ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

31.07.07                                                                                           Справа  № 10/270

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії: Головуючого-судді                                                            М.Г. Слука

Суддів                                                                                          М.В. Краєвська

П.Д. Скрутовський

при секретарі Тренич А.Г.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства (далі ДП) «Енергоринок»за №04/42-2362 від 13.04.07 р.

на рішення господарського суду Закарпатської області від 03.04.07 р.

у справі № 10/270

за позовом ДП «Енергоринок», м. Київ

до відповідача Відкритого акціонерного товариства Енергопостачальної компанії (далі ВАТ ЕК) «Закарпаттяобленерго», м. Ужгород-Оноківці

про стягнення 58 101 152,60 грн.

за участю представників:

від позивача: Алмаз В.В. –довіреність № 01/10-102Д від 09.02.07 р.;

від відповідача: Габора О.М. –довіреність № 3140 від 16.06.07р.

Ухвалою від 15.06.07 р. порушено апеляційне провадження і призначено розгляд апеляційної скарги на 10.07.07 р.

Ухвалою від 10.07.07 р. відкладено розгляд апеляційної скарги на 31.07.07 р. і витребувано додаткові докази.

30.07.07 р. розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду змінено склад колегії суддів.

До початку судового засідання представникам сторін роз’яснено права обов’язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України і задоволено клопотання про відмову від технічної фіксації судового процесу.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши представників сторін, судом встановлено:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 03.04.07 р. у справі № 10/270 (суддя Івашкович І.В.) позов ДП «Енергоринок»про стягнення основного боргу на суму 36 625 632,46 грн., пені –6 641 782,5 грн., штрафу –2 563 794,27 грн., річних –2 591 753,79 грн., інфляційних –9 678 189,58 грн. задоволено частково, стягнено основний борг, річні і інфляційні, в решті в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що: заборгованість за куплену електроенергію документально обґрунтована; щодо стягнення річних на суму 22 035,04 грн. і інфляційних –203 048,13 грн. за період прострочки з 15.11.03р. по 31.12.03 р., таке нарахування здійснено позивачем безпідставно; в частині стягнення пені і штрафу пропущено строк і штраф нараховано безпідставно.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що: відмова в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені і штрафу за спливом строку позовної давності в один рік передбачений ст.258 ЦК України є незаконною, оскільки відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано; оскільки зобов’язання не було виконано, то позивач вважає, що штрафні санкції можуть бути застосовані до припинення зобов’язання, тобто до його виконання належним чином; вважає, що ч.6 ст.232 ГК України суперечить положенням ЦК України, а отже, господарським судом неправильно застосовано норми матеріального пава, що є підставою для скасування рішення господарського суду Закарпатської області від 03.04.07 р. в частині відмови в стягненні пені та 7 % штрафу; просить прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

Відповідач у відзиві № 6-5-253 від 20.07.07 р. підтримує рішення господарського суду Закарпатської області від 03.04.07р. у справі № 10/270.

Колегія судів Львівського апеляційного господарського суду не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення господарського суду Закарпатської області від 03.04.07 р. у справі № 10/270, виходячи з такого:

Як видно з матеріалів справи, між сторонами укладено договір № 1050/01 від 22.04.02 р. на купівлю-продаж електроенергії. Строк дії договору з 01.05.02 р. по 31.12.05 р.

Позовні вимоги заявлено з 01.10.03 р. по 31.12.04 р.

Заборгованість відповідача за електроенергію отриману від позивача, згідно вказаного договору становить суму 36 625 632,46 грн. і підтверджується актами купівлі-продажу електроенергії , підписаними представниками обох сторін (а.с.24-38) та виставленими позивачем відповідачу рахунками-фактурами (а.с.39-53).

Основний борг не заперечується відповідачем, підтверджується документально, тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення основного боргу, річних і інфляційних не оспорюється апелянтом.

Щодо неправильного застосування судом першої інстанції, як зазначає апелянт в апеляційній скарзі, норм матеріального права, а саме: ст.ст.549, 550, 599, 624 ЦК України і ст.232 ГК України, відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені на суму 6 641 782,5 грн. і штрафу 7 % на суму 2 563 794,27 грн., то колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду виходить з наступного:

Відповідно до ст.1 ГК України, предметом регулювання цього Кодексу є господарські відносини, що виникають в процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб’єктами господарювання, що підпадає під ознаки передбачені ст.3 цього Кодексу.

Господарські зобов’язання і підстави їх виникнення виникають як безпосередньо з закону або іншого нормативного акту, що регулює господарську діяльність, так і з договору укладеного між господарюючими суб’єктами.

Укладаючи господарські договори, сторони зобов’язані передбачити в них істотні умови –предмет, ціну, строк дії договору, як цього вимагає ст.180 ГК України.

Відповідно до ст.193 ГК України, суб’єкти господарювання зобов’язані належним чином виконувати свої зобов’язання, відповідно до закону або договору, а до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей передбачених ГК України. Припинення господарського зобов’язання, як вірно вказує апелянт в апеляційній1 скарзі, здійснюється за умови його належного виконання.

За неналежне виконання господарського зобов’язання, розділом 5 ГК України передбачені різні види відповідальності в межах строків реалізації такої відповідальності, передбачених ЦК України, якщо інший строк не встановлений цим Кодексом (ст.223 ГК України).

В ст.230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яка підлягає сплаті у випадку неналежного виконання стороною своїх зобов’язань, розмір деяких штрафних санкцій в т.ч. штраф 7 %, якщо однією з сторін є суб’єкт, що належить до державного сектора економіки, передбачено ст.231 ГК України.

Порядок застосування штрафних санкцій передбачено ст.232 ГК України, а не нормами ЦК України як вважає апелянт, тому суд першої інстанції правильно застосовує норми ГК України.

Як зазначено в позовній заяві, заборгованість з штрафу, пені, інфляційних і річних, проведено нарахування і заявлено позов за період з 01.10.03 р. по 31.12.04 р., тобто в межах строків передбачених ч.6 ст.232 ГК України.

Однак, реалізація господарсько-правової відповідальності (ст.223 ГК України) здійснюється у відповідності з ст.ст. 257, 258 ЦК України, тобто в межах загального і спеціального строку позовної давності.

Таким чином, суд першої інстанції, приймаючи рішення про стягнення основного боргу, річних і інфляційних вірно визначив строк позовної давності.

Враховуючи те, що норма ч.6 ст.232 ГК України розповсюджується на всі види штрафних санкцій (штраф, пеня, неустойка), в т.ч., які передбачені законами і договором, тому нарахувавши пеню і штраф 7 % за період шість місяців (позивачем нараховано за період з жовтня 2003 року по грудень 2004 року), необхідно було подати позовну заяву в межах строку передбаченого ч.2 ст.258 ЦК України, який сплив за останнім місяцем в якому відповідачем порушено виконання зобов’язання –грудень 2004 року, в той час як позовна заява подана 14.11.06р. (штемпель пошти –а.с.75).

Відповідачем звернено увагу суду першої інстанції на пропуск строку позовної давності в листі № 6-5-13 від 19.01.07 р. (а.с.93).

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Закарпатської області від 03.04.07 р. у справі № 10/270 законне і документально обґрунтоване, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 91, 101-105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Закарпатської області від 03.04.07 р. у справі № 10/270 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Матеріали справи повернути в господарський суд Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий суддя                                                            Слука М.Г.

Судді                                                                                 Краєвська М.В.

Скрутовський П.Д.