ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2007 р.
№ 38/7

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючий суддя
Муравйов О.В.

судді:
Полянський А.Г.
Кривда Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2007 року та рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2007 року

у справі
№38/7 Господарського суду міста Києва

за позовом
Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Харківгаз”

до
Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”

про
зобов’язання вчинити дії

за участю  представників сторін:

позивача:

відповідача:

Гладирь В.М., дов. №5001/520 від 25.12.06р., Калініченко Т.Г., дов. №3741566 від 05.02.07р.,
Левченко О.Є., дов. №106/35 від 15.05.07р., Тютюнник С.В., дов. №104/35 від 15.05.07р.,

В С Т А Н О В И В:

26.12.2006р.  Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації “Харківгаз” (далі ВАТ “Харківгаз”) звернулося до Господарського суд міста Києва з позовом до Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” (далі ДК “Газ України”) про зобов’язання вчинити дії.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.02.2007р. у справі №38/7 (суддя: Власов Ю.Л.) позов задоволено. Зобов’язано Дочірню компанію “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” внести зміни до договору від 28.12.2001р. №04/01-823 “Про користування державним майном, яке не підлягає приватизації” шляхом підписання додаткової угоди з Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації “Харківгаз” про виключення зі складу майна, що використовується  Відкритим акціонерним товариством “Харківгаз” за договором від 28.12.2001р. №04/01-823 другої нитки газопроводу високого тиску від ГРС до ТЕЦ Первомайський ДП “Хімпром” (відключаючий пристрій №83) в редакції, запропонованій Відкритим акціонерним товариством “Харківгаз”.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2007р. (судді: Андрієнко В.В., Малетич М.М., Студенець В.І.) вказане рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Відповідач не погодившись із зазначеними рішенням та постановою звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2007р. та рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2007р. у справі № 38/7 скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю, мотивуючи касаційну скаргу тим, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, через неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити рішення та постанову без змін.

Розпорядженням Заступника Голови Вищого господарського суду України Осетинського А.Й. від 25.06.2007р., у зв’язку з відпусткою судді Фролової Г.М., для перегляду в касаційному порядку справи № 38/7, призначеної до розгляду на 26.06.2007р., утворено колегію суддів у складі: головуючого –судді Муравйова О.В., суддів –Полянського А.Г.,  Кривда Д.С.

Заслухавши присутніх представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права; касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти  докази.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції 28.12.2001р. між позивачем та відповідачем був укладений договір № 04/01-823/45 про користування державним майном, яке не підлягає приватизації (далі - Договір), за умовами якого відповідач надає, а позивач приймає у тимчасове користування на умовах, визначених цим договором, державне майно, яке не підлягає приватизації і використовується для забезпечення транспортування та розподілу природного газу (далі - майно), а саме: розподільні газопроводи, споруди на них і транспортні засоби спеціального призначення, які передані Національній акціонерній компанії “Нафтогаз України” у користування згідно з переліком (додаток № 3 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998р. №747 “Про утворення Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”).

Відповідно до  п.1.4 Договору перелік майна, його технічні, експлуатаційні та інші дані визначаються за даними інвентаризації,  передача майна позивачу здійснюється за вартістю визначеною в додатку №1 шляхом складання акту приймання-передачі (п. 2.1 Договору).

В п.2.2 Договору сторони передбачили, що після закінчення терміну, на який був укладений цей договір, у випадку його припинення, у тому числі у разі –дострокового, майно повертається відповідачу. Повернення майна, отриманого за цим договором та створеного в процесі терміну дії договору, що є державною власністю здійснюється протягом 5 календарних днів після закінчення терміну дії договору і оформляється актом приймання-передачі.

Відповідно до  п.3.2 Договору правовий режим майна визначається на підставі чинного законодавства України, тобто власником майна протягом терміну дії договору залишається держава, а позивач здійснює функції користування.

В п.10.1 Договору сторони відзначили, що договір набирає чинності з 01.01.2002р. і діє до 31.12.2002р. у разі якщо жодна із сторін письмово не заявить про бажання щодо його припинення за місяць до закінчення календарного року, договір вважається подовженим на наступний рік на тих же умовах.

Так, з акту приймання-передачі майна, яке не підлягає приватизації і знаходиться на балансі підприємства по газопостачанню та газифікації (додаток №1 до Договору) вбачається, що відповідач передав, а позивач прийняв майно залишковою вартістю 77795000,00 грн.

Відповідно до п.116 переліку державного майна, яке перебуває на балансі позивача –додатку №1 до спільного наказу Міністерства палива від 28.11.2003р. №2137/700, на балансі позивача перебуває газопровід в/т від ГРС до ТЕЦ ІІ - а нитка d=325 залишковою вартістю 13736,01 грн.

Судами першої та апеляційної інстанції також встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 23.06.2004р. у справі № 18/504, залишеним в частині без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.08.2004р., за Первомайським державним підприємством “Хімпром” визнано право повного господарського відання на 2-у нитку розподільного газопроводу високого тиску від ГРС до ТЕЦ до відключаючого пристрою № 83.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Зазначені рішення та постанова не скасовані, отже є чинними та  обов’язковими до виконання на всій території України.

09.08.2005р. позивачем було направлено на адресу відповідача лист № 2375 з пропозицією внести зміни до договору, а саме, зменшити вартість переданого майна на вартість 2-гої нитки розподільчого газопроводу високого тиску від ГРС до ТЕЦ до відключаючого пристрою та додано до листа примірник додаткової угоди до Договору.

28.03.2006р. Контрольно-ревізійним управлінням в Харківській області був складений акт №05-20/17 перевірки повноти обліку газотранспортних мереж і оплати за їх використання позивачем за 2005р. та січень-лютий 2006р., в якому відображено, що в результаті вибіркового звіряння по двом філіям товариства були виявлені розбіжності у довжинах газопроводів між бухгалтерським обліком та даними виробничо-технічної документації на 2404,92 п.м., яка підлягає коригуванню.

Згідно з зазначеним актом відповідно до переліку державного майна, балансоутримувачем якого є позивач, складеного за результатами  інвентаризації станом на 30.11.2003р. газопровід 2-гої нитки високого тиску від ГРС до ТЕЦ первісною вартістю 13,74 тис. грн. значиться, як державне майно, отримане позивачем від відповідача за Договором.

Відповідно до вказаного акту встановлено, що 2-га нитка газопроводу високого тиску, також обліковується на балансі підприємства у складі основних фондів.

Судами встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13.06.2006р. та 27.07.2006р. позивач повторно звернувся до відповідача з листами №2207 та №2909 в яких висловив пропозицією підписати додаткову угоду, та додав до вказаних листів примірники запропонованих додаткових угод до Договору.

Проте, 30.11.2006р. відповідачем був складений лист №31/27-12661 в якому останній повідомляв позивача про припинення дії Договору з 01.01.2007р. Позивач отримав даного листа 19.12.2006 р. про що свідчить копія поштового повідомлення про вручення поштового відправлення №1121938.

Разом з цим, 07.12.2006р., відповідач направив на адресу позивача лист №31/27-12939, яким направив Додаткову угоду №2 до Договору та просив терміново підписати, скріпити печатками та повернути її до 15.12.2006р.

19.12.2006р., позивач направив відповідачу лист №4876, в якому на підставі пропозиції відповідач на укладення Додаткової угоди №2 до Договору вважав пропозицію відповідача про припинення договору відізваною.

12.01.2007р., відповідач направив позивачу лист №31/27-103 про направлення для виконання наказу Мінпаливенерго України №532 від 28.12.2006р. “Про затвердження порядку проведення інвентаризації державного майна, яке перебуває у сфері управління Мінпаливенерго, та надання відомостей до Єдиного реєстру об’єктів державної власності”.

16.01.2007р. відповідач направив позивачу лист №31/27-258 в якому просив останнього прибути для консультацій щодо укладання додаткової угоди до Договору.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що спір виник внаслідок того, що позивач вважає необхідним укласти з відповідачем додаткову угоду до договору, а відповідач заперечує проти цього та вважає договір таким, що припинив свою дію.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов’язку в натурі, зміна правовідношення.

Згідно зі ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов’язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Отже, зазначені вище норми передбачають можливість зміни договору в разі істотної зміни обставин якими сторони керувалися при укладенні договору, при не досягненні сторонами згоди щодо зміни договору такий спір може бути переданим на вирішення суду, при цьому сторона вправі самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, передбаченого статтею 16 Цивільного кодексу України.

Як було зазначено вище, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що на час укладання Договору, відповідно до якого відповідач надав, а позивач прийняв у тимчасове користування державне майно, яке не підлягає приватизації і використовується для забезпечення транспортування та розподілу природного газу, в тому числі і 2-гу нитку газопроводу високого тиску від ГРС до ТЕЦ Первомайський ДП “Хімпром”(відключаючий пристрій №83), не було  рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2004 р., яким за Первомайським державним підприємством “Хімпром” визнано право повного господарського відання на 2-у нитку розподільного газопроводу високого тиску від ГРС до ТЕЦ до відключаючого пристрою №83.

Отже, суди дійшли цілком обґрунтованого висновку, що обставини користування позивачем 2-ю ниткою розподільного газопроводу високого тиску від ГРС до ТЕЦ до відключаючого пристрою №83 за Договором істотно змінились, оскільки судом було встановлено, що даний газопровід знаходиться не у користуванні позивача, а у повному господарському віданні Первомайського державного підприємства “Хімпром”, згідно зазначеного раніше рішення суду. Фактичне знаходження даного газопроводу на балансі Первомайського державного підприємства “Хімпром” також було підтверджено Контрольно-ревізійним управлінням в Харківській області актом №05-20/17 від 28.03.2006р.

Отже, на  момент укладення Договору сторони не могли знати, що така зміна обставин настане, дана зміна була зумовлена причинами, які позивач та відповідач не могли усунути, виконання договору порушить співвідношення майнових інтересів сторін за Договором, із суті договору не випливає, що ризик зміни вказаної обставини несе позивач. Розірвання всього договору в зв’язку зі зміною вказаної обставини суперечило б суспільним інтересам, оскільки за вказаним договором відповідачем було передано позивачу у користування значно більшу кількість газопроводів для їх обслуговування та надійного забезпечення транспортування природного газу до споживачів.

Судами встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозиціями внести зміни до Договору, а саме виключити зі складу майна, що використовується позивачем за вказаним договором 2-гу нитку газопроводу високого тиску від ГРС до ТЕЦ Первомайський ДП “Хімпром” (відключаючий пристрій №83), відповідач запропонованої додаткової угоди не підписав.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суди дійшли обґрунтованого висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Заявник касаційної скарги посилається на те, що Договір припинив свою діяльність, оскільки відповідач на підставі п.10.1 спірного Договору за місяць до закінчення календарного року направив позивачу лист №31/27-12661 від 30.11.2006р. про припинення користування державним майном, але відповідно до умов договору та направленої письмової заяви, на думку останнього, Договір ще продовжував свою дію і мав бути припиненим тільки 01.01.2007р.

Однак, колегія суддів вважає даний довід необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ст.202 Цивільного кодексу України правочином  є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Ч. 5 ст.203 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ст.213 зазначеного вище Кодексу зміст   правочину   може   бути  витлумачений  стороною (сторонами). Якщо немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того,  в п. 2.2 Договору сторони передбачили, що після його припинення майно повертається відповідачу протягом 5 календарних днів після закінчення терміну дії договору і оформляється актом приймання-передачі.

Судами встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач на даний час продовжує користуватись майном, переданим йому відповідачем за Договором, при цьому, відповідач направив позивачу лист №31/27-103 для виконання наказу Мінпаливенерго про порядок проведення інвентаризації державного майна, яке перебуває у сфері управління Мінпаливенерго.

За вказаних обставин, правомірним є висновок попередніх судових інстанцій, що Договір на даний час не припинив свою дію, та є чинним.

Що ж стосується доводів відповідача про порушення судами норм статей 22, 27 Господарського процесуального кодексу України, щодо незалучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Фонду державного майна України , НАК «Нафтогаз України»та Міністерства палива та енергетики України, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З предмету позову вбачається, що вимоги позивача випливають із правовідносин останнього з ДК «Газ України», відповідачем, за двостороннім Договором, а тому правильне застосування норм права в даній справі ніяким чином не залежить від участі у справі в якості третіх осіб: Фонду державного майна України,  Міністерства палива та енергетики України.

Отже, висновки апеляційного суду, якими спростовано обставини на які посилався відповідач в обґрунтування своїх вимог і заперечень, ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає положенням статті 105 Господарського процесуального кодексу України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

А тому, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанції, дійшли обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги щодо порушення та неправильного застосування судами норм матеріального та процесуального права, є також безпідставними, оскільки  вони зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

Тому, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що оскільки встановлення фактичних обставин справи не входить до компетенції суду касаційної інстанції, доводи заявника касаційної скарги щодо переоцінки наявних у справі доказів, колегією суддів Вищого господарського суду України відхиляються.

Враховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва та постанова Київського апеляційного господарського суду є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ґрунтується на довільному та неправильному тлумаченні положень чинного законодавства.

Відповідно до ст.ст.85, 1115 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні за згодою присутніх представників сторін  оголошена  вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України,  Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2007 року та   постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2007 року у справі № 38/7 залишити без змін.

Головуючий    суддя                                                          Муравйов О.В.

Судді                                                                                    Полянський А.Г.

Кривда Д.С.