СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.07                                                                                 Справа № 13/357

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ВЛАНИК” м. Луганськ

до Закритого акціонерного товариства торгово-комерційна фірма “АРТ” м. Луганськ

про стягнення 874 грн. 37 коп.

Суддя
Яресько Б.В.

За участю:
Секретар судового засідання Савенко В.Ю.

Від позивача
Сухаревська Є.А. дов. № 238 від 14.06.2007 р.

Від відповідача
Не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: Позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості в сумі 829 грн. 40 коп., пені в сумі 44 грн. 97 коп.

Позивач позов підтримав.

Учасників судового процесу було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст.ст. 42 , 43 Господарського  процесуального кодексу України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Відповідач у судове засідання не прибув, відзиву на позовну заяву не надав.

Неприбуття повторно у судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про час і місце проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно положень ст. 75 Господарського  процесуального кодексу України, оскільки до повноважень господарських суддів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб –учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

Тому направлення кореспонденції на адресу відповідача відповідно до інформації, що міститься в матеріалах справи є належним доказом виконання господарським судом обов’язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення судом певних процесуальних дій.

З’ясувавши фактичні  обставини справи,  докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам  сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правової норми, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи учасників судового процесу, суд

ВСТАНОВИВ, що  відповідно до укладеного між сторонами договору № 11/л-06 від 28.07.2006 р. на поставку газет під реалізацію позивач поставив відповідачу за період з листопада 2006 р. по лютий 2007 р. газети на загальну суму 1462 грн. 05 коп. Факт передачі підтверджується матеріалами справи.

Одержані газети на суму 632 грн. 65 коп. відповідач відповідно до п. 4.3. договору повернув позивача. Вартість одержаних, та неповернутих газет склала 829 грн. 40 коп.

В порушення умов п. 4.2 договору відповідач протягом 10 банківських днів не оплатив одержані газети в наслідок чого виникла заборгованість в сумі 829 грн. 40 коп.

Наявність заборгованості підтверджується актом звірення розрахунків станом на 01.03.2007 р. підписаним сторонами.

Відповідно до п. 6.2. договору за порушення строків розрахунку відповідач зобов’язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення від суми боргу.

Позивач звернувся до господарського суду Луганської області з позовом в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 829 грн. 40 коп., та пеню в сумі 44 грн. 97 коп. нараховану за період з 01.11.2006 р. по 30.04.2007 р.

Відповідач заперечень проти позову, або доказів оплати боргу суду не надав.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського  процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського  процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським  визнається  зобов'язання,  що  виникає  між суб'єктом  господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав,  передбачених  Господарським  кодексом,  в силу  якого  один  суб'єкт  (зобов'язана  сторона,  у  тому  числі боржник)  зобов'язаний  вчинити  певну дію господарського   чи управлінсько-господарського  характеру  на користь іншого суб'єкта (виконати  роботу,  передати   майно,   сплатити гроші, надати інформацію тощо),  або утриматися від певних дій,  а інший суб'єкт (управнена сторона,  у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання  та  інші учасники  господарських відносин  повинні  виконувати  господарські  зобов'язання належним чином відповідно до закону,  інших правових актів,  договору, а за відсутності   конкретних   вимог  щодо  виконання  зобов'язання  - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських   договорів застосовуються відповідні положення  Цивільного  кодексу  України  з урахуванням особливостей, передбачених Господарським  кодексом України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не  допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених  змістом  зобов'язання  (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зобов’язання повинно виконуватися у встановлений строк.

Вимоги позивача є обґрунтованими, не спростовані відповідачем, підтверджуються матеріалами справи в зв’язку з чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 44,49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача, а саме державне мито у сумі –102 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 44,49, 75, 82-85 Господарського  процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Закритого акціонерного товариства “Торгово-комерційна фірма “АРТ” м. Луганськ, Артемівський район, вул. Линьова 85А ідентифікаційний код  13393521 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Вланик” м. Луганськ, вул. Ватутіна 89А ідентифікаційний код  20178013 борг в сумі 829 грн. 40 коп., пеню в сумі 44 грн. 97 коп., наказ видати.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                 Б.В. Яресько