ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2007 р.
№ 14/601

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Овечкіна В.Е.,

суддів :
Чернова Є.В., Цвігун В.Л.,

за участю представників:

позивача
- Осипенко Д.О.,

відповідача
скаржника
- Солошенко Є.О.,
- Ковальов Є.І.,

розглянувши у відкритому  судовому засіданні
касаційну скаргу

Київської міськдержадміністрації

на  постанову
від  16.11.2005 Київського апеляційного господарського  суду

у справі
№14/601

за позовом
ВАТ “Готель “Салют”

до
Головного управління комунального господарства
Київської міськдержадміністрації

про
визнання недійсним договору від 02.03.98 №8

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м.Києва від 30.09.2005 в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського  суду від  16.11.2005 рішення скасовано, позов задоволено у зв’язку з невідповідністю оспорюваного договору законодавству, чинному на момент його укладення.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.01.2006 постанову Київського апеляційного господарського  суду від  16.11.2005 залишено без змін, а касаційну скаргу Головного управління комунального господарства Київської міськдержадміністрації –без задоволення.

Київська міськдержадміністрація в поданій касаційній скарзі просить постанову скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на прийняття Київським апеляційним господарським  судом постанови, що стосується прав та обов’язків особи (Київської міськдержадміністрації), яка не була   залучена  до участі у справі, оскільки відповідно до ст.28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчий орган Київської міської ради (Київська міськдержадміністрація) забезпечує виконання бюджету м.Києва, спір між сторонами стосується повернення коштів до бюджету м.Києва, відповідальність за виконання якого покладена на Київську міськдержадміністрацію, надання коштів для позики за оспорюваним договором відбувалося на підставі розпорядження Київської міськдержадміністрації, тобто під час розгляду справи з’ясовувалося питання щодо джерел надходження коштів.

Колегія суддів, перевіривши доводи скарги щодо необхідності залучення Київської міськдержадміністрації до участі у справі та заслухавши пояснення присутніх у засіданні представників сторін та скаржника, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана постанова –залишенню без змін з наступних підстав.

Зважаючи на чинність постанови Вищого господарського суду України від 31.01.2006 у справі №14/601, касаційна інстанція не вправі здійснювати повторний перегляд по суті постанови Київського апеляційного господарського суду  від 16.11.2005, а тому обмежується виключно перевіркою тверджень скаржника про наявність чи відсутність необхідності залучення його до участі у справі.

Оскаржувана постанова про задоволення позову мотивована обставинами укладення сторонами договору від 02.03.98 №8 з порушенням вимог ст.3 Закону України “Про банки і банківську діяльність” та п.5 розділу ІІ  Закону України “Про деякі питання підготовки до проведення в місті Києві щорічних зборів Європейського банку реконструкції та розвитку”.

У відповідності до ст.107 ГПК України касаційну скаргу мають право подати також особи, яких не було залучено до участі у справі, якщо суд прийняв рішення чи постанову, що стосується їх прав в обов’язків.  Тобто, особи, які не є сторонами по справі (ст.21 ГПК України) та третіми особами (ст.ст.26, 27 ГПК України) повинні доводити той факт, що оскаржуване рішення стосується їх прав та обов’язків.

Проте, Київською міськдержадміністрацією не доведено, що оскаржувана нею постанова у справі №14/601 стосується прав та обов’язків цього виконавчого органу з огляду на таке.

Твердження скаржника про необхідність його залучення до участі у справі грунтуються лише на тому, що на підставі розпорядження Київської міськдержадміністрації для позики за оспорюваним договором надавалися кошти з бюджету м.Києва. відповідальність за виконання якого покладена на Київську міськдержадміністрацію.

Колегія відхиляє посилання скаржника на зазначені обставини в обгрунтування необхідності залучення Київської міськдержадміністрації до участі у справі, оскільки предметом судового розгляду у даній справі є визнання недійсним договору позики, укладеного між Головним управлінням комунального господарства Київської міськдержадміністрації та ВАТ “Готель “Салют”, а тому оскаржувана постанова не зачіпає права та законні інтереси Київської міськдержадміністрації,  яке не є стороною спірного договору.

Касаційна інстанція враховує те, що наведеної правової позиції також дотримується Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах, пов’язаних з визнанням угод недійсними (постанова ВСУ від 30.11.2004 у справі №1/50-03-1133).

В зв'язку з цим не заслуговують на увагу посилання скаржника на те, що спір між сторонами по даній справі стосується повернення коштів до бюджету м.Києва, оскільки порушені з цього приводу питання можуть бути лише предметом іншого позовного провадження.

Відповідно до ст.48 ЦК УРСР, чинного на момент укладення оспорюваного договору, правовими наслідками визнання судом угоди недійсною є повернення сторонами одна одній всього одержаного ними за такою угодою, але не аж ніяк не повернення одержаного сторонами іншим особам (скаржнику тощо), які не є сторонами договору.

Окрім того, оскаржуваною постановою також не зачіпалися права та обов’язки Київської міськдержадміністрації щодо надання бюджетних коштів для виконання спірного договору, оскільки судом  апеляційної  інстанції при розгляді  спору встановлено, а відповідачем не заперечуються  обставини  відсутності затвердження Київською міською радою рішення про надання бюджетної позики, оформленого розпорядженням Київської міськдержадміністрації від 04.12.97 №1966, як того вимагає ч.3 ст.35 Закону України “Про бюджет та бюджетну систему України”, в зв’язку з чим доведеним є факт порушення при укладенні оспорюваного договору встановленого на той час порядку надання бюджетних позик з місцевого бюджету, а відтак, перераховані позивачу  з розрахункового рахунку відповідача кошти на виконання оспорюваної угоди не є бюджетною позикою.

Наведеним спростовуються твердження скаржника про те, що постанова від 16.11.2005 стосується його прав та обов’язків, а тому відсутні підстави як для залучення Київської міськдержадміністрації до участі у справі, так і для задоволення касаційної скарги.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119–11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Київської міськдержадміністрації відхилити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду  від 16.11.2005 у справі №14/601 залишити без змін.

Головуючий                                                                                              В.Овечкін

Судді:                                                                                                           Є.Чернов

В.Цвігун