ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

15.02.07р.

Справа № А38/418-06

За позовом  Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції, м.Павлоград Дніпропетровської області

до  В-1 Приватного підприємства "Регіональна оптово-торгова база", м.Павлоград Дніпропетровської області

В-2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Опт-Трейдінг", м.Донецьк

про визнання усного правочину недійсним

Суддя  Бишевська Н. А.

Секретар судового засідання  А.О. Бикова

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: Краснікова Ю.О., дов. № 565/10 від 15.01.2007 року

Від відповідача - 1: не з'явився

Від відповідача -2: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов   Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції, м. Павлоград Дніпропетровської області  до В-1 Приватного підприємства "Регіональна оптово-торгова база", м. Павлоград Дніпропетровської області та В-2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Опт-Трейдінг", м. Донецьк про визнання усного правочину недійсним.

Представник відповідача-1 до судового засідання не з’явився, відзив на позов не надав. До суду повернувся конверт з позначкою пошти про те, що за адресою, вказаною в позовній заяві та у свідоцтві про реєстрацію платника податків фірма не існує.

Представник відповідача-1 до судового засідання не з’явився, відзив на позов не надав. До суду повернувся конверт з позначкою пошти про те, що за адресою, вказаною в позовній заяві та у свідоцтві про реєстрацію фірма не розшукана.

Відсутність у судовому засіданні без поважних причин представників відповідачів не є перешкодою для розгляду справи, при наявних матеріалах.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача,  господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

При проведенні планової комплексної документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства Приватного підприємства "Регіональна оптово-торгова база", Західно-Донбаською об’єднаною державною податковою інспекцією в Дніпропетровській області складений акт №171/23-24225063 від 15.05.06р.

Перевіркою встановлено факт укладання усної угоди від 03.06.05р. між відповідачами. Відповідно до податкової накладної №150 від 03.06.05р. та накладної від 03.06.05р. здійснено поставку товару на загальну суму 3307,20 грн. (в т.ч. ПДВ 551,20 грн.).

За отриманий товар ПП "Регіональна оптово-торгова база", розрахувалося з ТОВ «Опт-Трейдінг»готівкою в розмірі 3307,20 грн. (в т.ч ПДВ на суму 551,20 грн.), що підтверджується квитанціями прибуткових касових ордерів №110 від 08.06.05р.

В подальшому придбаний товар реалізовано ПП «Вольт»як зазначено в акті перевірки, залишку товару не встановлено.

В ході оперативно-розшукових заходів Західно-Донбаською об’єднаною державною податковою інспекцією встановлено, що ТОВ «Опт-Трейдінг»за юридичною адресою не знаходиться, остання звітність надана у жовтні 2002р., податки до бюджету не сплачуються. Рішенням місцевого суду Калиновського району м. Донецька від 31.10.2002р. засновницькі документи ТОВ «Опт-Трейдінг»та свідоцтво платника ПДВ від 03.10.02р. №07588436  визнані недійсними з моменту перереєстрації. Дане підприємство створене невідомими особами на підставну особу –засновника із порушенням діючого законодавства. Невідомі особи використали підробну печатку, безпідставно отримали право на нарахування податків та складання податкової накладної.

Стаття 207 ГК України, на яку посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог, встановлює, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, …, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Ст. 208 ГК України встановлено, що якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства то у  разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

В обґрунтування заявлених вимог ОДПІ посилається на протиправність умислу лише у відповідача-2.

Вказане судове рішення від 31.10.02р. визнає недійсними установчі документи підприємства та скасовує його державну реєстрацію, проте не встановлює протиправного умислу цього підприємства при укладенні даної угоди.

А сам факт скасування державної реєстрації юридичної особи не тягне автоматичної недійсності усіх угод, укладених такою особою з контрагентами.

Крім того, відповідно до витягу з ЄДРПОУ, датованого 22.01.07р., відповідач-2 –ТОВ «Опт-Трейдінг»значиться у вказаному Реєстрі.

Відповідно до ч.4 ст.34 Закону України „Про підприємства в Україні” підприємство вважається ліквідованим чи реорганізованим з моменту виключення його з ЄДРПОУ.

Згідно з Роз'ясненнями ВАСУ "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними" № 02-5/111 від 12.03.99 р. , вирішуючи   спори   про   визнання   угод   недійсними, господарський  суд  повинен  встановити  наявність тих обставин, з якими   закон   пов'язує   визнання  угод  недійсними  і  настання відповідних  наслідків, що мають значення для правильного вирішення спору.

Для прийняття  рішення  зі  спору необхідно встановлювати,  у чому конкретно полягало завідомо  суперечна  інтересам  держави  і суспільства  мета  укладення  угоди,  якою із сторін і в якій мірі виконано угоду, а також вину сторін у формі умислу. Наявність  умислу у сторін (сторони) угоди означає,  що  вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеної угоди і  суперечність  її мети  інтересам  держави  та  суспільства  і  прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.  Умисел юридичної особи визначається як умисел тієї посадової або іншої фізичної особи, що підписала договір від імені юридичної особи,  маючи на це  належні повноваження.  За відсутності таких повноважень наявність умислу у юридичної  особи  не  може  вважатися  встановленою.

З аналізу ст.234 ЦК України випливає, що для визнання фіктивного правочину недійсним насамперед необхідно встановити фіктивність такого правочину, для чого, в свою чергу, наявними повинні бути вина сторін у формі умислу, яка виражається у відсутності наміру щодо створення правових наслідків при вчиненні спірного правочину.

Фіктивний правочин характеризується такими рисами:

- сторони вчиняють такий правочин  лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний,

- при вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети.

Крім того, непредставлення звітності та несплата податків відповідно до законодавства не є підставою для визнання угоди недійсною, та не є доказом наявності умислу на протиправність спірної угоди.

Посилаючись на ст. 207 ГК України, позивач посилається на наявність умислу в діях відповідача-2, однак, відповідно до Ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно –суттєвими умовами договору купівлі продажу є найменування, асортимент товару, що продається і погоджена сторонами договору ціна такого товару. Щодо договору поставки ще однією з умов є строк поставки.

У відповідності до ст.ст. 205, 206 Цивільного кодексу України  правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.  Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Ч.1 ст 208 передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

Однак згідно ст.218 Цивільного кодексу України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Документами, відповідно до яких податковим органом встановлено факт укладання усної угоди на суму 3307,20 грн. є накладна від 03.06.2005р., квитанція до прибуткового касового ордеру №110 від 08.06.2005р. та податкова накладна №150 від 03.06.2005р.

Так в податковій накладній та накладній №150 від 03.06.2005р. зазначено товар Переключ.поляр.5506/020., в той час, як в квитанції №110 від 08.06.05р. міститься підстава «розрахунки за товар». Так квитанція не містить чіткого визначення товару та вказівки на кількість і асортимент.

Таким чином, в документах, наданих позивачем в якості доказів відсутні передбачені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»реквізити, тому вони не можуть бути доказами виконання усного договору купівлі продажу. Зазначені документи не містять прямої вказівки на форму угоди та не можуть слугувати доказами на підтвердження факту укладання та виконання угоди.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких  ґрунтуються  її вимоги  та заперечення, крім випадків  встановлених ст. 72  цього Кодексу.  Наведені позивачем доводи   в обґрунтування позовних вимог,  не є  обґрунтованими,  в зв’язку з чим   підстави   для задоволення позову, відсутні.

Керуючись ст.ст.161-163, 169,  розділом VІІ Прикінцевих та перехідних положень КАС України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                          Н.А.Бишевська

Постанова  в повному обсязі підписана 23.04.07 р.