ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У  Х  В  А  Л  А

01.06.07 р.                                                                           Справа № 17/325пд

Суддя господарського суду Донецької області Підченко Ю.О.

При секретарі судового засідання Пальчак О.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом  державного підприємства „Донецька залізниця” м. Донецьк

до відповідача державного підприємства „Донецьквантажтранс” м. Донецьк

про визнання додаткової угоди від 13.07.06р. до договору № 1/105 від 23.05.05р. в редакції позивача

за участю:

представників сторін:

від позивача Хахалін В.В. - начальник сектору під’їзних колій, Нікітіна Т.В. – інженер сектору під’їзних колій

від відповідача Херувімов Ю.В. - юрисконсульт

СУТЬ СПОРУ:

Заявлені вимоги про визнання додаткової угоди від 13.07.06р. до договору на експлуатацію залізничного під’їзного шляху ДП “Вугілля України” при ст. Донецьк-Північний № 1/105 від 23.05.05р. в редакції позивача.

З’ясувавши фактичні обставини справи, докази, які їх підтверджують, вислухавши доводи представників сторін, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що на підставі вказівки Укрзалізниці № ЦЗМ-14/602 від 03.07.06р. та у відповідності до ст. ст. 73, 119 Статуту залізниць України позивач листом № НЗ-02/4055 від 17.07.06р. надіслав на адресу відповідача пропозицію для підписання двух екземплярів додаткової угоди від 13.07.06р. до договору на експлуатацію залізничного під’їзного шляху ДП “Вугілля України” при ст. Донецьк-Північний  № 1/105 від 23.05.05р. відносно доповнення пункту 15 договору підпунктом 7 наступного змісту: „За затримку власних вагонів на шляхах станції призначення або на підходах до неї, або на станції відправлення по причинам, що залежать від вантажовласника, власник колії сплачує дорозі плату за користування вагонами відповідно до ст. 119 Статуту залізниць України”.

Відповідач додаткову угоду не підписав та повернув її позивачу  листом № 2/1162 від 03.08.06р. з посиланням на Правила обслуговування залізничних під’їзних колій затверджених наказом Мінтрансу України  від  21.11.2000р.та зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21.11.2000р. за  № 875 / 5096.

У відповідності до вимог п. 3.4 зазначених Правил додаткова угода, на думку позивача, набрала чинності  в його редакції , про що було повідомлено позивача.

У зв’язку з тим, що це порушує його право, позивач просить визнати додаткову угоду від 13.07.06р. до договору № 1/105 від 23.05.05р.  такою, що набрала чинності в його редакції.

На час слухання справи, між державним підприємством „Донецька залізниця” та державним підприємством „Донецьквантажтранс” було укладено  додаткову угоду від 11.05.07р. до договору № 1/105 від 23.05.05р., яка є предметом розгляду  даної справи і остаточно вирішила спірні питання між сторонами. Факт підписання додаткової угоди між сторонами  відбулося після звернення кредитора з позовом.

Законодавець визначає, що господарський суд припиняє провадження у справі  згідно вимог п.1 ст.80 ГПК України, зв'язку з відсутністю предмета спору, за наявністю наступних підстав:

-          припинення існування предмета спору (наприклад, здійснене у встановленому порядку скасування оспорюваного акта), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань;

-          спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

За таких обставин провадження у справі  слід припинити на підставі п.11 ст. 80 ГПК України, за відсутністю предмету спору, оскільки між сторонами не залишилося неврегульованих питань щодо спірної додаткової угоди від 13.07.06р. до договору на експлуатацію залізничного під’їзного шляху ДП “Вугілля України” при ст. Донецьк-Північний № 1/105 від 23.05.05р.

Щодо судових витрат , то слід  зазначити,  що  у   випадках скасування  рішення,  ухвали  господарського суду і передачі  справи на новий розгляд  господарському суду  розподіл  судових витрат зі справи  здійснює господарський  суд,  який приймає рішення  або ухвалу керуючись загальними  правилами  розподілу  судових  витрат.

Відповідно до частини 2 ст. 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї державне мито незалежно від результатів вирішення спору, а тому витрати по держмиту в сумі 85 грн. та  витрати по забезпеченню судового процесу  в сумі 118 грн. покладаються на позивача.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.03.07р. зобов’язано господарський суд Донецької області видати наказ щодо стягнення з державного підприємства „Донецька залізниця” м. Донецьк на користь державного підприємства „Донецьквантажтранс” м. Донецьк 42 грн. 50 коп. – суми державного мита, сплаченого на час звернення з скаргою до  апеляційної інстанції.

З урахуванням зазначеного, слід видати наказ по справі № 17/325пд на виконання постанови Донецького апеляційного господарського суду від 20.03.07р.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, п. 11 ст. 80, ст. 86, ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. Провадження у справі припинити.

2. Витрати по держмиту в сумі 85 грн. та  забезпечення судового процесу в сумі 118 грн.  покладаються на позивача.

3. Видати наказ по справі № 17/325пд на виконання постанови Донецького апеляційного господарського суду від 20.03.07р.за наступним змістом:

„Стягнути з державного підприємства „Донецька залізниця”, 83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68, ід. код 01074957, р/р 249 в Укрексімбанку, МФО 334817, на користь:

- державного підприємства „Донецьквантажтранс”, 83012, м. Донецьк, вул. Словацька, ід. код 34828840, 42 грн. 50 коп. – суму державного мита, сплаченого при звернені з апеляційною скаргою”.

.

Суддя

.