ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
вул.Б.Хмельницького,44-Б
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

№ 35/298

25.07.07 р.

За позовом   Товариства
з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Кроун»

до
Київської міської ради

про
визнання нечинним
рішення

Суддя Літвінова М.Є.

Представники:

від позивача:          Толстих Д.І.
-предст. за довір. №б/н від 24.07.07р.;

від відповідача: Яроцька
Е.М. -предст. за довір. №225-КР-675 від 24.06.07р.

В судовому засіданні 25.07.2007р.,
на підставі ч.2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, за згодою
представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи:

Постановою Господарського суду міста
Києва від 23.01.2006р. у справі №2/19-А задоволено позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія «Кроун»до Київської міської ради, про
визнання не чинними рішень Київської міської ради від 06.10.2005р. №27/3491 та
від 17.11.2005р. №347/2835.

Постановою Київського апеляційного
господарського від 28.03.2006р. у справі №2/19 -А Постанову Господарського суду
міста Києва від 23.01.2006р. у справі №2/19-А
залишено без змін, а апеляційну скаргу Київської міської ради -без задоволення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 16.05.2007р. Постанову Київського апеляційного господарського від
28.03.2006р. у справі №2/19 -А та Постанову Господарського суду міста Києва від
23.01.2006р. у справі №2/19-А скасовано.

Закрито провадження у справі за
позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Кроун»до
Київської міської ради про визнання не чинними рішень Київської міської ради
від 06.10.2005р. №27/3491 та від 17.11.2005р. №347/2835.

Підставою скасування вищевказаних
постанов, стало те, що предметом спору в даній справі є право користування
земельною ділянкою. Тобто між сторонами існує спір про право, що в свою чергу
виключає її розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог пункту 1 частини
1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває
провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене Товариство з
обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Кроун»звернулось до суду з
позовом, в рамках господарського судочинства, до Київської міської ради про
визнання нечинним рішення Київської міської ради від 17.11.2005р. №374/2835
«Про відміну пункту 9 рішення Київської міської ради від 27.03.2003р. №332/492
«Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування
землею».

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.07.07р., порушено провадження у справі №35/298, розгляд справи
призначений на 25.07.07р.

Представником позивача в судовому
засіданні було подано документи на вимогу ухвали суду про порушення провадження
у справі №35/298 від 13.07.07р.

Представником відповідача, в
судовому засіданні, на виконання вимог ухвали суду  про порушення провадження у справі №35/298 від
13.07.07р., надано відзив на позов та документи для залучення до матеріалів
справи.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити  останні.

В судовому засіданні представником
позивача були подані письмові уточнення позовних вимог, відповідно до яких
останній просив суд визнати недійсним рішення Київської міської ради від
17.11.2005р. №374/2835 «Про відміну пункту 9 рішення Київської міської ради від
27.03.2003р. №332/492 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення
права користування землею».

Представник відповідача проти
позову заперечував, та просив суд відмовити в задоволенні останнього.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київської міської ради
(відповідач) від 06.10.2005р. №27/3491 було зупинено дію пункту 9 рішення
Київської міської ради №332/492; запропоновано Товариству з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія «Кроун»(позивач) надати згоду на
розірвання договору оренди, що був укладений на підставі зупиненого рішення;
доручено Головному управлінню земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської
міської адміністрації) поінформувати Позивача про прийняття цього рішення; у
разі відмови від розірвання договору оренди земельної ділянки або у разі
неодержання відповіді у встановлений законодавством термін забезпечити
підготовку та подання позову про розірвання договору оренди землі до
Господарського суду м. Києва; контроль за виконанням цього рішення покласти на
заступника Київського міського голови -секретаря Київради.

Рішенням Київської міської ради від
17.11.2005р. №374/2835 було відмінено дію пункту 9 рішення Київської міської
ради №332/492; запропоновано позивачеві надати згоду на розірвання договору
оренди, що був укладений на підставі зупиненого рішення; доручено Головному
управлінню земельних ресурсів виконавчого органу  Київради (Київської міської адміністрації)
поінформувати позивача про прийняття цього рішення; у разі відмови від
розірвання договору оренди земельної ділянки або якщо відповіді не надійде у
встановлений законодавством термін, забезпечити підготовку та подання позову про
розірвання договору оренди землі до Господарського суду міста Києва; контроль
за виконанням цього рішення покласти на заступника Київського міського голови
-секретаря Київради.

Підставою видання оспорюваного акту
відповідач називає невиконання вимог Державного управління екології та
природних ресурсів в м. Києві №08-8-20/5849 від 14.03.2003 та п. 7.2. Договору
оренди земельної ділянки від 23.10.2003р., укладеного між позивачем та
відповідачем.

У листі Державного управління
екології та природних ресурсів в м. Києві №08-8-20/5849 від 14.03.2003, на
невиконання вимог якого посилається відповідач, зазначено: «враховуючи, що
зазначена ділянка безпосередньо межує із багатоповерховим будинками виникає
можливість негативної реакції населення щодо зазначеного будівництва до початку
розробки проектної документації замовнику (позивачеві) необхідно надати
публікацію у засобах масової інформації про заплановане будівництво за
зазначеною адресою (АДРЕСА_1), відгуки на неї направляти в Постійну комісію
Київради з питань екологічної політики з метою врахування громадської думки,
або отримати експертний висновок незалежної експертизи організації «Зелений
світ»,  «Екоправо»та інші, при прийняті
остаточного рішення щодо зазначеного будівництва».

Відповідно до рішення Київської
міської ради від 27.03.2003 №332/492 «Про надання і вилучення земельних ділянок
та припинення права користування землею»Товариству з обмеженою відповідальністю
компанії «Кроун» передано земельну ділянку площею 0,23 га в короткострокову
оренду на 3 роки для будівництва житлового будинку з прибудованими нежитловими
приміщеннями на АДРЕСА_1 за рахунок земель запасу житлової та громадської
забудови.

На підставі вищевказаного рішення
між позивачем та відповідачем укладено Договір оренди земельної ділянки, який
зареєстровано  Головним управлінням
земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної
адміністрації), про що зроблено запис від 07.11.2003 №91-6-00185 у книзі
записів державної реєстрації договорів.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 05.06.07 у справі №30/235 позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кроун»до Київської міської ради, Головного управління
земельних ресурсів виконавчого органу, про поновлення договору оренди земельної
ділянки, задоволено повністю.

Визнано поновленим договір оренди
земельної ділянки укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю
„Будівельна компанія „Кроун” та Київською міською радою, зареєстрований у книзі
записів державної реєстрації договорів від 07.11.03. № 91-6-00185, з моменту
набрання чинності судового рішення на умовах визначених договором.

У відповідності до п. 1 Договору
оренди від 23.10.2003р. земельна ділянка розташована по АДРЕСА_1, площею 0,2295
га була передана відповідачем позивачеві з цільовим призначенням: для
будівництва житлового будинку з прибудованими нежитловими приміщеннями.

Пунктом 4 Договору оренди від
23.10.2003р. встановлені вичерпні обмеження у використанні земельної ділянки:
орендар зобов'язаний забезпечити вільний доступ для прокладення нових, ремонту
та експлуатації існуючих інженерних мереж і споруд, що знаходяться в межах
земельної ділянки. Обтяження щодо використання земельної ділянки відсутні.

Договір оренди земельної ділянки
від 23.10.2003 р. у судовому порядку недійсним не визнавався та в установленому
чинним законодавством порядку не розірваний.

Спір між сторонами виник з приводу
земельних відносин, а зокрема щодо землекористування на праві оренди земельної
ділянки.

Згідно зі ст. 2 Земельного кодексу
України земельними відносинами визнаються суспільні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею.

Право користування земельною
ділянкою на праві оренди у Позивача виникло на підставі сукупності юридичних
фактів (фактичний склад).

Юридичними фактами є передбачені
законодавством обставини  (дії та події),
що породжують правові наслідки у вигляді виникнення, зміни або припинення
конкретних правовідносин.

Фактичний склад права
землекористування на праві оренди землі визначений у ст.ст. 124-136 Земельного
Кодексу України та ст.ст. 16, 20 Закону України «Про оренду землі»і
включає  в себе прийняття рішення про
передачу земельної ділянки у користування та укладення і реєстрацію договору
оренди.

Зважаючи на те, що усі елементи
фактичного складу виникнення відносин землекористування пов'язані між собою та
взаємообумовлені, лише сукупність зазначених юридичних фактів здатна
породжувати наслідки у вигляді виникнення та реалізації прав землекористувача.

Оскільки п.9 рішення Київської
міської ради № 332/492 від 27.03.2003р., дія якого згідно оскаржуваних актів
зупинена та відмінена, виконує функцію юридичного факту та одночасно є одним з
невід'ємних елементів фактичного складу
(в сукупності з подальшим укладенням договору оренди), зупинення чи
відміна зазначеного рішення є обмеженням реалізації Позивачем прав орендаря
земельної ділянки. Акт індивідуального регулювання в даному випадку надає
фактичному складу достовірності та породжує наслідки у вигляді виникнення прав
та обов'язків суб'єктів правовідносин.

Таким чином, дія рішення суб'єкта
владних повноважень про зупинення та/або відміну рішення про передачу земельної
ділянки, зважаючи на порушення єдності встановленої законодавством сукупності
юридичних фактів, здатна негативно вплинути на реалізацію прав
землекористувача. Так, згідно ст. 24 Закону України «Про планування і забудову
територій»рішення міської ради про надання земельної ділянки із земель
державної чи комунальної власності для розміщення об'єкту містобудування
одночасно є дозволом на будівництво.

Основна функція юридичних фактів в
правовому регулюванні полягає у забезпеченні виникнення, зміни та припинення
правовідносин.

По критерію правових наслідків
юридичні факти поділяються на правовстановлюючі, правозмінюючі,
правоперешкоджаючі та правоприпиняючі.

Обставини, що перешкоджають тому
аби інша обставина могла виступити в якості юридичного факту є перешкоджаючим
фактом.

Таким чином, оскаржуване рішення
Відповідача по правовим наслідкам відміни юридичного факту, який є передумовою
виникнення права землекористування, слід визнати право перешкоджаючим фактом.

У відповідності зі ст. 24 закону
України «Про оренду землі»орендодавець зобов'язаний не вчиняти дії, які б
перешкоджали орендареві користуватися земельною ділянкою. Дана норма Закону
кореспондується з п. 6 укладеного між сторонами Договору оренди земельної
ділянки від 23.10.2003р.

Заважаючи на вищезазначене,
оскаржуваний акт Відповідача не може бути визнаний судом таким, що породжує
правові наслідки у вигляді зупинення чи відміни дії п. 9 рішення Відповідача №
332/492 від 27.03.2003р., а також не здатні породжувати правові наслідки у
вигляді припинення права землекористування Позивача.

З долучених до матеріалів справи
витягів ЗМІ, а зокрема з публікації у тижневику «Ділова столиця»№ 24 від
14.06.2004р. та з публікації в журналі «Новобудови Києва»№ 6(13) 2004р.
вбачається, що Позивач виконав вимогу Державного управління екології та
природних ресурсів в м. Києві, викладеному в листі № 08-8-20/5849 від
14.03.2003р. Тобто, Позивачем було здійснено належне інформування громадськості
про заплановане будівництво житлового будинку з прибудованими нежитловими
приміщеннями.

У відповідності зі ст. 12 Закону
України «Про інформацію»інформаційна діяльність -це сукупність дій, спрямованих
на задоволення інформаційних потреб громадян, юридичних осіб, держави.

Зважаючи на посилання Відповідача
на надходження на його адресу скарг від громадян з приводу будівництва за
адресою: АДРЕСА_1, громадянам відомо про заплановане будівництво, що
підтверджує досягнення мети щодо інформування населення та задоволення
інформаційних потреб громадян.

З наявного у матеріалах справи
листа Держаного управління екології та природних ресурсів у м. Києві №
06-6-10/7289 слідує, що Державне управління екології та природних ресурсів в м.
Києві визнає, що вимоги щодо надання публікації в засобах масової інформації
про заплановане будівництво, викладені у листі № 08-8-20/5849 від 14.03.2003р.
були належним чином виконані Позивачем.

У відповідності зі ст. 9 ЗК України
інформування населення щодо надання, вилучення (викупу) земельних ділянок
віднесено до повноважень Київської міської ради.

Крім того, згідно зі ст. 18 Закону
України «Про планування і забудову територій»під час планування і забудови
територій для врахування громадських і приватних інтересів виконавчі органи
сільських, селищних, міських рад, Київська та Севастопольська міські державні
адміністрації в межах повноважень, визначених законом: протягом двох тижнів
після прийняття рішення про розроблення відповідної містобудівної документації,
місцевих правил забудови повідомляють через засоби масової інформації про
початок їх розроблення, а також про форми, місце і строк подання фізичними та
юридичними особами пропозицій щодо цієї документації; протягом місяця після
завершення розроблення відповідної містобудівної документації, місцевих правил
забудови повідомляють через засоби масової інформації про місце їх розгляду,
форми місце і строк подання пропозицій (зауважень), порядок їх обговорення;
оприлюднюють через засоби рішення про затвердження містобудівної документації,
місцевих правил забудови та змін до них, а також дають роз'яснення про їх
зміст; інформують про правові, економічні та екологічні наслідки планування
території, а також про порядок врахування законних інтересів та вимог власників
або користувачів земельних ділянок, будівель і споруд, що оточують місце
будівництва.

У відповідності з п. 4.3 Типових
регіональних правил забудови, затверджених Наказом Держбуду України № 219 від
10.12.2001р. виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, Київська та
Севастопольська міські державні адміністрації відповідно до своїх повноважень
здійснюють заходи щодо забезпечення участі громадян в обговоренні вирішень
містобудівної документації місцевого рівня, місцевих правил забудови;
інформують населення через засоби масової інформації про розроблення, дату та
місце обговорення, порядок подання пропозицій щодо вирішень містобудівної
документації, а також про її затвердження.

Покладення Відповідачем на Позивача
обов'язку до початку розробки проектно-кошторисної документації здійснити
розміщення в ЗМІ публікації про заплановане будівництво не ґрунтується на
чинному законодавстві.

У будь-якому випадку нерозміщення у
ЗМІ та/або ненадання орендарем земельної ділянки інформації тим чи іншим
органам про заплановане будівництво не може бути визнано правовою підставою для
зупинення чи відміни рішення про передачу земельної ділянки в оренду, так само
як не є підставою для припинення права землекористування, заснованого на
договорі оренди.

Згідно з п. 2 ст. 152 Земельного
кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

У відповідності зі ст. 27 Закону
України «Про оренду землі»орендареві забезпечується захист його права на
орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну
ділянку відповідно до закону. Орендар у встановленому законом порядку має право
витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та
користування, на усунення перешкод у користуванні нею. Відшкодування шкоди,
заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України,
іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому
числі міжнародними об'єднаннями і організаціями.

Суд вважає безпідставними посилання
Відповідача на п. 2 ст. 22 Закону України «Про столицю України -місто-герой
Київ»як на підставу наявності у Київської міської ради повноважень щодо зупинення
чи відміни свого рішення про передачу земельної ділянки в оренду для
будівництва житлового будинку з прибудованими нежитловими приміщеннями за
адресою АДРЕСА_1.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 22 п. 2 ст.
22 Закону України «Про столицю України -місто-герой Київ»у зв'язку зі
здійсненням містом Києвом функції столиці України міська рада та Київська
міська адміністрація, кожна в межах своєї компетенції, встановленої законами
України мають право встановлювати порядок утримання та експлуатації об'єктів,
розташованих у місті, та прилеглої до них території, правила благоустрою,
торговельного, побутового, транспортного, житлово-комунального та іншого
соціально-культурного обслуговування, визначення особливості землекористування
та використання інших природних ресурсів.

Дана норма (п. 2 ч. 1 ст. 22)
Закону зобов'язує Відповідача діяти виключно в межах своєї компетенції,
встановленої законами України. Крім того, п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про
столицю України -місто-герой Київ»передбачає встановлення особливостей землекористування,
а не його виникнення чи припинення.

Повноваження Відповідача щодо
припинення землекористування не регламентуються п. 2 ст. 11 Закону України «Про
столицю України -місто-герой Київ», оскільки визначені окремим пунктом, а
зокрема закріплені у п. 11 ст. 22 Закону України «Про столицю України
-місто-герой Київ», згідно з яким Київська міська рада в межах своєї
компетенції, встановленої законами України має право припиняти право
користування земельними ділянками та іншими природними ресурсами у випадках,
передбачених чинним законодавством.

Крім того, суд вважає
безпідставними ототожнення Відповідачем викладених у листі Державного
управління екології та природних ресурсів в м. Києві №08-8-20/5849 від
14.03.2003р. умов щодо інформування у сфері містобудування (інформаційні
правовідносини у сфері містобудування) з особливостями землекористування
(земельні правовідносини).

Земельна ділянка у даному випадку,
зважаючи на її цільове призначення, одночасно є об'єктом земельних відносин
(ст. 2 Земельного кодексу України) та об'єктом містобудування (ст. 3 Закону
України «Про основи містобудування). Відповідач безпідставно ототожнює обсяг
прав та обов'язків суб'єктів відносин землекористування та правовідносин у
сфері містобудування і невірно оцінює правові наслідки, що можуть наставати у
випадку допущення тих чи інших правопорушень земельного, містобудівного та
інформаційного законодавства.

Згідно зі ст. 20 Закону України
«Про основи містобудування»регулювання земельних відносин у містобудуванні
здійснюються відповідно до земельного законодавства.

У відповідності зі ст. 9 Земельного
кодексу України до повноважень Київської міської ради  у галузі земельних відносин на її території
належить припинення права користування земельними ділянками у випадках, передбачених
цим кодексом а також обмеження, тимчасова заборона (зупинення) чи припинення
використання земельної ділянки громадянами та юридичними особами в разі
порушення ними вимог земельного законодавства.

При вчиненні дій, спрямованих на
зміну чи припинення правовідносин, в тому числі під час прийняття актів
індивідуальної дії, суб'єктом владних повноважень має бути встановлена
наявність тих обставин з якими закон пов'язує настання тих чи інших правових
наслідків.

Законодавством встановлений
виключний випадок заборони (зупинення) чи припинення використання земельної
ділянки. Прийняття зазначених рішень допускається виключно  у випадку допущення землекористувачем вимог
земельного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

За результатами аналізу ст.ст.
140-149 Земельного кодексу України та ст.ст. 31-31 Закону України «Про оренду
землі»суд приходить до висновку, що чинним законодавством не передбачено
припинення землекористування, заснованого на договорі оренди з підстав,
зазначених у оспорюваному рішенні Відповідача.

Згідно зі ст. 416 Цивільного
кодексу України право користування земельною ділянкою для забудови припиняється
у разі: 1)поєднання в одній особі власника земельної ділянки і
землекористувача; 2) спливу строку права користування; 3) відмови
землекористувача від права користування; 4) невикористання земельної ділянки
для забудови впродовж 3 років підряд. Право користування земельною ділянкою для
забудови може бути припинене по рішенню суду в інших випадках, встановлених
законодавством.

Оскаржуваний акт Відповідача не
містить посилання на зазначені підстави припинення права землекористування.

Будь-яке рішення суду про
припинення землекористування Позивача щодо земельної ділянки, розташованої по
АДРЕСА_1, на момент розгляду даної справи відсутнє.

Згідно з п. 8 пленуму ВСУ № 7 від
16.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ»орган виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав та
умов, передбачених ст.ст. 140-149 ЗК України. У випадках, визначених цими
нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування
провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання
рішення цього органу та виданих державних актів недійсними. Виходячи з
установлених законодавством умов надання земельних ділянок не можна вважати
таким, що суперечить закону, рішення органу виконавчої влади чи місцевого
самоврядування про скасування свого рішення, за яким земельна ділянка була
неправомірно одержана у власність чи користування. У цьому разі питання про
недійсність документів, виданих на підставі переглянутого рішення, вирішується
в судовому порядку. Питання про дострокове припинення користування землею на
умовах оренди вирішується шляхом пред'явлення позову про розірвання договору.

Відповідачем не оспорюється
правомірність надання земельної ділянки Позивачеві в момент його її передачі
згідно п. 9 рішення Відповідача від 27.03.2003р.

Так, навіть у оскаржуваному рішенні
Відповідач фактично визнає, що на момент прийняття оскаржуваного рішення між
сторонами продовжують існувати засновані на праві оренди відносини
землекористування, оскільки договір оренди між сторонами не припинений.

Статтею 152 (п. г ч. 3) Земельного
кодексу України передбачено, що одним із способів захисту прав юридичних осіб
на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування.

Зважаючи на те, що оспорюване
рішення Київської міської ради не здатне породжувати правові наслідки у формі
припинення права землекористування чи відміняти одну з підстав (юридичний факт)
виникнення такого права та не відповідає вимогам чинного земельного
законодавства у сфері відносин землекористування заснованого на праві оренди,
наявні підстави для визнання оскаржуваного рішення Відповідача недійсним.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не були надані суду
належні докази на спростування викладеного в позові.

Враховуючи викладене,  позовні вимоги позивача про визнання
недійсним рішення Київської міської ради від 17.11.2005р. № 374/2835 «Про відміну
пункту 9 рішення Київської міської ради від 27.03.2003р. № 332/492 «Про надання
і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею»є
обґрунтованими та такими, що  підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Витрати по оплаті державного мита,
інформаційно-технічного забезпечення судового процесу згідно ст. 49 ГПК
України  покладаються  на
відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст. 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В
:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним рішення
Київської міської ради від 17.11.2005р. № 374/2835 «Про відміну пункту 9
рішення Київської міської ради від 27.03.2003р. № 332/492 «Про надання і
вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею».

3. Стягнути з місцевого бюджету м.
Києва на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кроун»(02225, м.
Київ, вул. Празька, 8 кв. 5, р/р 7001 в Печерській філії КБ
«Приватбанк», МФО 300711, ) 85,00 грн. (вісімдесят п'ять
гривень 00 коп.) -державного мита та 118,00 грн. (сто вісімнадцять гривень 00
коп.)-послуг на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4. Рішення набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до ст.84 ГПК України.

5. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Суддя
М.Є. Літвінова

Дата підписання повного тексту
рішення:30.07.2007р.