СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Луцьк, пр. Волі, 54 а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"19" червня 2007 р.

Справа № 2/51-92А.

за
позовом Луцької об'єднаної державної податкової інспекції, м. Луцьк

до
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, м. Луцьк

Колективного підприємства «Гомін», м. Луцьк

про
визнання недійсними угод на суму 74519,08 грн. та стягнення 74519,08 грн. в
доход держави з кожного відповідача

Суддя          Л. О. Черняк

При
секретарі Андрусенко О. О.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від
позивача: Стельмащук Ю. Г. - заступник начальника юрвідділу (дов. у справі),
Коптєва А. Є. -  заступник начальника -
начальник відділу (дов. у справі)

від
відповідача 1: начальник відділу - директор

від
відповідача 2: ОСОБА_1 - підприємець

Відповідно
до ст.160 КАС України в засіданні суду 19.06.2007 р. було оголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Представникам
сторін у судовому засіданні роз'яснені права та обов'язки, передбачені ст.ст.
49, 51 КАС України.

Суть
спору : позивач - Луцька ОДПІ просить суд визнати недійсними усні угоди на суму
74519,08 грн., укладені між КП «Гомін» та СПД ОСОБА_1; просить застосувати
наслідки визнання господарського зобов'язання недійсним, передбачені ст. 208
Господарського кодексу України, а саме: стягнути з підприємця ОСОБА_1 та КП
«Гомін» все одержане ними за зобов'язаннями - по 74519,08 грн. з кожного.

Позовні
вимоги в засіданні суду та в позовній заяві обґрунтовані таким.

Від
імені СПД ОСОБА_1 (продавець) та КП «Гомін» (покупець) було укладено усні угоди
на купівлю майна. Предметом угод була купівля підшипників різних марок.

Фактичне
отримання товару КП "Гомін" від СПД ОСОБА_1 підтверджується
видатковими накладними на яких стоїть підпис, що отримав представник КП
"Гомін" Братченя І.І.

Крім
того, в результаті аналізу угод можна стверджувати про те, що видаткові
накладні та податкові накладні є єдиними документами, що характеризують куплені
товари які є предметом угод. Доказів про спосіб їх передачі та характеристики
товару (сорт,якість та інш.,) немає, що суперечить п. 7.2. ст.7 Закону України
№168 „Про податок на додану вартість" де зазначено, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені
окремими рядками опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість
(обсяг, об'єм).

Податкові
накладні оформлені, з порушенням порядку складання і не дають права платнику
податку на включення сум ПДВ до податкового кредиту звітного періоду та не
підтверджують податковий кредит, як цього вимагає пп.7.4.5 п.7.4 ст.7.

Статтею
92 ЦК України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та
обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих
документів та закону, в даному випадку через СПД ОСОБА_1 Однак, як встановлено
рішенням суду та як заявив особисто ОСОБА_1 він немає будь-якого відношення до
підприємницької діяльності від його імені та будь-яких документів, пов'язаних з
фінансово-господарською діяльністю він з 2004 року не підписував,

Таким
чином, укладення та виконання сторонами усних угод купівлі-продажу товарів, на
думку Луцької ОДПІ, вчинено з метою суперечною інтересам держави в частині
приховування від оподаткування прибутків.

П.2
Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА"
України від 30.05.1997р. № 165, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України
23.06.1997р. за № 233/3037, передбачено, що податкову накладну складає особа,
яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно
індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість; згідно
пункту 5 цього Порядку податкова накладна вважається недійсною у разі її
заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 2 даного Порядку.

Таким
чином, фактично КП «Гомін" уклав договір на отримання матеріальних
цінностей, який підтверджений податковими накладними, на суму 74 519,08 грн
,в.т.ч.  ПДВ -  на
12  369,84  грн,
підписаний  від  імені
СПД  ОСОБА_1 з невстановленими
особами не переконавшись з їх повноваженнях.

Постановою
Верховного суду України від 19.04.2005 року передбачено, що однією з
обов'язкових підстав включення сум до податкового кредиту з податку на додану
вартість є сплата цих сум до Державного бюджету України. В нашому випадку СПД
ОСОБА_1 податкові зобов'язання з податку на додану вартість за угодою не задекларовано
та не сплачено.

Відповідно
до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.07.2002р.№ 1056
„Про заходи щодо забезпечення однакового і правильного застосування
законодавства про податки" до угод, укладених з метою завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства, належать угоди, які порушують основні принципи
суспільного ладу, зокрема, спрямовані на приховування фізичними та юридичними
особами від оподаткування прибутків та доходів. Доказами спрямованості умислу
суб'єктами оспорюваних угод на приховування від оподаткування прибутків та
доходів можуть бути, зокрема, надані податковими органами відомості про
відсутність підприємства (сторони угоди) за юридичною та фактичною адресою, про
визнання недійсними установчих (статутних) документів, про скасування державної
реєстрації суб"єкта підприємницької діяльності.

Вищевикладені
обставини свідчать про те, що угода про надання послуг, вчинена з метою, яка за
відомо суперечна інтересам держави та суспільства, а тому підлягають визнанню
недійсною за ст. 207 ГКУ.

Крім
того, позивач посилається на приписи ст. 7 Закону України «Про податко на
додану вартість», зокрема, п. 7.2, п. п. 7.4.5. 7.2.4, 7.7.5, 7.4.1.

Відповідач
- КП «Гомін» проти позову заперечив посилаючись на таке.

У
взаємовідносинах між СПД ОСОБА_1 та КП "Гомін", зі сторони КП
"Гомін" не було жодного порушення вимог чинного законодавства
України.

Між
продавцем (ОСОБА_1) та покупцем (КП "Гомін) в даному випадку було
достатньо усної форми вираження своєї волі, саме тому був заключений простий
договір в усній формі, що не суперечить п. 1 та п. 2 ст. 206 ЦКУ.

При
заключенні угоди були представлені, як того потребує закон,

-          свідоцтво про державну реєстрацію СПД
ОСОБА_1

-          свідоцтво про реєстрацію платника
ЦЦВ. Знято копії.

Ц
документи жодних сумнівів зі сторони КП "Гомін" викликати не могли,
оскільки перший зареєстрований виконавчим комітетом Луцької міської ради, а
другий - у ДПІ м. Луцька з підписами уповноважених осіб. Жоден з цих документів
не має фотографії і жоден закон не зобов'язує фірму-покупця вимагати документ,
що засвідчує особу.

Як
відомо, свідоцтво про державну реєстрацію видається державним реєстратором
особисто підприємцю по паспорту під підпис. Знову ж, свідоцтво платника податку
видається особисто підприємцю по паспорту під підпис в журналі реєстрації.
Отже, в даному випадку підставних осіб бути не може.

Крім
того, існує Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість,
затверджене наказом ДПАУ 01.03.2000 р. № 79. Згідно п. 35 цього Положення ДПАУ
щомісяця оприлюднює на web-сайті ДПАУ дані з реєстру платників ПДВ і для
перевірки статусу платника податків рекомендує звертатись саме на цей сайт. В
період з жовтня 2004 р. по лютий 2005 р. інформації про СПД ОСОБА_1 як особи
позбавленої реєстрації, не було.

Згідно
ст. 59 п. 7 ГКУ інформація повинна бути надрукована і в офіційному виданні
«Урядовий кур'єр», але такої інформації не було.

Отже,
якщо через 3 роки визнавати документи, видані державними органами, недійсними з
моменту реєстрації, то незрозумілі дії реєстраторів та співробітників ДПАУ, які
видали ці документи. Інших документів, якими могло б керуватись
підприємство-покупець при заключенні будь- яких угод не встановлено законом.

Крім
того, в ст. 59 ПСУ наголошується, що запис в реєстр про припинення діяльності
суб'єкта господарювання вноситься лише після затвердження ліквідаційного
балансу. Тому визнання документів недійсними з моменту реєстрації суперечить
даній статті.

В
позовній заяві підкреслюється, що СПД ОСОБА_1 ніякої фінансово-господарської
діяльності з 1997 року не здійснював та будь які фінансові документи не
підписував, виникає питання, які кошти повинні надходити на відкритий ним
банківський рахунок? Далі, підставні особи називаються «невстановленими», але
зняти готівку в касі банку може лише особа (особисто) по чеку з занесенням всіх
даних паспорта в чек і особистого підпису.

Згідно
Закону України № 996-ХІУ від 16.07.1999 р. "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" фактичне здійснення господарських операцій
фіксують первинні документи. Видаткові накладні, отримані КП «Гомін» разом з
отриманим товаром складені з врахуванням усіх обов'язкових реквізитів, яких
вимагає вищезгаданий закон. На накладних поставлена печатка підприємця ОСОБА_1
з вказаним ідентифікаційним кодом, що цілком ідентифікує особу, яка бере участь
у здійсненні операцій.

В
позовній заяві КП "Гомін" звинувачується в неправомірному включенні в
податковий кредит витрат по сплаті ПДВ з придбаних ТМЦ від СПД ОСОБА_1

Податкові
накладні, отримані КП "Гомін", відповідають всім вимогам п. 7.2.1
Закону України від 03.04.1997 р. за № 168/97-ВР "Про податок на додану
вартість" та п.6.2 Порядку заповнення податкових накладних, затвердженого
наказом ДПАУ № 165 від 30.05.1997 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції
України 23.06.1997 р. за № 233/2037.

І
саме це було підставою для віднесення вказаних в податкових накладних сум до
податкового кредиту.

Звинувачення
в переслідуванні мети завідомо суперечної інтересам

держави
зі сторони КП "Гомін" зовсім безпідставні, оскільки наміру на

вчинення
неправомірних дій КП "Гомін" в позовній заяві не доведено.

З
1995 року зі сторони КП "Гомін" не було жодного порушення термінів
сплати податків або невчасного подання податкової звітності. ТМЦ отримані від
СПД ОСОБА_1, реалізовані діючим підприємствам міста та області. Податкові
зобов'язання включені в податкові декларації.

Крім
того 19.01.2005 р.; 18.02.2005 р.  та
16.03.2005 р.  КП «Гомін" надавало в
Луцьку ОДПІ копії книг придбання і продажу, завірені печатками. Жодних
застережень від Луцької ОДП відносно підприємця ОСОБА_1 не надходило.

Зі
сторони податкового інспектора, закріпленого за кожним суб'єктом
підприємницької діяльності, здійснюється постійний контроль за сплатою
податків. В разі, якщо податкове навантаження недостатнє (не говорячи вже про
нульові декларації) податковий інспектор викликає та просить пояснення.

Вважає,
що всі дії КП "Гомін" у взаємовідносинах з СПД ОСОБА_1 відповідають
вимогам ЦКУ від 16.01.2003 р. № 435-1V, ГКУ від 16.01.2003 р. № 438 IV та
існуючим законам бухгалтерського та податкового обліку і добросовісний платник
податків - КП «Гомін» не повинен нести будь-яку відповідальність за вчинення
неправомірних дій іншими особами.

Відповідач
- СПД ОСОБА_1 у поясненнях на позовну заяву від 15.06.2007 р. проти позову
заперечив, зазначивши, що діяльність не здійснює з квітня 1997 року,
оскаржуваних угод не підписував, заяв про видачу свідоцтва платника ПДВ у
податкову інспекцію не подавав.

Із
досліджених матеріалів справи, пояснень представників сторін суд

встановив:

Згідно
акту Луцької ОДПІ НОМЕР_1 про результати виїзної планової перевірки СПД ОСОБА_1
з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2003 р. по 31.12.2005 р. СПД ОСОБА_1 взято на податковий облік
08.04.1993 р. в ДПІ у м. Луцьку. У період, що перевірявся, суб'єкт
господарювання був платником податку на додану вартість, податку з доходів
фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю. Свідоцтво платника ПДВ
НОМЕР_2, індивідуальний податковий номер платника ПДВ НОМЕР_9.

В
засіданні суду було встановлено, що між підприємцем ОСОБА_1 (продавець) та КП
«Гомін» (покупець) було укладено усні угоди на купівлю товару - підшипників
різних марок. Про що свідчать податкові накладні в матеріалах справи за квітень,
травень 2004-2005 років. Загальна вартість товару складає 62179,24 грн. та
12369,84 грн. ПДВ (а. с. 29-62). Розрахунки за товар підприємством «Гомін» в
зазначених сумах проведено платіжними дорученнями: НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5,
НОМЕР_6, НОМЕР_7.

Постановою
господарського суду Волинської області від 25.01.2007 р. у справі №
05/105/21-11А визнано недійсними установчі
документи  Підприємця ОСОБА_1, що
проживає за  адресою: АДРЕСА_1, а саме:
свідоцтво  про державну  реєстрацію фізичної  особи-підприємця, НОМЕР_8,
ідентифікаційний  номер НОМЕР_9 та
свідоцтво НОМЕР_2  платника податку  на додану
вартість  за  податковим номером  НОМЕР_9
з 20.10.2004р.

Таким
чином, на момент здійснення фінансово-господарської діяльності між
підприємством «Гомін» та підприємцем ОСОБА_1, останній був зареєстрований в
установленому законом порядку, мав свідоцтво платника податку на додану
вартість і не заперечував в тому, що надав користуватися документами
підприємницької діяльності ОСОБА_2

У
відповідності до вимог ст. 49 Цивільного кодексу УРСР, який втратив чинність з
01.01.2004 року, якщо угода укладена з метою, суперечною інтересам держави і
суспільства, то вона є недійсною. При наявності умислу на укладання такої угоди
у обох сторін - в разі виконання угоди обома сторонами - в доход держави
стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією
стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею і все
належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності ж
умислу лише у однієї з сторін все одержане нею за угодою повинно бути повернуто
другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного
стягується в доход держави.

Цивільний
кодекс України, який набрав чинності 01.01.04 року серед правових наслідків
вчинення правочину, який порушує публічний порядок, не встановлює санкцій
аналогічних тим, які були встановлені ст. 49 ЦК УРСР.

Санкція
за укладання угоди (вчинення господарського зобов'язання) з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства, встановлена Господарським кодексом
України.

Згідно
ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, який набрав чинності з 01.01.04р.,
господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з
метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства або укладено
учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із
сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним
повністю або частково.

Відповідно
до ч. 1 ст. 208 ГК України якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як
таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання
обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними
за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої
сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї
першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у
однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а
одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за
рішенням суду в доход держави.

Положення
статей 207 та 208 ГК України слід застосовувати з урахуванням того, що
правочин, який вчинено з метою завідомо суперечною інтересам держави і
суспільства водночас суперечить моральним засадам суспільства, тому згідно з ч.
1 ст. 203, ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним і визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Органи
державної податкової служби, можуть на підставі п. 11 ст. 10 Закону України
«Про державну податкову службу в Україні» звернутися до судів з позовами про
стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою,
яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню
нікчемність.

Санкції
застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства. Разом з тим, за змістом ч. 1 ст. 208 ГК України
застосування цих санкцій можливе лише в разі виконання правочину хоча б однією
стороною.

Санкції,
встановлені ч. 1 ст. 208 цього кодексу, не можуть застосовуватися за сам факт
несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів) однією зі сторін
договору.  За таких обставин
правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину. Для застосування
санкцій, передбачених ч. 1 ст. 208 Кодексу необхідним є наявність умислу на
укладання угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства. Такої позиції дотримується Верховний суд України.

В
обгрунтування позову податковою інспекцією зроблено посилання на протиправність
умислу підприємством «Гомін» та особи, яка діяла від імені підприємця ОСОБА_1.,
посилаючись на постанову господарського суду Волинської області  від 25.01.2007 р., якою визнано недійсними
установчі документи за позовом підприємця ОСОБА_1. Однак, наявність умислу не
може бути підтверджена лише даним рішенням суду, оскільки предметом дослідження
у такій справі є, зокрема відповідність установчих документів вимогам чинного
законодавства, а не наявність протиправного умислу при укладенні усних угод, що
мали місце під час підприємницької діяльності суб'єкта.

Крім
того юридичним наслідком припинення підприємницької діяльності приватного
підприємця з підстав, визнання його установчих документів недійсними мало бути
здійснення ліквідаційної процедури. Сам факт припинення підприємницької
діяльності не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту його
державної реєстрації і до моменту виключення з державного реєстру.

У
відповідності з ч. 2 ст. 18 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців” від 15.05.03р. № 755-ІV, якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона
знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

В
матеріалах справи відсутні докази про те, що укладаючи угоди шляхом оформлення
податкових накладних, сторони діяли з метою яка суперечить інтересам держави і
суспільства.

Навпаки,
встановлені судом факти свідчать про те, що підприємство сплатило продавцю в
ціні товару податок на додану вартість.

Самі
по собі угоди про продаж товару, вказаного
в податкових накладних, не є такими що суперечать інтересам держави та
суспільства. Такий товар не виключено законом із цивільного обігу, на торгівлю
ним не вимагалася ліцензія, не було й інших законодавчих обмежень стосовно його
купівлі - продажу.

Під
час розгляду справи підприємець подав суду як доказ постанову про порушення
кримінальної справи відносно ОСОБА_2 про ухилення від сплати податків в
особливо великих розмірах та підроблення документів за ознаками злочинів,
передбачених ч. 3 ст. 212 та ч. 2 ст. 358 КК України.

Відповідно
до п. 4 ст. 72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду
у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є
обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові
наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова
суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Отже,
постанова слідчого про порушення кримінальної справи не є обов'язковою в даній
адміністративній справі.

Таким
чином суд не вбачає правових підстав по даній справі для визнання усних угод
між КП „Гомін” та підприємцем ОСОБА_1 - недійсними із застосуванням наслідків.

Керуючись
ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, ГК України,
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

В
позові Луцької ОДПІ про визнання недійсними усних угод на суму 74519,08 грн.,
укладених між КП „Гомін” та СПД ОСОБА_1 та застосуванням наслідків,
передбачених ст. 208 Господарського кодексу України - про стягнення з
відповідачів: СПД ОСОБА_1, КП „Гомін” одержаного за зобов'язаннями по 74519,08
грн. з кожного - відмовити.

Заява
про апеляційне оскарження постанови може бути подана протягом 10 днів з дня
складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову може бути
подана протягом 20 днів після подання
заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Л. О. Черняк

Дата
виготовлення повного тексту постанови 25.06.2007 р.

Суддя