ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2007 р.
№ 7/421

Вищий господарський суду України у складі колегії суддів:

головуючого                                    Невдашенко Л.П.

суддів:                                               Михайлюка М.В.

Дунаєвської Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Дочірнього підприємства “Газ-тепло” НАК “Нафтогаз України”, м. Київ

на постанову
від 19.12.2006
Київського апеляційного господарського суду

у справі
господарського суду
№ 7/421
м. Києва

за  позовом

Державного акціонерного підприємства “Чорноморнафтогаз”, м. Сімферополь

до

Дочірнього підприємства “Газ-тепло” НАК “Нафтогаз України”, м. Київ

про

стягнення 1 581 611,69 грн.

за участю представників сторін:

від позивача –                 Тітовський О.В.

від відповідача –            Ткаченко Д.В., Череповський Є.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 28.09.2006 р., яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2006 р. задоволено позов Державного акціонерного підприємства “Чорноморнафтогаз” до Дочірнього підприємства “Газ-тепло” про стягнення 1 581 611,69 грн. в т.ч. 1 567 038,23 грн. основного боргу, 12 379,60 грн. пені, 2 193,86 грн. 3% річних, 15 816,12 грн. витрат по сплаті державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Суд мотивував своє рішення тим, що відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач, зазначає суд, не виконав свої зобов'язання  за договором в частині оплати вартості поставленого газу, внаслідок чого заборгованість перед позивачем склала 1 567 038,23 грн.

Пунктом 6.2. договору передбачено за несвоєчасне виконання договірних зобов’язань стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Оскаржуючи постанову апеляційного суду та рішення господарського суду скаржник просить їх скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції посилаючись на те, що при винесенні судових рішень судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що для нього не встановлено строку проведення розрахунків і у відповідності до ст. 530 ЦК України відповідач повинен був перерахувати грошові кошти протягом семи днів з моменту отримання вимоги.

Позивач, з такою вимогою до відповідача не звертався.

Крім того, правовідносини між сторонами у даній справі регулюються не тільки положеннями глави 54 Цивільного кодексу України, а і іншими статтями ЦК України, які регулюють інші види договорів, зокрема договір комісії.

Заслухавши учасників судового процесу, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та її повноту, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Між Державним акціонерним товариством “Чорноморнафтогаз” (продавець) та Дочірнім підприємством “Газ-тепло” 22.06.2006 р. укладено договір № 2007-ПГ-2006 купівлі-продажу природного газу відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупця природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах даного договору.

Пунктом 2.1 додаткової угоди № 1 до договору передбачено, що продавець зобов'язується передати у власність покупця в червні 2006 року газ у обсязі 4 849,740 тис. куб. м.

Приймання-передача газу, оформляється актами приймання-передачі газу, які підписуються уповноваженими представниками продавця і покупця (п.3.1 договору).

Частиною 5 договору встановлено порядок та умови проведення розрахунків, відповідно до якої оплата газу здійснюється покупцем шляхом перерахування на рахунок продавця до 25 числа місяця, що передує місяцю відвантаження газу, авансовий платіж в розмірі  95% вартості обсягу газу вказаного у п. 2.1. Остаточний розрахунок за переданий природний газ здійснюється до 10 числа наступного за місяцем передачі газу на підставі акту приймання-передачі газу.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у період з 01.06.2006 по 31.06.2006 Дочірньому підприємству “Газ-тепло” було передано 4 849,74 тис. куб. м. природного газу на загальну суму 1 567 038,23 грн., що підтверджується актами приймання-передачі від 30.06.2006 р.

Однак, в порушення умов договору відповідач не виконав свої зобов'язання  в частині оплати поставленого природного газу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, закону, інших правових актів; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що за несвоєчасне виконання договірних зобов’язань боржник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

За таких обставин, суд першої та апеляційної інстанції правомірно задовольнили позовні вимоги в повному обсязі.

Посилання скаржника на те, що для нього не встановлено строку проведення розрахунків і у відповідності до ст. 530 ЦК України відповідач повинен був перерахувати грошові кошти протягом семи днів з моменту отримання вимоги, спростовується п. 5.1 договору, яким визначено порядок проведення розрахунків.

Пунктом 5.1 договору передбачено, зокрема, що остаточний розрахунок за переданий природний газ здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем передачі газу на підставі акту приймання-передачі газу.

Суд апеляційної інстанції, при винесенні оскаржуваного рішення повно і всебічно з’ясував фактичні обставини справи, дослідив та надав оцінку як доводам позивача так і запереченням відповідача.

В решті касаційна скарга стосується спростування обставин справи, встановлених судом  апеляційної інстанції, а також заперечень щодо оцінки судом наявних у справі доказів, тому судом касаційної інстанції до уваги не приймаються з огляду на вимоги ч.2 ст. 1115 та ч.1,2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновку суду.

З огляду на викладене, Вищий господарський суд України вважає юридичну оцінку, дану Київським апеляційним господарським судом обставинам справи такою, що ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для задоволення касаційної скарги не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2006 у справі № 7/421 залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Головуючий, суддя                                                                       Л.Невдашенко

Судді:                                                                                             М.Михайлюк

Н.Дунаєвська