останнього повинні застосовуватись штрафні санкції, визначені підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

У судове засідання 26.06.2007 року представники сторін не з’явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Судова колегія вважає можливим розглянути спір за відсутністю сторін, оскільки матеріалів справи достатньо для розгляду спору по суті, а згідно частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Переглянувши постанову суду першої інстанції відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

Державною податковою інспекцією у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим 01.07.2004 року було проведено перевірку Дочірнього підприємства "Шляхово-будівельне управління № 5" відкритого акціонерного товариства "Південшляхбуд" з питання своєчасності розрахунків з бюджетом, по результатах якої був складений акт №1060/15-2.

В ході перевірки було встановлено порушення вимог підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, а саме, несвоєчасна сплата сум податку на додану вартість.

На підставі акту перевірки 01.07.2004 року податковою інспекцією були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

-          №1258 про застосування штрафу в розмірі 50% у сумі 8313,63 грн. за затримку на 95 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 16627,26 грн.;

-          №1259 про застосування штрафу в розмірі 20% у сумі 14747,80 грн. за затримку на 37 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 73739,00 грн.;

-          №1260 про застосування штрафу в розмірі 10% у сумі 5017,75 грн. за затримку на 15 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 50177,50 грн.

Згідно з частиною 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд  апеляційної  інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції  в  межах  апеляційної  скарги.

Оскільки податковий орган в апеляційній скарзі оскаржує постанову суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог, тому судова колегія вважає за необхідне переглянути постанову суду у зазначеній частині.

Вивчивши матеріали справи,  обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції у зв’язку з наступним.

Відповідно до вимог підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у разі коли платник  податків  не  сплачує  узгоджену суму   податкового   зобов'язання   протягом   граничних  строків, визначених  цим  Законом,  такий  платник   податку   зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах:

при затримці  до  30 календарних днів,  наступних за останнім днем  граничного  строку  сплати   узгодженої   суми   податкового зобов'язання,   -   у  розмірі  десяти  відсотків  погашеної  суми податкового боргу;

при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за  останнім  днем  граничного  строку  сплати   узгодженої   суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці,  що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання,  -  у  розмірі  п'ятдесяти  відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та Державною податковою інспекцією у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим 29.05.2001 року  був укладений договір №11 про розстрочення податкового боргу з податку на додану вартість з виплатою 5448,53 грн. щокварталу з другого кварталу 2001 року.

Відповідно до підпункту 18.1.2 пункту 18.1 статті 18 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” податковий  борг,  який   виник  у  період  з 1 січня 2000 року  до  1  січня  2001 року і не сплачений на день набрання чинності цією статтею,  може бути  за  бажанням  платника  податку розстрочений.

За несвоєчасну сплату податкового боргу з податку на додану вартість за строком, визначеним у даному договорі розстрочення, штрафні санкції застосовані в наступному порядку: за строком сплати 19.11.2001 року - 1089,71 грн. (20% від простроченої суми); за строком сплати 20.07.2002 року –544,85 грн. (10% від простроченої суми); за строком сплати 30.08.2002 року –544,85 грн. (10% від простроченої суми); за строком сплати 20.08.2001 року –1089,71 грн. (20% від простроченої суми).

Податковий орган, застосовуючи штрафні санкції на підставі норми підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону, виходив з того, що граничним строком сплати податкового боргу, розстроченого на підставі договору №4 від 03.05.2001 року, є дата, визначена у договорі.

Проте, судова колегія звертає увагу на те, що на момент укладення договору про розстрочення відповідні суми податку на додану вартість не були сумою податкового боргу у розумінні Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами", оскільки останній набрав законної сили лише 01.04.2001 року, стаття 18 набрала чинності з дня опублікування цього Закону, тобто з 20.02.2001 року.

Згідно з статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Таким чином, сплата розстроченого податкового боргу, навіть після спливу строку, вк5азаному у договорі про розстрочення податку на додану вартість у сумі 16345,59 грн., яка нарахована у особовій картці платника податків, не є порушенням граничного строку сплати податкового боргу відповідно до підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону, тому за порушення строків сплати таких зобов'язань не мають застосовуватись штрафи, які передбачені Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами" за порушення строку сплати узгодженого податкового зобов'язання.

Отже судова колегія вважає неправомірним застосування штрафних санкцій в сумі 2179,42 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення №1259 від 01.07.2004 року, а також штрафних санкцій в сумі 1089,70 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення №1260 від 01.07.2004 року.

Судова колегія також зазначає, що фінансові санкції у сумі 907,10 грн., застосовані на підставі податкового повідомлення-рішення №1260 за несвоєчасну сплату зобов’язань з податку на додану вартість за травень 2001 року, неможливо, оскільки в даному випадку податкове зобов’язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій визначено з порушенням термінів давності, встановлених підпунктом 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами". Зазначеного висновку судова колегія дійшла у зв’язку з тим, що перевірку своєчасності сплати узгоджених сум податкових зобов’язань було проведено лише 01.07.2004 року, тобто після спливу 1095 днів з моменту узгодження податкового зобов’язання з податку на додану вартість за травень 2001 року, тобто з 20.06.2001 року.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності застосування штрафних санкцій на підставі податкового повідомлення-рішення №1260 від 01.07.2004 року: в сумі 78,80 грн. за порушення граничних строків сплати зобов’язань з податку на додану вартість за лютий 2002 року, сплачено згідно з платіжним дорученням №66 від 29.03.2002 року; в сумі 200,00 грн. за березень 2002 року –сплачено згідно з платіжним дорученням №94 від 16.04.2002 року; в сумі 72,50 грн. за травень 2002 року –сплачено платіжним дорученням №259 від 27.06.2002 року. Оскільки податкові зобов’язання сплачені своєчасно, тому не має підстав для застосування штрафних санкцій згідно з підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Враховуючи викладене, судова колегія не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції, оскільки останнє прийнято відповідно до вимог норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтею 195, пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.04.2007 року у справі № 2-23/48.1-2006А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення.

Ухвалу може бути оскаржено протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді