ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2007                                                                                   Справа № 11/74-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий  –суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді –Білецька Л.М., Науменко І.М.,

секретар судового засідання –Прокопець Т.В.,

за участю представників сторін:

від позивача –не з’явився;

від відповідача –Смирний О.С., довіреність від 09 січня 2007 року №01-59;

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Криворізький завод гірничого обладнання”, м.Кривий Ріг Дніпропетровської області

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2007 року у справі № 11/74-07

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Лідер”, с.м.т.Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області

до Закритого акціонерного товариства “Криворізький завод гірничого обладнання”, м.Кривий Ріг

про стягнення 200 740,60 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2007 року у справі № 11/74-07 (суддя Мельниченко І.Ф.) cтягнуто з Закритого акціонерного товариства “Криворізький завод гірничого обладнання” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Лідер” 186 017 грн. суму боргу, 8 668,39 грн. інфляції грошових коштів, 6 055,21 грн. річних, 2 007,40 грн. держмита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

При прийнятті рішення господарський суд виходив із невиконання відповідачем зобов’язання щодо повної оплати товару, у зв’язку з чим виникла заборгованість в сумі 186 017 грн., яка стягнута з відповідача з урахуванням індексу інфляції і річних.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач –ЗАТ “Криворізький завод гірничого обладнання”, звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення скасувати і в задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не були виставлені рахунки, тому строк оплати спірного товару ще не настав, а отже права позивача на дату подачі позову порушено не було. Крім того відповідач, з посиланням положення Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, зазначає про дію мораторію, протягом якого не нараховується неустойка та не застосовуються інші санкції, а також вказує, що у зв’язку з введенням мораторію він повинен виконувати лише зобов’язання перед конкурсними кредиторами, а розрахунки з конкурсними кредиторами здійснюються в порядку черговості в межах справи про банкрутство.

Позивач –ТОВ “Лідер”, відзив на апеляційну скаргу не надав, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, своїм правом участі в судовому засіданні не скористався, явку представників в судове засідання не забезпечив. Враховуючи те, що наявні в справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутність позивача.

В порядку ст.77 ГПК України, у зв’язку з неявкою в судове засідання представників сторін, розгляд справи відкладався з 10 травня 2007 року до 12 червня 2007 року.

Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі листа-замовлення від 03 жовтня 2005 року № 044-4530 /а.с.10/ позивач –ТОВ “Лідер” за накладною від 06 жовтня 2005 року № 22 /а.с.11/ поставив відповідачу –ЗАТ “Криворізький завод гірничого обладнання” товар –нікель первинний марки Н-1у на загальну суму 257 517,00 грн., в тому числі ПДВ –42919,50 грн. /а.с.11/.

Переданий за вказаною накладною товар був отриманий представником відповідача на підставі довіреності від 06 жовтня 2005 року серія ЯЛВ № 464383 /а.с.12/.

Факт отримання товару і його вартість відповідачем не заперечується.

Вищевикладені обставини свідчать про існування між сторонами відносин купівлі-продажу та відповідний обов’язок покупця (відповідача) сплатити вартість отриманого товару.

У листі-замовленні відповідач гарантував оплату товару на умовах відстрочки платежу протягом 15 банківських днів. Також, позивачем було виставлено для оплати рахунок від 06 жовтня 2005 року № 22.

Проте, відповідач обов’язок по оплаті вартості отриманого товару виконав частково, сплативши позивачеві 71 500,00 грн.:

- платіжним дорученням від 08 грудня 2005 року № 16479 –20 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою від 08 грудня 2005 року /а.с.14/;

-  платіжним дорученням від 26 січня 2006 року № 17215 –51 500,00 грн., що підтверджується банківською випискою від 26 січня 2006 року /а.с.13/.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем обов’язку по повній оплаті вартості отриманого товару склалася заборгованість в розмірі 186 017,00 грн., доказів погашення якої відповідачем не надано.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що відповідачем не виконані в повній мірі зобов’язання по оплаті вартості отриманого товару, судова колегія вважає правильним висновок господарського суду про задоволення позову і стягнення з відповідача суми заборгованості.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Враховуючи прострочення відповідачем виконання грошового зобов’язання останній зобов’язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції в розмірі 8 668,39 грн. та річних в розмірі 6 05,21 грн. згідно розрахунку позивача /а.с.3/, який судова колегія вважає вірним.

Судова колегія відхиляє як неспроможні посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення позивачем вимог  Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”.

Відповідач, не заперечуючи факт отримання товару та наявність і розмір заборгованості, з формальних причин неправомірно ухиляється від виконання обов’язків по повній оплаті вартості отриманого товару, оскільки обставини, на які посилається відповідач, не можуть бути підставою для звільнення його від виконання господарських зобов’язань.

Також, судова колегія визнає неспроможними викладені відповідачем в апеляційній скарзі твердження щодо звільнення його від виконання зобов’язань перед конкурсними кредиторами та недопустимості нарахування інфляційних і річних у зв’язку з введенням мораторію у справі про банкрутство.

Відповідно до ч.4 ст.12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” протягом дії мораторію не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань. Проте, інфляційні втрати та річні не є штрафними санкціями, оскільки інфляційні втрати пов’язані з інфляційними процесами в державі та за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три проценти річних є платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником. Тому ні три проценти річних, ні індекс інфляції не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов’язань та в зв’язку з цим відносити до санкцій у розумінні ст.12 вищеназваного Закону. Введення мораторію в процедурі банкрутства не звільняє боржника від виконання договірних зобов’язань та сплаті виниклого боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьома процентами річних.

На підставі зазначеного колегія суддів вважає, що господарським судом з’ясовані всі фактичні обставини справи та надана їм належна правова оцінка, рішення господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства і підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.103, 105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від  27 лютого 2007 року  у справі № 11/74-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Криворізький завод гірничого обладнання” без задоволення.

Головуючий                                                                                                       О.В.Голяшкін

Судді                                                                                                          Л.М.Білецька

І.М.Науменко