ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"06" серпня 2007 р.
справа № 20-9/181

06 серпня 2007 року                                                                                     Справа № 20-9/181

За позовом                 Відкритого акціонерного товариства “Енергетична компанія

“Севастопольенерго”

до  відповідача:         Севастопольської квартирно –експлуатаційної  частини морська,

третя особа:               Військової частини А - 0936

про    стягнення  428,14 грн.

Суддя С.А. Рибіна

представники сторін:

позивача –Філатова Л. Б., довіреність № 7149/0/2-06 від 11.08.2006;

відповідача (Севастопольської квартирно –експлуатаційної  частини морська )  –                    не з’явився,

третьої особи (Військової частини А - 0936 ) –не з’явився.

Суть спору:

Відкрите акціонерне товариство “Енергетична компанія “Севастопольенерго” (далі - ВАТ «ЕК «Севастопольенерго») звернулося до господарського суду м. Севастополя  з позовом до Севастопольської квартирно –експлуатаційної  частини морська, третя особа - Військової частини А - 0936  про  стягнення заборгованості   у розмірі 428,14 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує порушенням відповідачем умов договору № 2360 від 16.04.2004 та договору № 2360 від 28.07.2006.

Відповідач заперечення на позов та докази, які їх підтверджують суду не надав.

В порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладався.

В судові засідання відповідач явку уповноважених представників жодного разу не забезпечив. До початку судового засідання 02.07.2007 надав клопотання про відкладення розгляду справи, однак доказів, які  підтверджували поважність причин неявки в судове засідання суду не представив.

До початку судового засідання 06.08.2007 відповідач надав суду телефонограму про розгляд справи у відсутності його представника.

Третя особа також у судові засідання явку уповноважених представників не забезпечила, письмову думку щодо позовних вимог суду не надала.

Згідно  ст. ст. 20, 22 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні представнику позивача роз'яснені процесуальні права та обов'язки.

За клопотанням позивача, відповідно до статті 10 Конституції України, статті 10 Закону України “Про судоустрій України”, пояснення та клопотання по справі надавалися ним російською мовою.

В порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України суд розглянув справу за наявними  в ній матеріалами у відсутність відповідача та третьої особи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши представлені докази, суд встановив:

Відносини електроенергетики в Україні регулюються Законом України „Про електроенергетику”, Порядком постачання електричної енергії споживачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.99 № 441 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.04.02  № 475 та Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ від 31.07.96 в редакції постанови НКРЕ від 22.08.02  № 928.

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України, частини 1 статті 26 Закону України “Про електроенергетику” споживання енергії   можливе  лише  на  підставі  договору  з енергопостачальником.

16.04.2004 між ВАТ “ЕК “Севастопольенерго” (Постачальник) та  в/ч А2295 (Споживач), 9ОМІС ВМСУ (Платник) був укладений договір № 2360 на поставку електричної енергії (далі Договір), який відповідно до умов пункту 10.4 Договору був продовжений на наступні періоди.

Пунктом 8.1 Договору встановлено, що  розрахунковим періодом є період з 20 числа попереднього календарного місяця до  такого ж числа поточного календарного місяця.

Розрахунок за спожиту електроенергію  здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника  в уповноваженому банку.

За дату оплати приймається дата отримання коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом  використання Постачальника або дата внесення Платником готівкових коштів  в касу Постачальника.

Пунктами 2.2.3, 8.3 Договору передбачено, що  споживач щомісяця до 20 числа зобов’язується надавати звіти про обсяги спожитої електроенергії.

Відповідно до пункту 8.4 Договору, споживач здійснює оплату до  25 числа  календарного місяця.

Додатком № 1 на 2004 рік до Договору сторони узгодили граничні величини електроспоживання.

Згідно пункту 8.6 Договору  у випадку несвоєчасної оплати обумовлених порядком платежів постачальник здійснює нарахування споживачу пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період прострочення платежу.

28.07.2006 між ВАТ “ЕК “Севастопольенерго” (Постачальник) та  в/ч А2295 (Споживач), Севастопольська КЕЧ Морська (Платник) був укладений договір № 2360 на поставку електричної енергії (далі Договір).

Згідно умов Договору Постачальник зобов’язувався постачати  Споживачу електричну енергію в обсягах  у відповідності з договірними  квартальними (місячними) величинами спожитої електричної енергії, вказаної в Додатку № 1 до Договору. Споживач, в свою чергу, зобов’язаний спільно з Платником здійснювати оплату за спожиту електроенергію  та здійснювати інші платежі грошовими коштами за тарифами та у строки, вказані в Договорі.

Відповідно до пункту 2.2.2 Договору від 28.07.2006 споживач зобов’язався  додержуватися режимів споживання електроенергії у відповідності до розділу 5 Договору, яким передбачено встановлення договірних величин споживання електроенергії та потужності.

Згідно пункту 4.2.2 Договору споживач та платник несуть відповідальність за перевищення договірних величин споживання електроенергії та потужності в рівних частинах.

В пункті 4.2.2 Договору від 28.07.2006 оплата двократної різниці перевищення договірної величини споживання електроенергії покладена на платника.

Згідно пункту 8.6 Договору від 16.04.2004 у випадку несвоєчасної оплати обумовлених порядком платежів постачальник здійснює нарахування споживачу та платнику пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період прострочення платежу.

Згідно пункту 4.2.1 Договору від 28.07.2006 за несвоєчасну оплату обумовлених порядком платежів постачальник здійснює нарахування платнику пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період прострочення платежу.

Додатком № 1 до договору № 2360 Споживачем було узгоджено обсяг поставки електричної енергії по об’єкту вул. Ревякіна, 26 на серпень 2006 –650 кВт/ч, вересень 2006 –750 кВт/ч, жовтень 2006 –850 кВт/ч, листопад 2006 –1050 кВт/ч.

Згідно листів обліку спожитої енергії в/ч А-0936 було спожито електроенергії у серпні 2006 року по участку вул.. Ревякіна 26, -948 кВт/ч, у вересни -906 кВт/ч, у жовтні –1020 кВт/ч у листопаді 1428 кВт/ч.

Таким чином, обсяг фактично спожитої електроенергії складає обсяг перевищення над договірною величиною споживання у серпні 2006 на 298 кВт/ч, у вересні –156 кВт/ч, у жовтні –170 кВт/ч, у листопаді –378 кВт/ч, згідно актів спожитої енергії наданих Споживачем.

Позивач виставив рахунки за перевищення ліміту активного споживання на загальну суму 304,08 грн. які на час звернення з позовом до суду не сплачені.

Викладене стало підставою для звернення позивача з позовом до суду з вимогою про стягнення з відповідачів двократної різниці фактично спожитої та договірної величини електроенергії, на яку позивачем нараховано штрафні санкції.

Позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, прийнятого 16.01.03 та пункту 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України дані кодекси застосовуються до правовідносин, що виникли після набрання ними чинності, тобто після 01.01.04.  Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання законної сили Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, положення цих Кодексів застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ними законної сили.

Правовідносини між сторонами виникли після 01.01.04, тому при розгляді спору суд керується  Цивільним кодексом України  в редакції 2003 року та Господарським кодексом України.

Згідно з ст. 525, 526 Цивільного Кодексу України  зобов’язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк згідно з вказівками закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок –згідно зі звичайними вимогами. Одностороння відмова від виконання зобов’язань та одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених  законом.

Статтею 26 Закону України “Про електроенергетику” (в редакції на момент порушення) передбачено, що споживач у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Згідно п. 4. 2. 2 Договору за перевищення договірної величини споживання електроенергії та потужності, споживач сплачує постачальнику електроенергії двократну вартість різниці між фактично спожитою та договірною величинами.

Відповідач за фактичне перевищення  спожитої  за період з  серпня по листопад 2006 року електроенергії в двократному розмірі не сплатив.

Позивачем заявлена сума заборгованості у розмірі 304,08 грн. –сума за перевищення ліміту споживання.

На підставі вищевикладеного, суд визнає ії підлягаючою стягненню.

Пунктом 7 статті 26  Закону України «Про електроенергетику»встановлено, що споживач,     якому     електрична    енергія    постачається енергопостачальником,  що  здійснює  підприємницьку  діяльність  з постачання   електричної   енергії   на   закріпленій   території, зобов'язаний  оплачувати  її  вартість  виключно коштами шляхом їх перерахування   на   поточний   рахунок   із  спеціальним  режимом використання  енергопостачальника.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 27,29 грн., 3 % річних –28,17 грн., індекс інфляції –68,60 грн.

Суд вважає вказані  вимоги позивача  підлягаючими задоволенню частково.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, сплачує кредитору суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків  не встановлений договором чи законом.

Суд перевірив розрахунок 3% річних  та вважає його правомірними та підлягаючим  задоволенню.

Суд вимоги щодо інфляційного відшкодування  ухвалою від 06 серпня 2007 року залишив без розгляду у зв’язку з відсутністю розрахунку та обґрунтування заявленої суми.

Згідно ст. 546,  ст. 549, п.3 ст.611  Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є  неустойка, що обчислюється  у відсотках від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 223 Господарського кодексу України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З аналізу викладених норм вбачається, що до стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується строк позовної давності в один рік, а нарахування неустойки припиняється  через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, яка заявлена до прийняття рішення.

Враховуючи, що сторонами не заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, пеня стягується судом в повному обсязі.

Таким чином, вимоги ВАТ “ЕК “Севастопольенерго”  підлягають  задоволенню в частині стягнення основного боргу, 3 % річних та пені.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суд покладає на відповідачів   витрати по сплаті державного мита і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85, 116, 117  Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

1. Стягнути з Севастопольської квартирно –експлуатаційної  частини морська (99040, м. Севастополь, вул. Хрустальова, буд. 60, , р/р  0091 в УДКУ, МФО 824509) на користь Відкритого акціонерного товариства „Енергетична компанія „Севастопольенерго” (99040, м. Севастополь, вул. Хрустальова, 44, , рахунок з спеціальним режимом використання  № 168 в  СМФ Ощадбанку № 4548, МФО 384027)  двократну різницю між фактично спожитою та договірною величинами споживання електроенергії за період з серпня по листопад 2006 року в розмірі 304,08 грн. на рахунок із спеціальним режимом використання  № 168 в  СМФ Ощадбанку № 4548, МФО 384027.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

2. Стягнути з Севастопольської квартирно –експлуатаційної  частини морська (99040, м. Севастополь, вул. Хрустальова, буд. 60, , р/р  0091 в УДКУ, МФО 824509) на користь Відкритого акціонерного товариства „Енергетична компанія „Севастопольенерго”  (99040, м. Севастополь, вул. Хрустальова, 44, , п/р № 260073537 в АБ «Перший інвестиційний банк»м. Київ, МФО 300506) 275,46, з яких: 102,00 грн. – державне мито, 118,00 грн. –витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, пеню в розмірі 27,29 грн., 3 % річних в розмірі 28,17 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Копії рішення направити сторонам.

Суддя                                                                                                                          С.А. Рибіна

Рішення оформлено відповідно до вимог ст. 84 Господарського

процесуального кодексу України і підписано 10.08.2007