ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"12" березня 2007 р.                                                  Справа № 8/338/40

За позовом: Чернігівської обласної державної адміністрації, ул.Шевченка, 7, м.Чернігів

До відповідача: Чернігівського обласного управління юстиції, пр.Миру,43, м.Чернігів

про  скасування рішення

Суддя  Т.Г.Оленич

Секретар судового засідання  А.С.Лященко

ПРЕДСТАВНИКИ   СТОРІН:

Від позивача: Мойсієнко В.М. –начальник юр.відділу, довір.пост. № 06-06/2745 від 19.10.05р.

Від відповідача:  Бобруйко В.А. –заст..начальника відділу, довір.пост. №55 від 07.03.07р.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем заявлено адміністративний позов про скасування рішення відповідача про скасування державної реєстрації розпорядження голови Чернігівської облдержадміністрації від 09.08.06р. № 302.

Відповідач проти позову заперечує. Заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що розпорядження голови Чернігівської облдержадміністрації    від  09.08.06р. №302 “Про тарифи на платні ортопедичні стоматологічні послуги, що надаються комунальним лікувально-профілактичним закладом “Чернігівська міська стоматологічна поліклініка” прийнято всупереч вимогам чинного законодавства та з порушенням наданих повноважень, а тому, оскільки позивачем не приведено розпорядження у відповідність до чинного законодавства,  державна реєстрація цього  розпорядження була скасована.

Вислухавши позовні вимоги та доводи позивача, заперечення та доводи відповідача, вивчивши матеріали справи, з’ясувавши обставини та перевіривши їх наданими сторонами доказами,  суд ВСТАНОВИВ:

Згідно із Наказом Міністерства юстиції України від 25.01.07р. №21/5  “Про реформування органів юстиції”  Чернігівське обласне управління юстиції ліквідовано, на його базі створено Головне управління юстиції у Чернігівській області, яке є правонаступником відповідача. В силу ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України  у разі вибуття сторони у відносинах, щодо яких виник спір, судом на будь-якій стадії адміністративного процесу допускається заміна відповідної сторони її правонаступником. Таким чином, судом здійснюється процесуальне правонаступництво  шляхом заміни відповідача у даній справи –Чернігівського обласного управління юстиції  його правонаступником –Головним управлінням юстиції у Чернігівській області.

9 серпня 2006р. головою Чернігівської обласної державної адміністрації  прийнято розпорядження №302 “Про тарифи на платні ортопедичні стоматологічні послуги, що надаються комунальним лікувально-профілактичним закладом “Чернігівська міська стоматологічна поліклініка”.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.92р. №731 “Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади” (далі по тексту –Положення)  розпорядження зареєстроване в Чернігівському обласному управлінні юстиції 22.08.06р. за №20/605. Вказаним Положенням передбачена також можливість скасування державної реєстрації нормативно-правового акту у випадках, встановлених п.17 Положення, перелік яких не є вичерпним.

Відповідно до п.9 Порядку скасування рішення про державну реєстрацію   нормативно-правових   актів,  занесених  до державного реєстру, затвердженого Наказом  Міністерства юстиції України від 31.07.2000р. №32/5, зареєстрованого  в Міністерстві юстиції України 31.07.2000р. за  №458/4679, скасування  рішення  про державну реєстрацію оформляється шляхом  складання  Висновку  про  скасування  рішення про державну реєстрацію   нормативно-правового   акта   (далі  -  Висновок)  із зазначенням  у  ньому конкретних причин скасування за встановленою формою.

За результатами комплексної перевірки Чернігівського обласного управління юстиції, яка проводилася Міністерством юстиції України з 30.10.06р. по 03.11.06р., було встановлено, що зареєстроване  відповідачем розпорядження голови Чернігівської облдержадміністрації від 09.08.06р. №302  видане з порушенням законодавства, про що відображено в довідці про результати перевірки.

26.10.06р. відповідачем на адресу позивача надісланий лист №05-27/1242  “Про приведення у відповідність до норм чинного законодавства розпорядження Чернігівської облдержадміністрації від 09.08.06р. №302”, в якому позивачу пропонувалося привести розпорядження у відповідність до норм чинного законодавства.

24.11.06р. відповідачем на адресу позивача надісланий лист №05-27/1386 “Щодо скасування рішення про державну реєстрацію”, в якому зазначено про характер порушення, що міститься в розпорядженні №302, та містилася пропозиція про приведення розпорядження у відповідність до чинного законодавства в п’ятиденний термін.

1 грудня 2006р. відповідачем складений Висновок №2/5 про скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта, згідно із яким   саме з 01.12.06р. скасована державна реєстрація розпорядження №302 від 09.08.06р. Із змісту даного Висновку вбачається, що прийнявши розпорядження про затвердження граничних тарифів на платні ортопедичні стоматологічні  послуги, позивач вийшов за межі наданих йому повноважень  у вирішенні питань щодо регулювання цін і тарифів на окремі види продукції, товарів і послуг, які передані місцевим державним адміністраціям на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1996р. №1548 “Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін та тарифів”, встановивши граничний розмір тарифів.

Аналіз даного Висновку свідчить, що рішення відповідача про скасування державної реєстрації нормативно-правового акту, виданого позивачем,  не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а саме:

До основних напрямів економічної політики, що визначаються державою,  віднесено цінову політику держави, про що вказано в ст.10 Господарського кодексу України.  Відповідно до ст.12 Господарського кодексу України основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб’єктів господарювання є, в тому числі регулювання цін та тарифів.

Основні принципи встановлення і застосування цін і тарифів та організації контролю за їх дотриманням на території України визначаються Законом України “Про ціни і ціноутворення”, в статті 8 якого містяться приписи, що державне регулювання цін та тарифів здійснюється шляхом встановлення державних фіксованих цін (тарифів), граничних рівнів цін (тарифів) або граничних відхилень від державних фіксованих цін і тарифів. Отже, законодавцем визначено декілька видів тарифів, які встановлюються державою: фіксовані ціни (тарифи), граничні рівні тарифів або граничні відхилення від державних фіксованих цін.

Відповідно до ст.9 цього ж Закону державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи встановлюються на ресурси, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, на товари і послуги, що мають вирішальне соціальне значення, а також на продукцію, товари і послуги, виробництво яких зосереджено на підприємствах, що займають монопольне становище на ринку. З даною нормою кореспондуються приписи ст.191 Господарського кодексу України. Згідно із ч.5 цієї статті Кодексу державне регулювання цін здійснюється шляхом встановлення фіксованих державних та комунальних цін, граничних рівнів цін, граничних рівнів  торгівельних надбавок і постачальницьких винагород, граничних нормативів рентабельності або шляхом запровадження обов’язкового декларування зміни цін. Тобто, в даній нормі міститься перелік видів тарифів, надбавок, нормативів,  шляхом встановлення яких держава здійснює регулювання цін. При цьому державне регулювання цін та тарифів може бути втілено саме шляхом застосування будь-якого із вищезазначеного виду (способу).

Відповідно до ст.4 Закону  України “Про ціни і ціноутворення”  повноваження в галузі ціноутворення, в тому числі щодо визначення  переліку  продукції,  товарів  і  послуг,   на які затверджуються державні фіксовані та регульовані  ціни  і  тарифи  органами   державного   управління,   а також  щодо визначення  повноважень органів державного управління в  галузі встановлення і застосування цін (тарифів),  та по контролю  за цінами (тарифами) передані Кабінету Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України  від 25.12.96р. №1548 “Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)”  затверджені Повноваження центральних органів виконавчої влади, обласних державних адміністрацій щодо регулювання (встановлення фіксованих та граничних рівнів цін (тарифів), торгівельних (постачальницько-збутових) надбавок, нормативів рентабельності, запровадження обов’язкового декларування зміни) цін і тарифів на окремі види продукції, товарів і послуг (далі по тексту –Повноваження).  Відповідно до абз.5 п.12  вищезазначених Повноважень  обласні державні адміністрації регулюють (встановлюють) тарифи на платні послуги, що надають лікувально - профілактичні державні та комунальні заклади охорони здоров’я.

Відповідно до ст.189 Господарського кодексу України ціною (тарифом) є форма грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб’єкти господарювання.  Чинне законодавство не містить визначення понять “фіксований тариф” та “граничний тариф”. Надаючи місцевим державним адміністраціям повноваження по встановленню тарифів на платні послуги лікувально-профілактичних державних та комунальних закладів охорони здоров’я, Кабінет Міністрів України  не конкретизував який  саме із видів тарифів –державні фіксовані або граничні рівні тарифів –можуть встановлювати місцеві державні адміністрації. Враховуючи, що встановлення фіксованих цін та граничних рівнів цін є окремими способами державного регулювання цін (тарифів), місцеві державні адміністрації у абз.5 п.12 Повноважень не обмежені застосуванням конкретно визначеного виду тарифів, тому суд приходить до висновку, що місцеві державні адміністрації мають право на свій розсуд визначати вид встановленого тарифу.                                        Заперечення відповідача стосовно того, що Чернігівська обласна державна адміністрація приймаючи рішення щодо регулювання тарифів на платні послуги, які надаються лікувально-профілактичними закладами охорони здоров’я,  не мала права встановлювати граничні розмірі тарифів, а повинна була  встановити конкретні тарифи, спростовуються приписами вищезазначених норм чинного законодавства.

Відповідно до ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, яке оскаржується, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.  Відповідач не довів правомірність свого рішення про скасування державної реєстрації розпорядження голови Чернігівської облдержадміністрації від 09.08.06р. №302.

З огляду на вищезазначене, суд доходить висновку, що рішення  відповідача про скасування державної реєстрації нормативно-правового акту, яке викладене у формі Висновку №2/5, затвердженого начальником Чернігівського обласного управління юстиції 01.12.06р., не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

За таких обставин позов є обґрунтованим  і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.6,7,8,9 Закону України “Про ціни і ціноутворення”, ст.ст.10,12,191 Господарського кодексу України, Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.96р. №1548 “Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін та тарифів”, ст.ст.55,71,158,160-163,167,186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Здійснити процесуальне правонаступництво, замінивши Чернігівське обласне управління юстиції його правонаступником –Головним управлінням  юстиції у Чернігівській області.

Позов задовольнити  повністю.

Скасувати рішення Чернігівського обласного управління юстиції, викладене у формі Висновку №2/5 від 01.12.06р. “Про скасування державної реєстрації нормативно-правового акту - розпорядження голови Чернігівської обласної державної адміністрації від 09.08.06р. №302 “Про тарифи на платні ортопедичні стоматологічні послуги, що надаються комунальним лікувально-профілактичним закладом “Чернігівська міська стоматологічна поліклініка”.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Чернігівської області в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була  подана у  двадцятиденний строк,  постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не  скасовано,  набирає  законної  сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до Київського апеляційного господарського суду.

Суддя                                                                  Т.Г.Оленич

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 14 березня 2007р.

Суддя                                                                  Т.Г.Оленич