ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2007 р.
№ 2-24/10393.1-2006

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого

Волковицької Н.О.
Рогач Л.І.

за участю представників:

позивача
Шевченко В.Т. –дов. від 29.06.2006р. (а.с. 72, т. 1)

відповідача
Попович І.Я. –дов. від 23.02.2007р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні   касаційну
скаргу
Орендного підприємства “Кримтеплокомуненерго” в особі Керченської філії орендного підприємства “Кримтеплокомуненерго”

на  постанову
від 22.11.2006р. Севастопольського апеляційного господарського суду

у справі
№ 2-24/10393.1 –2006 господарського суду Автономної Республіки Крим

за позовом
Відкритого акціонерного товариства “Керчгаз”

до
Орендного підприємства “Кримтеплокомуненерго” в особі Керченської філії орендного підприємства “Кримтеплокомуненерго”

про
спонукання укласти договір в редакції позивача

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2006  позивач звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до відповідача в якому просить суд:

- встановити і підтвердити факт  протранспортованого природного газу на Керченську філію ОП “Кримтеплокомуненерго  від ВАТ “Керчгаз” у наступних обсягах: у грудні 2005р. –485923м.куб., у січні 2006р. –7891355 м.куб.,;

- зобов’язати відповідача виконати пункт 2.6 договору № 16/05-676 від 01.10.2005р., а саме підписати акт прийому –передачі природного газу на переробку в теплову енергію від 31.12.2005р. з обсягом протранспортованого природного газу 4859235м.куб. за грудень 2005р. та акт  прийому –передачі природного газу на переробку в теплову енергію від 31.01.2006р. з обсягом протранспортованого природного газу 7891355м.куб. за січень 2006р.;

- спонукати відповідача укласти з ВАТ” Керчгаз” договір № 179 від 09.12.2005р. про порядок здійснення контролю та обліку споживання природного газу в редакції ВАТ “Керчгаз”.

Позивач у позовній заяві зазначив, що  у лютому 2006р. працівниками ДП “Кримського регіонального науково –виробничого центру стандартизації, метрології та сертифікації” проведено держаний метрологічний нагляд на об’єктах Керченської філії ОП “Кримтеплокумуненерго”.

У листі контролюючого органу від 20.02.2006р. за № 0341/495 зазначено, що на лініях датчиків абсолютного тиску “МІДА” встановлені неопломбовані триходові крани, закриття яких дозволяє змінювати коефіцієнт корекції у бік зменшення. Тобто, така ситуація дає можливість маніпулювання даними приладів обліку газу, у зв’язку з чим, ВАТ “Керчгаз”  не може прийняти за достовірні покази, надані з таких приладів обліку, для обчислення спожитого природного газу.

Через вказані обставини позивач застосував розрахунковий метод визначення по конкретному суб’єкту обсягів спожитого природного газу у грудні 2005р., січні 2006р.

Також, в обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 01.10.2005р. між ВАТ “Керчгаз” і Дочірнім підприємством “Газ –тепло” укладено договір № 16/05-676, предметом якого є транспортування ВАТ “Керчгаз” природного газу підприємствам, у тому числі і Керченської філії ОП “Кримтеплокомуненерго”.

Пунктом 2.6 вказаного договору встановлено, що фактична кількість газу, протранспортованого у відповідному місяці виконавцем – ВАТ “Керчгаз”, затверджується визначеними у підпунктах 2.6.1 та 2.6.2 документами.

Проте, відповідач від складання цих документів ухилився.

Крім того, позивач посилається на те, що не підписання відповідачем договору про порядок здійснення контролю та обліку споживання природного газу в редакції ВАТ “Керчгаз” створює умови, які унеможливлюють виконання ВАТ “Керчгазом” пункту 12 “Порядку забезпечення галузей національної економіки та населення природним газом” затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1729 від 27.12.2001р., що газотранспортне підприємство виконує диспетчерські  функції з контролю та регулюванню надходження і реалізації природного газу, веде облік газу, протранспортованого споживачам.

Відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 16.10.2006р. в частині вимог щодо встановлення і підтвердження факту протранспортуваного природного газу на Керченську філію ОП “Кримтеплокомуненерго” від ВАТ “Керчгаз” у наступних обсягах : грудень 2005р. –485923м.куб., січень 2006р. –7891355м.куб. –провадження у справі припинено на підставі пункту 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, з посиланням на те,  що вимога щодо встановлення певного факту не може бути самостійним предметом  розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належать повноваження щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога –спір про право, що виникає з матеріальних відносин.

У решті позовних вимог відмовлено з посиланням на необґрунтованість позовних вимог.

Зокрема, відмовляючи у задоволенні позовних вимог стосовно зобов’язання відповідача виконати пункт 2.6 договору № 16/05-676 від 01.10.2005р., а саме підписати акт прийому –передачі природного газу на переробку в теплову енергію від 31.12.2005р. з обсягом протранспортованого природного газу 4859235м.куб. за грудень 2005р. та акт  прийому –передачі природного газу на переробку в теплову енергію від 31.01.2006р. з обсягом протранспортованого природного газу 7891355м.куб. за січень 2006р. суд послався на те, що за приписами статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Проте, відповідач не є стороною за договором  № 16/05-676 від 01.10.2005р. якій є укладеним між ВАТ “Керчгаз” та ДП “Газ –тепло”.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про спонукання укласти договір, суд послався на те, що відповідно до вимог статті 179 Господарського кодексу України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

За апеляційною скаргою ВАТ “Керчгаз” Севастопольський  апеляційний господарський суд постановою від 22.11.2006р. рішення господарського суду Автономної Республіки Крим  від 16.10.2006р. змінив, резолютивну частину, зокрема,  виклав у наступній редакції:

- позовні вимоги ВАТ “Керчгаз” задовольнити частково.

- зобов’язати ОП “Кримтеплокомуненерго” підписати акт прийому – передачі природного газу на переробку в теплову енергію від 31.12.2005р. з обсягом протранспортованого природного газу 4859235м.куб., за грудень 2005р. та акт прийому –передачі природного газу на переробку в теплову енергію від 31.01.2006р. з обсягом протранспортованого природного газу 7891355м.куб., за січень 2006р.

- в решті позову відмовити.

- провадження у справі в частині вимог про встановлення і підтвердження факту протранспортованого природного газу на Керченську філію ОП “Кримтеплокомуненерго” від ВАТ “Керчгаз” в обсягах 489235м.куб, за грудень 2005р. та 7891355м.куб. за січень 2006р. припинити.

ОП “Кримтеплокомуненерго” подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду, в якій просить постанову у справі скасувати, а рішення господарського суду Автономної Республіки Крим залишити без змін, посилаючись на порушення судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, заявник у касаційній скарзі посилається на помилковість висновку суду апеляційної інстанції, що  лише згадування відповідача в додатку до договору № 16/05-676 від 01.10.2005р. якій є укладеним між ВАТ “Керчгаз” та ДП “Газ –тепло” тягне виникнення у такої особи зобов’язання перед однієї із сторін договору.

Крім того, заявник звертає увагу суду також й на помилковість висновку суду апеляційної інстанції з приводу застосування приписів статті 181 Господарського кодексу України, а саме, на те, що укладання договору для сторін у даному випадку є обов’язковим, посилаючись при цьому на частину 2 статті 12 Закону України “Про трубопровідний транспорт”, якою передбачено здійснення транспортування  газу підприємствами трубопровідного транспорту на підставі договорів.

Проте, такій договір на транспортування природного газу є укладеним між ВАТ “Керчгаз” та ДП “Газ –тепло”.

ВАТ “Керчгаз” у відзиві на касаційну скаргу просить постанову Севастопольського апеляційного господарського суду залишити без змін з мотивів, якими вона мотивована.

Заслухавши доповідь судді –доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з обставин, встановлених у даній справі судом першої та апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи предметом позову у даній справі, зокрема, є вимога ВАТ “Керчгаз” про спонукання ОП “Кримтеплокомуненерго” до укладення договору про № 179 від 09.12.2005р. про порядок здійснення контролю та обліку споживання природного газу в редакції ВАТ “Керчгаз”.

Позивач вважає укладення спірного договору обов’язковим для сторін, оскільки відповідно до пункту 10.1 договору № 16/05-676 від 01.10.2005р. якій є укладеним між ВАТ “Керчгаз” та ДП “Газ –тепло”, відносини між ВАТ “Керчгаз” та ДП “Газ –тепло” щодо обслуговування, контролю вузлів та газовикористовуючого обладнання та всіх інших питань, які стосуються газопостачання та не відображені  в даному договорі, оформлюються між ВАТ “Керчгаз” та ДП “Газ –тепло” в окремих договорах.

Проте розглядаючи вказаний спір, судом першої інстанції було встановлено, що ОП “Кримтеплокомуненерго” не є стороною за договором             № 16/05-676 від 01.10.2005р. якій є укладеним між ВАТ “Керчгаз” та ДП “Газ –тепло”, а тому умови цього договору не можуть бути обов’язковими  для нього.

Судова колегія вважає висновок суду першої інстанції обґрунтованим та таким, що відповідає приписам діючого законодавства.

За приписами частини 2 статті 14 Цивільного кодексу України, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов’язковим для неї

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов'язання визначені у статті 179 Господарського кодексу України, в якій зокрема, зазначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Кабінет Міністрів України, уповноважені ним органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 469 Цивільного кодексу України судом вирішуються переддоговірні спори, якщо договір укладається на підставі обов’язкового для сторін (сторони ) акта державного органу, органу  влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. В інших випадках переддоговірні спори вирішуються судом, якщо це передбачено законом або домовленістю сторін.

Статтею 187 Господарського кодексу України передбачено, що судом розглядаються спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом.

Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Тобто, спонукання до укладення договору можливе тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов’язаною його укласти через пряму вказівку закону, на підставі державного замовлення.

У тому випадку, коли договір, що укладається, не ґрунтується на обов’язковому для суб’єктів господарювання державному замовленні  або не є обов’язковим для укладення через пряму вказівку закону, спір про спонукання до укладення договору може бути предметом розгляду у суді у разі взаємної згоди сторін, або якщо сторони зобов’язались укласти договір на підставі існуючого між ними попереднього договору.

Згідно з приписами статті  649 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з нормами статті 181 Господарського кодексу України, розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.

Розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом.

Відповідно до пункту 8 статті 181 Господарського кодексу України, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Ухвалюючи судове рішення  у справі, господарський суд першої інстанції правильно застосував приписи чинного законодавства, що регулюють дані  правовідносини та дійшов висновку про відсутність правових підстав для обов’язкового укладення договору про № 179 від 09.12.2005р. про порядок здійснення контролю та обліку споживання природного газу в редакції ВАТ “Керчгаз”, посилаючись на відсутність обов’язку укладення такого виду договору визначеного у законі та будь якому попередньому договорі укладеному між ВАТ Керчгаз” та  ОП “Кримтеплокомуненерго”.

При цьому, судова колегія вважає за необхідне зазначити про помилковість застосування  судом апеляційної інстанції приписів пункту 7 статі 181 Господарського кодексу України, оскільки вони, зокрема,  регулюють відносини яки виплавають з умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов’язковим для сторін на підставі закону, а також  частини 2 статті 12 Закону України “Про трубопровідний транспорт” якою передбачено, що підприємства трубопровідного транспорту здійснюють транспортування на основі договорі, оскільки вказане не стосується предмету спірного договору про порядок здійснення контролю та обліку споживання природного газу.

Питання щодо транспортування природного газу були врегульовані угодою № 16/05-676 від 01.10.2005р. між ВАТ “Керчгаз” та  ДП “Газ –тепло”.

ОП “Кримтеплокомуненерго” не є стороною за даною угодою.

Крім того, судова колегія також, вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції щодо задоволення позовних вимог про зобов’язання відповідача виконати пункт 2.6 договору № 16/05-676 від 01.10.2005р., а саме підписати акт прийому –передачі природного газу на переробку в теплову енергію від 31.12.2005р. з обсягом протранспортованого природного газу 4859235м.куб. за грудень 2005р. та акт  прийому –передачі природного газу на переробку в теплову енергію від 31.01.2006р. з обсягом протранспортованого природного газу 7891355м.куб. за січень 2006р. з наступного.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Проте, як встановлено під час здійснення судового провадження судом першої інстанції сторонами за договором № 16/05-676 від 01.10.2005р. є ВАТ “Керчгаз” та ДП “Газ –тепло”.

Зобов’язання визначені у пункті 2.6 вказаного договору стосуються оформленню відповідних доказів щодо встановлення фактичної кількості газу протранспортованого у відповідному місяці виконавцем ВАТ “Керчгаз” ДП “Газ –тепло”.

ОП “Кримтеплокомуненерго” (відповідач у даній справі)  не є стороною за даною угодою.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України,  переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. Касаційна інстанція виходить з обставин, встановлених у даній справі судом першої та апеляційної інстанції.

При цьому судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з’ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильно застосування норм матеріального чи процесуального права.

Проте, змінюючи рішення господарського суду Автономної Республіки Крим в цій частині, суд апеляційної інстанції не спростував висновків суду першої інстанції та встановлених ним обставин справи.

У оскаржуваної постанові Севастопольського апеляційного господарського суду фактично не наведено обґрунтування порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції, рішення якого оскаржувалось в апеляційному порядку.

Отже, виходячи з встановлених обставин справи судом першої інстанції та враховуючи викладене, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що рішення у справі прийняте у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін, а постанова апеляційної інстанції скасуванню як така, що прийнята в порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 1117, пунктом 6 статті 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду   від 22.11.2006р. скасувати, рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 16.10.2006р. у справі 2-24/10393.1-2006  залишити без змін.

Касаційну скаргу ОП “Кримтеплокомуненерго”  задовольнити.

Головуючий                                                                   Т. Дроботова

С у д д і                                                                           Н. Волковицька

Л. Рогач