ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2007 р.                                                                   Справа № 6/33

Господарський суд Чернівецької області в складі головуючого судді Паскаря А.Д., при секретарі судового засідання Байталюку В.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов

Новоселицької районної державної санітарно-епідеміологічної станції

до Державної інспекції з контролю за цінами в Чернівецької області

про визнання нечинним та скасування рішення

за участю представники сторін:

від позивача: Цимбал М. О.; довіреність від 19.02.2007 року;

від відповідача: Ленько В.О., доручення від 05.02.2007 № 03/7-71,

В С Т А Н О В И В :

Новоселицька районна державна санітарно-епідеміологічна станція звернулася з адміністративним позовом до Державної інспекції з контролю за цінами в Чернівецькій області про визнання нечинним та скасування постанови від 14.12.2006 року № 40 про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін, посилаючись на те, що вона прийнята з порушенням чинного законодавства.

Позов мотивується тим, що в період з  06.11.2006 року по 30.11.2006 року працівниками відповідача була проведена перевірка правильності формування та застосування тарифів на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату в Новоселицькій районній державній санітарно-епідеміологічній станції, за результатами якої відповідачем було винесено рішення № 40 від 14.12.2006 року “Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін”, яким було вирішено вилучити у позивача в дохід державного бюджету 24589,08 грн. і стягнути штраф у сумі 49178,16 грн. Однак, позивач вважає, що вказане рішення відповідача винесене з порушенням чинного законодавства України та просить суд визнати його нечинним.

Відповідач позов не визнає з підстав, викладених у його відзиві.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, заслухавши пояснення представників сторін суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим.

Державною інспекцією з контролю за цінами в Чернівецькій області в період з 06.11.2006 року по 30.11.2006 року була проведена перевірка правильності формування та застосування цін (тарифів) на платні послуги, що виконувалися  і надавалися за плату Новоселицькою районною державною санітарно-епідеміологічною станцією за період з 01.01.2005 року по 31.10.2006 року, про що був складений акт від 30.11.2006 року.

Зазначеним актом перевірки встановлено:

·          Нарахування непередбачених націнок до фіксованих тарифів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2003 року № 1351 “Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби” (далі –Постанова № 1351), що призвело до завищення рівня тарифів і отримання закладом за період з 01.11.2005 року по 31.12.2005 року необґрунтованої виручки на суму 2358,24 грн.;

·          Застосування тарифів за види послуг, які не передбачені Постановою КМУ від 15.10.2002 року № 1544 “Про затвердження переліку робіт і послуг у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення, які виконуються і надаються за плату” (далі –Постанова № 1544), що призвело до отримання закладом за період з 01.11.2005 року по 10.05.2006 року необґрунтованої виручки у сумі 4724,79 грн.;

·          Нарахування непередбачених націнок до фіксованих тарифів, затверджених Постановою № 1351, що призвело до завищення рівня тарифів і отримання закладом за період з 01.01.2006 року по 10.05.2006 року необґрунтованої виручки на суму 6785,12 грн.;

·          Застосування тарифів за види послуг, які не передбачені Постановою  № 1544 із змінами, внесеними постановою КМУ від 11.05.2006 року № 662, що призвело до отримання закладом за період з 11.05.2006 року по 31.05.2006 року необґрунтованої виручки у сумі 538,32 грн.;

·          Застосування вільних тарифів на роботи та послуги за умови їх регулювання постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2006 року № 662 “Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 15.10.2002 року № 1544 і від 27. 08.2003 року №1 351”, що призвело до отримання закладом за період з 11.05.2006 року по 31.05.2006 року необґрунтованої виручки на суму 1700,93 грн.;

·          Нарахування непередбачених націнок до фіксованих тарифів, затверджених Постановою № 1351 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2006 року № 662, що призвело до завищення рівня тарифів і отримання закладом за період з 01.06.2006 року по 31.10.2006 року необґрунтованої виручки на суму 8481,68 грн.

На підставі  акту перевірки Відповідачем прийнято оскаржуване рішення від 14.12.2006 року № 40, яким відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України “Про ціни та ціноутворення” незаконно отримана Позивачем виручка в сумі 24589,08 грн. та штраф у двократному розмірі –49178,16 грн. –стягнуто в дохід державного бюджету.

Проведення цінової політики згідно ст. 116 Конституції України віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України. Визначення засад внутрішньої політики, однієї із складових якої є цінова політика, покладено Конституцією України на Верховну Раду України (пункт 5 частини першої ст. 85). Це конституційне повноваження реалізовано Верховною Радою України, зокрема, в Законі України "Про ціни та ціноутворення", згідно якого Кабінет Міністрів України забезпечує здійснення державної політики цін; визначає перелік продукції, товарів і послуг, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи на які затверджуються відповідними органами державного управління.

У Законі України “Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення” вказано, що Кабінету Міністрів надано право визначити перелік та тарифи на платні послуги, що надаються закладами санітарно-епідеміологічної служби.

Прийнявши постанови від 15.10.2002 року № 1544 “Про затвердження переліку робіт і послуг у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення, які виконуються і надаються за плату” та від 27.08.2003 року № 1351 “Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби” Кабінет Міністрів України реалізував своє право, передбачене статтями 116, 117 Конституції України, ст. 4 Закону України “Про ціни і ціноутворення”, ст. 35 Закону України “Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення”.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону України “Про податок на додану вартість” база оподаткування операцій з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними або регульованими цінами (тарифами) у урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових) платежів, за винятком податку на додану вартість, що включається в ціну товару (робіт, послуг) згідно з законами України з питань оподаткування.

У затверджених тарифах на послуги, що надаються за плату закладами санітарно-епідеміологічної служби, податок на додану вартість в розмірі 20% окремим рядком понад тариф не виділено. Таким чином, згідно з діючим порядком ціноутворення, регульовані тарифи встановлюються з урахуванням кінцевої вартості послуг для споживача, тому повинні включати податок на додану вартість. З цього слідує, що вказаний податок включено до складу тарифів. Крім того, відповідно до пояснювальної записки до проекту постанови Кабінету Міністрів України “Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби” в структуру тарифів включено валові витрати, відповідно до ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, а також витрати на розвиток закладів та установ державної санітарно-епідеміологічної служби в розмірі 10 % та податок на додану вартість -20 відсотків, згідно чинного законодавства. Зазначений проект розроблений з метою урегулювання питання тарифного забезпечення виконання робіт і надання послуг у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя, що не відносяться до медичної допомоги населенню і можуть виконуватись установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби України. Закон України “Про податок на додану вартість” визначає платників податку, об'єкти, базу оподаткування, перелік неоподаткованих та звільнених від оподаткування операцій, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету, тобто, регулює правові відносини, що виникають між платником та державою щодо сплати податку на додану вартість. Даний Закон не стосується відносин санітарно-епідеміологічної служби та споживачів платних послуг, які надаються Новоселицькою районною СЕС.

Роз'яснення Державної податкової адміністрації від 15.09.2003 року № 801/5/15-2416 стосовно необхідності додавання податку на додану вартість до тарифів на послуги, що надаються державними санепідемслужбами, затверджених постановою КМУ від 27.08.2003 року № 1351, надані Міністерству охорони здоров'я не можна вважати правомірними, оскільки питання визначення структури ціни не відноситься до компетенції Державної податкової адміністрації.

Таким чином, Новоселицькою районною санітарно-епідеміологічною станцією при наданні платних послуг, до фіксованих розмірів тарифів, затверджених Постановою  № 1351, нараховувалися непередбачені зазначеною постановою націнки у розмірі 20 % (як нарахування податку на додану вартість). Дані нарахування призвели до завищення встановлених Постановою тарифів та стягнення з споживачів послуг плати у завищеному розмірі. За період з 01.11.2005 року по 31.12.2005 року Відповідачем за рахунок нарахування непередбачених законодавством націнок до тарифів, що регулюються та завищення рівня тарифів, отримано необґрунтовано нараховану і стягнуто понад встановлених тарифів плату на загальну суму 2829,80 грн. Сума націнки у розмірі 20 %, що нарахована понад встановленого тарифу у вигляді ПДВ в повному обсязі Установою перераховано до бюджету. Сума податку на додану вартість, що включена до складу фіксованого тарифу, затвердженого Постановою № 1351 (2358,24 грн.), залишилась в розпорядженні установи, як дохід.

У відповідності до Закону України “Про охорону праці” та згідно з наказом Міністерства охорони здоров’я  від 23.07.2002 року № 280 працівники, які зайняті на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці, або таких, де є потреба у професійному доборі, повинні проходити обов'язкові медичні огляди. Такі обстеження обов'язкові при профілактичних оглядах і тому повинні проводитись в медичних закладах і враховуватись в складі вартості профілактичних оглядів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України  від 17.09.1996 року № 1138 “Про затвердження переліку платних послуг, які надаються в державних закладах охорони здоров'я та вищих медичних закладах освіти”. Проведення клінічних, лабораторних з профілактичною і діагностичною метою та інших досліджень, що необхідні для проведення обов'язкових медичних оглядів, постановами № 1544 та № 1351 не передбачено.

Згідно з п. 4 “Переліку робіт і послуг у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення, які виконуються і надаються за плату”, затвердженого Постановою № 1544, санітарно-епідеміологічним службам надано право проводити бактеріологічні, вірусологічні та інші дослідження щодо безпеки сировини, продукції об'єктів та виробничого середовища довкілля для здоров'я людини (крім планових досліджень). Такі платні послуги надаються лише за регульованими тарифами, затвердженими постановою КМУ від 27.08.2003 року № 1351 “Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби”.

Міністерство охорони здоров'я України листом від 27.11.03 року № 05-20/702 звернуло увагу, що дослідження біологічних матеріалів від людини не увійшли до Переліку робіт і послуг, що можуть надаватись закладами та установами державної санітарно-епідеміологічної служби за плату, затвердженого Постановою № 1544. Відповідно на такі роботи відсутні тарифи, затверджені в установленому порядку постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2003 року № 1351.

Однак, Позивачем не прийнято до уваги зазначений лист МОЗ України  та продовжувалися надаватись непередбачені зазначеним Переліком послуги. Внаслідок цього при наданні вищезазначених послуг фізичним особам (декретованому контингенту) за період з 01.11.2005 року по 10.05.2006 року Позивач отримав необґрунтовану виручку в сумі 4724,79 грн.

Пунктом 1.4 Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.12.2001 року за № 1047/629-38, визначено, що підставою для застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін є застосування цін (тарифів) суб'єктами господарювання за види послуг (робіт), які не передбачені визначеними нормативно-правовими актами, що встановлюють для них відповідні переліки платних послуг.

З акту перевірки вбачається, що тарифи, які затверджені постановою КМУ від 11.05.2006 року № 662, по Новоселицькій районній СЕС введені в дію з 01.06.2006 року. При наданні платних послуг в період з 11.05.2006 року по 31.05.2006 року Новоселицькою райСЕС застосовувались тарифи, затверджені Постановою від 27.08.2003 року № 1351, яка втратила свою чинність. Застосування протягом зазначеного періоду тарифів на послуги, вільних тарифів, рівень яких не відповідає рівню тарифів, затверджених Постановою № 662, призвело до порушення державної дисципліни цін.

Постанова КМУ від 11.05.2006 року № 662, яка набрала чинності в той же день, не визначає права і обов'язки громадян, а встановлює лише плату за послуги, що надаються СЕС. Даний факт підтверджується також і роз'ясненням Міністерства юстиції від 06.07.2006 року № 34-26-2336. Тарифи затверджені цією постановою без урахування ПДВ. Однак Позивач, не будучи платником ПДВ, за період з 01.06.2006 року по 31.10.2006 року при наданні платних послуг проводив нарахування непередбачених націнок в розмірі 20 % до затверджених тарифів, тим самим завищуючи їх граничний рівень, та порушуючи вимоги вищезазначеної Постанови. Внаслідок даного порушення ним отримано необґрунтовану виручку на суму 8481,68 грн.

Твердження Позивача про те, що оскаржуване рішення є протиправним і таким, що винесено Відповідачем з порушенням чинного законодавства і перевищенням ним своїх повноважень є безпідставними.

За таких  обставин суд дійшов висновку, що, на відміну від заперечень відповідача, твердження позивача є необґрунтованими, у зв'язку з чим правові підстави для задоволення позову відсутні, а судові витрати слід покласти на Позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 86, 94, 160-163, 167, 185, 186, пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Порядок і строки апеляційного оскарження:

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Львівського апеляційного господарського суду через господарський суд Чернівецької області. Копія апеляційної  скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                        А. Паскарь