ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29 травня 2007 р.

№ 3/164

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т. Дроботової -головуючого

Н. Волковицької  Л. Рогач

за участю представників:

Позивача

не з'явився, про час і місце
слухання справи повідомлений належним чином

Відповідачів

ОСОБА_2 дов. від 25.05.07 р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційні скарги

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 та Сільськогосподарського
виробничо-переробного підприємства ЗАТ "Буковинапродукт"

на постанову

від 11.12.2006року Львівського апеляційного
господарського суду

у справі

№ 3/164 господарського суду Чернівецької
області

за позовом

Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1

до
про  та за зустрічним
позовом    до  про

Сільськогосподарського виробничо-переробного
підприємства ЗАТ "Буковинапродукт"
стягнення 79424 грн. збитків
Сільськогосподарського виробничо-переробного підприємства ЗАТ
"Буковинапродукт"  Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1  стягнення 29251,51 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватний підприємець ОСОБА_1 звернувся
до господарського суду Чернівецької області з позовом до  сільськогосподарського виробничо-переробного
закритого акціонерного товариства "Буковинапродукт" про стягнення
79424грн. шкоди, заподіяної неналежним виконанням умов договору.

СгВП ЗАТ "Буковинапродукт"
подало до господарського суду Чернівецької області зустрічну позовну заяву до
приватного підприємця ОСОБА_1 про стягнення 29251,51 грн. заборгованості.

Рішенням господарського суду
Чернівецької області від 24.02.2006 р. первісний позов про стягнення 79 424
грн. збитків, у т.ч. 56 337 грн. збитків у вигляді вартості недоотриманої
продукції та 23087 грн. вартості цукру, задоволено частково, а саме: стягнуто з
відповідача на користь позивача 33 745, 1 грн. збитків у вигляді вартості
недоотриманої продукції, так як продукція зберігалася у відповідача на складі
без наявності договору на зберігання, а в задоволенні решти первісних позовних
вимог (22 591, 9 грн. збитків у вигляді вартості недоотриманої продукції та
23087 грн. вартості цукру) відмовлено, оскільки такі вимоги документально
необґрунтовані; зустрічний позов про стягнення 29 251, 51 грн. задоволено
частково, а саме: стягнуто з відповідача на користь позивача 15 668, 44 грн.
основного боргу, який виник у результаті часткової не оплати замовником
виконаних переробним підприємством робіт по виготовленню варення, а в
задоволенні решти зустрічних позовних вимог (стягнення 2 468, 72 грн. різниці
вартості цукру в зв'язку зі збільшенням цін на нього; 8743, 35 грн. збитків у
зв'язку зі сплатою відсотків за користування кредитом; 2 371 грн. витрат на
зберігання продукції) відмовлено у зв'язку з їх безпідставністю.

За апеляційними скаргами Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 та Сільськогосподарського
виробничо -переробного підприємства ЗАТ ”Буковинапродукт” Львівський
апеляційний господарський суд постановою від 11 грудня 2006року рішення
господарського суду першої інстанції залишив без змін з тих же підстав.

Суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1 та Сільськогосподарського
виробничо-переробного підприємства ЗАТ "Буковинапродукт"  подали до Вищого господарського суду України
касаційні скарги на постанову Львівського апеляційного господарського суду, в
якій просять рішення та постанову у справі скасувати, мотивуючи касаційну
скаргу доводами про порушення судами норм матеріального та процесуального
права.

При цьому, як перший, так і другий
заявники вважають, що спір розглянутий судами неповно, без врахування всіх
фактичних обставин справи та взаємовідносин сторін.

В судовому засіданні касаційної
інстанції представник Сільськогосподарського виробничо-переробного підприємства
ЗАТ "Буковинапродукт" уточнив касаційні вимоги та просить рішення і
постанову скасувати в частині первісного позову повністю, стосовно зустрічного
- в частині відмови у стягненні
8743,35грн. відсотків за користування кредитом.

Заслухавши суддю -доповідача та
присутнього у судовому засідання представника, перевіривши  наявні матеріали справи на предмет
правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в
рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають
задоволенню чатково з таких підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117
Господарського процесуального кодексу України,
касаційна інстанція рішення місцевих господарських судів та постанови
апеляційних господарських судів переглядає за касаційною скаргою (поданням) та
на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої та
апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи спір стосується
виконання зобов'язань, що передбачені договором переробки давальницької
сировини від 08.12.2003 року, укладеним  між
Сільськогосподарським виробничим підприємством ЗАТ "Буковинапродукт"
та Суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_1(замовник за
договором), за яким замовник передає, а підприємство приймає на переробку
сировину, а саме: диню в кількості 10 т.

Згідно з п.1.2 договору
підприємство із переданої сировини зобов'язується виготовити варення з дині по
ГОСТ 7061-88.

Вихід готової продукції, витрати
матеріалів і тари розраховуються згідно з діючими нормами (п.1.3 договору).

За умовами п.п.2.1, 2.2 та 2.3
договору всі необхідні компоненти для виробництва продукції, матеріали і тара
поставляються замовником, або придбаваються підприємством за рахунок замовника.
Підприємство приступає до виготовлення продукції в момент постачання замовником
сировини і матеріалів, при цьому підприємство гарантує якість продукції згідно
з діючими стандартами

Пунктом 3.1 договору сторони
погодили проводити оплату за вироблену продукцію на підставі калькуляції, яка є
невід'ємною частиною цього договору.

Крім цього, сторони підписали
доповнення до договору, відповідно до п.2.1.1 якого при відсутності необхідних
коштів у замовника підприємство закупає потрібні матеріали самостійно за
рахунок кредиту банку та відпускає їх замовнику по фактичній собівартості.
Згідно з п.3.1.1 доповнення до договору замовник може частково за згодою сторін
розрахуватися за виконані роботи сировиною (диня) за ціною згідно з
домовленістю.

Відповідно до п.3.1.2 доповнення до
договору замовник зобов'язався повністю викупити та вивезти готову продукцію до
01.04.2004 р., а при необхідності (п.3.1.3) підприємство може прийняти
продукцію на зберігання з оплатою за домовленістю.

Пунктом 4.5 доповнення до договору
сторони встановили строк дії договору до 01.05.2004 р.

Звертаючись із позовом Суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1 просив стягнути завдану шкоду
в сумі 56337 грн. виходячи з того, що частина варення, виготовленого
відповідачем за вказаним договором не була йому передана, а реалізована
відповідачем самостійно.

Судами вимоги в цій частині
задоволені частково в сумі 33745,10 грн. збитків у вигляді вартості
недоотриманої продукції.

Касаційна інстанція не може
погодитись з таким висновком, оскільки рішення та постанова містять
суперечності, які неможливо усунути в касаційному порядку.

Так, в рішенні суд першої інстанції
зазначив, що відповідач реалізував недоотриману продукцію без згоди позивача,
при цьому будь-яких доказів реалізації не навів. Одночасно апеляційний суд
зазначив в постанові, що відповідач зберіг в себе залишок продукції  без укладання між сторонами договору схову,
але ніяких висновків з цього приводу не зробив, а рішення в цій частині залишив
в силі.

Крім того, розглядаючи спір в цій
частині поза увагою судів залишились приписи частин 5,6 статті 853 Цивільного
кодексу України, якими сторонам договору підряду надані певні права стосовно
виготовленої речі у разі ухилення замовника від прийняття виконаних робіт.

Отже, виходячи із суті позовних
вимог, в цій частині судам необхідно було встановити фактичну долю виготовленої
за договором підряду продукцію з посиланням на відповідні докази, а також
врахувати, що відповідно статті 611 Цивільного кодексу України стягнення
збитків це правові наслідки порушення зобов'язання, в зв'язку з чим, для
застосування такої відповідальності необхідно встановити які саме зобов'язання
порушені,  та наявність усіх елементів
складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків,
причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, і вини. За
відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому як за загальним правилом, так і за приписами статті 614 Цивільного
кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила
зобов'язання, а решту обставин повинен довести позивач.

Більш того, апеляційний суд
дійшовши висновку, що обидві сторони порушили зобов'язання за договором
переробки залишив поза увагою приписи статей 612, 613, 616 Цивільного кодексу
України, які передбачають правові наслідки прострочення боржника та кредитора.

Стосовно висновків судів про
відсутність правових підстав для стягнення решти збитків у сумі 22 591, 9 грн.,
в зв'язку з тим, що ці збитки документально не підтверджені, касаційна
інстанція зазначає, що таке твердження суперечить приписам статті 65
Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає ряд заходів по
підготовці справи до розгляду з метою забезпечення правильного і своєчасного
вирішення спору та надає повноваження суду на власний розсуд визначати
необхідні дії виходячи з конкретних обставин справи та ступеню підготовленості
матеріалів самими сторонами.

Стаття 38 Господарського
процесуального кодексу України передбачає, що якщо  подані
сторонами  докази є недостатніми,
господарський суд  зобов'язаний
витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі
документи і матеріали, необхідні для
вирішення  спору. А у разі
невиконання вимог суду та не можливості, в зв'язку з цим, розглянути справу по
суті, відповідно до статті 81 Господарського процесуального кодексу України
залишає позов без розгляду.

За цих же обставин касаційна
інстанція вважає неправомірним висновок апеляційного господарського суду з
приводу вимог позивача про стягнення 3360,72 грн. витрат, пов'язаних з оплатою
юридичних послуг. Розглянувши доповнення до апеляційної скарги з цього приводу,
апеляційний суд не врахував, що ці вимоги заявлялись у позові ( а.с.4) та не
розглянув їх відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального
кодексу України, а помилково зазначив, що з врахуванням зазначеної  статті, так як докази оплати юридичних послуг
не були подані суду першої інстанції в порядку статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, а тому останній не вирішив питання щодо їх
відшкодування.

В частині, що стосується відмови в
задоволенні вимог про стягнення 23087 грн. вартості цукру в кількості 4617, 5
кг, суди зазначили, що позивач за первісним позовом не довів факту повної
поставки цукру, а наявні у справі матеріали вказують на те, що цукру було
фактично поставлено 6776 кг. При цьому, в порушення статей 84, 105
Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній  частині
як рішення так і постанови не вказані докази, на підставі яких прийнято
рішення; доводи, за якими господарський суд відхилив докази сторін,  що позбавляє касаційну інстанцію змоги
перевірити правильність юридичної оцінки цих обставин справи.

Таким
чином, касаційна інстанція вважає, що рішення та постанова в частині основного
позову підлягають скасуванню повністю, а справа передачі на новий розгляд до
господарського суду Чернівецької області.

Заперечення позивача стосовно того,
що між сторонами судового спору 08.12.2003 року був укладений договір переробки
давальницької сировини, а не договір підряду є помилковими та не приймаються
касаційною інстанцією до уваги, оскільки договір переробки і є договором
підряду. Як встановив апеляційний господарський суд згідно договору
підприємство зобов'язано виконати роботу з виготовлення варення із дині та
передати його замовнику, а останній прийняти та оплатити вартість роботи,
пов'язаної з його виготовленням, а також сплатити підприємству вартість
сировини, закупленої ним на виготовлення варення по собівартості, та дійшов
вірного висновку, що цей договір підпадає під ознаки договору підряду,
передбачені статтею 837 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що за
договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик
виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Стосовно заперечення позивача про
порушення його прав при проведенні експертизи касаційна інстанція зазначає
таке: відповідно статті 42 Господарського процесуального кодексу України
висновок судового експерта  повинен  містити
докладний  опис проведених
досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на
поставлені господарським судом питання.

Висновок  судового
експерта  для  господарського  суду
не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами,
встановленими  статтею 43 цього Кодексу.

Заявник зустрічного позову в
касаційній скарзі заперечує стосовно відмови у стягненні шкоди в сумі
8743,35грн., яка виникла за рахунок оплати відсотків за користування
банківським кредитом та посилається на не дослідження судом кредитних угод (
а.с.42-50, 51-54).

Як вбачається з матеріалів справи,
приймаючи рішення по суті спору суди виходили з того, що   укладений між сторонами договір не містить
положень про компенсацію замовником витрат за користування кредитом, а в ньому лише
зазначено, що підприємство має право за кредитні кошти закупити необхідну для
виготовлення варення сировину.

Такий висновок не може вважатись
обґрунтованим, оскільки, предметом спору в цій частині є збитки, а відповідно
до статті 224 Господарського кодексу України, на яку послався апеляційний суд,
учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого
порушено. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання
(стаття 218 Господарського кодексу України ).

Тому, для розгляду спору в цій
частині також необхідно було встановити які саме зобов'язання порушені,  та наявність усіх елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між
протиправною поведінкою боржника та збитками, і вини. За відсутності хоча б
одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Частина 1 статті 32 Господарського
процесуального кодексу України встановлює, що доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що господарськими судами першої та апеляційної інстанції при
розгляді справи та прийнятті судових рішень не взято до уваги та не надано
належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи
суть спору, свідчить про не з'ясування судом всіх обставин, які мають суттєве
значення для правильного вирішення господарського спору, в частині, що
оспорюється в касаційному порядку. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного
суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове
рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин.

Неповне з'ясування всіх обставин
справи, які  мають значення для справи, в
частині, що оспорюється в касаційному порядку, дає підстави для скасування
ухвалених у справі судових рішень в цій частині та передачі справи на новий
розгляд.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у
справі підлягають скасуванню частково з передачею справи на новий розгляд в цій
частині до господарського суду першої інстанції. Під  час
нового  розгляду  справи
господарському  суду необхідно  врахувати
викладене,  всебічно  і
повно  з'ясувати  і
перевірити  всі  фактичні
обставини  справи,  об'єктивно
оцінити  докази,  що
мають  юридичне  значення
для  її  розгляду
і  вирішення  спору
по  суті,  і
в  залежності  від
встановленого,  правильно  визначити
норми  матеріального  права,
що  підлягають  застосуванню
до  спірних  правовідносин,  та
прийняти  обґрунтоване  і
законне  судове  рішення.

Керуючись статтями 1117,
пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111,
11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

П О С
Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду
Чернівецької області від 24.02.2006 року та постанову від 11.12.2006року
Львівського апеляційного господарського суду у справі № 3/164 господарського
суду Чернівецької області скасувати в частині первісного позову повністю, в
частині зустрічного позову в частині відмови в стягненні 8743, 35 грн. збитків.

Справу направити на новий розгляд
до господарського суду Чернівецької області в цій частині.

Касаційні скарги     Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1 та Сільськогосподарського виробничо-переробного
підприємства ЗАТ "Буковинапродукт" задовольнити частково.

В решті рішення та постанову
залишити без змін.

Головуючий
Т. Дроботова

Судді
Н. Волковицька

Л.Рогач