ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

16.04.07                                                                                           Справа  № 10/179

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючої судді                                          Орищин Г.В.

суддів                                                              Дубник О.П.

Якімець Г.Г.

при секретарі судового засідання Чубатюк О.В.

розглянув апеляційну скаргу державної податкової інспекції у м.Рівне (далі - ДПІ) від 08.12.2006 р. № 30722/10-15

на постанову господарського суду Рівненської області від 23.10.2006 року

у справі № 10/179

за позовом спільного підприємства «Рівненське заготівельно-виробниче підприємство», м.Рівне (далі –СП)

до відповідача ДПІ у м.Рівне

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

з участю представників:

від скаржника –Буковська Н.М. –СДПІ юр. від.

від позивача – Коломис А.Ф. –дир., Овдійчук О.О. –юр.

Права і обов’язки сторін, передбачені ст. ст. 49, 51 КАС України, представникам

роз’яснені.

Постановою господарського суду Рівненської області від 23.10.2006 року у справі № 10/179 (суддя Юрчук М.І.) частково задоволено позовні вимоги спільного підприємства «Рівненське заготівельно-виробниче підприємство», м.Рівне (далі – СП), визнано нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.Рівне від 23.06.2006 р. №/3/23-121; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено; присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 3,40 грн. витрат по сплаті державного мита (судового збору).

Відповідач у справі – ДПІ у м.Рівне, подав апеляційну скаргу на згадану постанову господарського суду, оскільки, на його думку, господарським судом невірно застосовано норми матеріального права, зокрема, п.1, п.17 ст.1, п. 4.2 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість», п.1.31 cт. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». Судом не взято до уваги, що підприємством позивача фактично було відчужено будівлю з відповідними правовими наслідками зміни права власності (будівля перейшла на баланс СП «Центральна авторемонтна майстерня»), було порушено вимоги щодо визначення за даною операцією податкового зобов’язання, і, відповідно, здійснено ухилення від сплати податків, і.т.і.

Позивач з вимогами скаржника не погоджується з підстав, викладених у запереченнях на апеляційну скаргу (а.с.112-113), вважає їх необґрунтованими, а постанову суду –законною та обґрунтованою.

При розгляді матеріалів справи та апеляційної скарги судовою колегією встановлено наступне:

За результатами проведеної Рівненською ОДПІ планової документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства СП «Рівненське заготівельно-виробниче підприємство»за період 01.01.2004 р. по 30.09.2005 р., 27 лютого 2006 року складено акт б/н, яким, зокрема, встановлено порушення п.1.3, п.1.4 ст.1, п.4.2 ст.4, п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в зв”язку з чим  донараховано податок на додану вартість за червень 2005 року в загальній сумі 76460 грн.; п.п.8.1.2 п.8.1 ст.8, п.п.а) п.20.2 ст.20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»- несвоєчасно сплачено узгоджену суму податкового зобов’язання з податку з доходів фізичних осіб (прибутковому податку з громадян) в сумі 1543,98 грн. за терміном сплати 06.09.2004 р., фактично сума податкового зобов’язання сплачена до бюджету 20.02.2006 р., із затримкою сплати на 167 днів.

На підставі вказаного акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ /2/23-121 від 02.03.2006 р., яким позивачу визначено суму

податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 114690 грн., де 76460 грн. –основний платіж та 38230 грн. –штрафні (фінансові) санкції;

№ /2/17-124 від 09.06.2006 р.,  яким позивачу визначено суму

штрафних санкцій по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 771,54 грн.

Вищевказані податкові повідомлення-рішення оскаржувались позивачем в адміністративному порядку. За результатами оскарження сума податкового зобов’язання по податковому повідомленню-рішенню № /0/23-121 зменшена до 57345 грн., в зв’язку з чим 23.08.2006 р. прийнято податкове повідомлення-рішення за № /3/23-121 із зазначенням нового строку для сплати. В цей же день податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення за № /3/17-124 щодо податкового зобов’язання (штрафу) в сумі 771,54 грн.

Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія відзначає наступне:

Ст.334 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно ч. 1 ст.111 Господарського кодексу України, споживча кооперація в Україні - система самоврядних організацій громадян (споживчих товариств, їх спілок, об'єднань), а, також, підприємств та установ цих організацій, яка є самостійною організаційною формою кооперативного руху.

Пунктом 5 статті 111 Господарського кодексу України встановлено, що власність  споживчої кооперації складається з власності споживчих товариств, спілок (об'єднань) та їх спільної власності і є однією з форм колективної власності.   Володіння, користування та розпорядження власністю споживчої кооперації здійснюють  її  органи   відповідно   до установчих документів товариств, спілок (об'єднань).

Абзацом 2 частини 5 статті 111 цього ж Кодексу визначено, що об'єкти права власності споживчої кооперації можуть перебувати у спільній власності споживчих товариств, спілок (об'єднань); їх частка у власності визначається договором.

Відповідно до ст. 55 Господарського кодексу України, суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Статтею  66 цього ж Кодексу визначено, що майно підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи, в 2004 році на підставі цивільно-правового договору  спільним підприємством  «Рівненське заготівельно-виробниче підприємство»було придбано у кооперативного підприємства «Гуртово-роздрібне об’єднання рівненської ОСС» будівлю –стаціонарне відділення, що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Підкови,17;  згідно податкової накладної № ГР-0013452 сума договору становить 238 200 грн. (в т.ч. ПДВ –39700 грн.)

У 2005 році дана будівля була безоплатно передана, відповідно до постанови облспоживспілки, СП «Центральна авторемонтна майстерня»(а.с. 16); дана операція не була оподаткована і податкове зобов’язання по ній визначене не було.

За період з 2004 р. по 2005 р. на дану будівлю було нараховано амортизаційних відрахувань на суму 7351 грн., тобто, вказана будівля перебувала на балансі СП "Рівненське заготівельно-виробниче підприємство".

Факт придбання позивачем самостійно будівлі згідно цивільно-правової  угоди з кооперативним підприємством «Гуртово-роздрібне об’єднання Рівненської ОСС»СП "Рівненське заготівельно-виробниче підприємство" не заперечується і підтверджується ще й тим, що за наслідками придбання підприємством у 2004 р. було сформовано податковий кредит на суму 39 700 грн.

Слід зазначити також, що у відповідності із п. 2 ст. 10 Закону України “Про споживчу кооперацію” майно споживчих товариств та їх спілок може бути продано, передано, здано в оренду, надано в позичку і безоплатне тимчасове користування членам споживчих товариств, державним, кооперативним та іншим організаціям, трудовим колективам, окремим громадянам тільки за рішенням загальних зборів, конференцій та з’їздів відповідних спілок або уповноважених ними органів.

Отже, судова колегія погоджується з висновком податкового органу, що фактично підприємством було відчужено будівлю з відповідними правовими наслідками зміни права власності (будівля перейшла на баланс СП "Центральна авторемонтна майстерня"), порушено вимоги щодо визначення за даною операцією податкового зобов'язання, і, відповідно, здійснено ухилення від сплати податків. Тому, податковим органом правомірно зроблено висновок про заниження позивачем об’єкта оподаткування.

З врахуванням викладеного, постанову господарського суду слід скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Отже, керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 209 п.п.6 і 7 р.YІІ Кодексу адміністративного судочинства України, -

Львівський апеляційний господарський суд  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ДПІ у м.Рівне задоволити.

Постанову господарського суду Рівненської області від 23.10.2006 р. у справі

№ 10/179 скасувати.

В задоволенні позову відмовити.

Дана постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку, у відповідності із ст.ст. 211, 212  КАС України.

Справу повернути в господарський суд Рівненської області.

головуючий  суддя                                                         Г.В. Орищин

судді                                                                                 О.П. Дубник

Г.Г. Якімець