донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

27.06.2007 р.                                                                            справа №17/314

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Запорощенка  М.Д.

суддів
Акулової  Н.В. , Старовойтової  Г.Я.

за участю представників сторін:

від позивача:
Філіп"єв С.Ф., за дорученням,

від відповідача 1:
від відповідача 2:
від відповідача3:
від третьої особи 1:
від третьої особи 2:
не з"явився
не з"явився
не з"явився
не з"явився
не з"явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів" смт.Панютине

на рішення (ухвалу) господарського суду

Донецької області

від
22.05.2007 року

по справі
№17/314

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" м.Донецьк

до

третя особа без самостійних  вимог на боці  третього відповідача
третя  особа без самостійних вимог на боці відповідачів
1.Державного підприємства"Донецька залізниця" м.Донецьк
2. Державного підприємства " Придніпровська залізниця" м.Дніпропетровськ
3. Державного підприємства " Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів" смт.Панютине Лозівський район Харківської області
Товариство з обмеженою відповідальністю " Укрметалургтранс" м.Дніпропетровськ

Державна адміністрація залізничного транспорту  України " Укрзалізниця" м.Київ

про
стягнення 28 284 788,04грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Донецької області від 22.05.2007 р. у справі № 17/314 позов задоволено.

Стягнуто з державного підприємства "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів", 64660, смт.Панютине, Лозівський район, Харківьска область, вул. Леніна, 5, ід. код 01056362, р/р 5 у Лозівському відділенні ХФ АБ „Експрес -банк” м. Лозова, МФО 350716, на користь:

- товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс", 83086, м. Донецьк, вул. Артема, 7, ід. код 30600592, р/р 0 в ЗАТ ”Донгорбанк”, МФО 334970, 28284788 грн. 04 коп. –коштів одержаних без достатніх правових підстав, витрати по держмиту в сумі 25500 грн. 00 коп.,  витрати по забезпеченню судового процесу в сумі 118 грн. 00 коп., видавши наказ.

У задоволенні позову відносно державного підприємства "Донецька залізниця" відмовлено.

У задоволенні позову відносно державного підприємства "Придніпровська залізниця" м. Дніпропетровськ відмовлено.

Рішення господарського суду Донецької області обґрунтоване тим, що третій відповідач не є добросовісним набувачем, оскільки він був обізнаний про наявність судової заборони на розпорядження спірними вагонами, але незважаючи на це, здійснював розпорядження ними шляхом передачі вагонів для їх господарського використання з метою отримання  доходу.

У постанові слідчого не вказано про наявність у Державної адміністрації залізничного транспорту України права розпоряджатись переданими їй на відповідальне збереження вагонами та про можливість передання цих вагонів іншим особам для господарського використання.

Відповідач, Державне підприємство «Український  державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів» , не погоджуючись з рішенням господарського суду від 22.05.2007 р., звернувся з апеляційною скаргою про його скасування, так як вважає, що судом неповно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, визнано встановленими обставини , що не були доведені при розгляді справи, було неправильно  застосовано норми матеріального права.

При цьому відповідач посилається на те , що суд першої інстанції  при новому розгляді справи , приймаючи рішення від 22.05.07р. порушив вимоги ст.ст.111-12,111-21 Господарського процесуального кодексу України  в частині обов’язковості вказівок , що містяться у постанові касаційної інстанції, всебічно і повно не перевірив доводи , на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, не з’ясував дійсні права і обов’язки   сторін та вирішив даний спір не у відповідності до вимог закону.

Зауважив , що відповідно до наказу Укрзалізниці № Ц-2/443 від 21.07.05р.,  ДП «Укрспецвагон»отримало на розподільчий рахунок плату за перевезення вантажів в спірних вагонах-обкотишовозах в серпні 2005р. тільки  в розмірі 30%, що складає 8482561,08грн., що підтверджується довідкою  та платіжними дорученнями. Тобто , посилається на те , що у ДП «Укрспецвагон» не було правових підстав для отримання 100% плати за перевезення вантажів в цих вагонах, так як локальна  норма наказу  Укрзалізниці передбачала зовсім інший порядок отримання цієї плати.

До того ж , зазначив , що фактично  спірними вагонами-обкотишовозами володіла Укрзалізниця , що також підтверджується матеріалами , що надані до справи.

Вважає , що плата за перевезення ( провізна плата) –це плата , яку зобов’язується сплатити вантажовідправник перевізнику за перевезення вантажу ( ст. 916 Цивільного кодексу України) та вона не може бути доходом , тим паче ДП «Укрспецвагон». На розподільчий рахунок ДП «Укрспецвагон»надійшло в серпні 30% , а 70% було перераховано залізницям.

Зокрема , посилається на те , що ДП «Укрспецвагон»у вказаний в рішенні період був добросовісним набувачем, у якого не було ніяких підстав сумніватись у відсутності достатньої правової підстави для збереження майна.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Лемтранс»м.Донецьк,  у відзиві № 677 від 20.06.07р. на апеляційну скаргу та представник позивача в судовому засіданні  проти заявленої скарги заперечує, рішення суду вважає обґрунтованим та законним.

Посилається на те , що відповідач , Державне підприємство «Український  державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів», в період з 01.08.05р. по 31.08.05р. з посиланням на телеграму генерального директора Державної адміністрації залізничного транспорту України НР 00364/ЦМ від 21.07.05р. та Постанову старшого слідчого Генеральної прокуратури України про накладення арешту на майно підприємства від 01.06.05р. без відповідних правових підстав за згоди Позивача заволодів, утримував та використовував 3781 вагон-обкотишовоз , належні  Позивачеві.

Відповідачі , Державне підприємство «Донецька залізниця»м.Донецьк та Державне підприємство «Придніпровська залізниця»м.Дніпропетровськ, відзивів на апеляційну скаргу не надали . В нинішнє судове засідання представники вищевказаних відповідачів не з’явились, поважних причин нез’явлення суду не повідомлено.

Третя особи , Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрметалургтранс»м.Дніпропетровськ та Державна адміністрація залізничного транспорту України «Укрзалізниця»м.Київ, відзивів на апеляційну скаргу не надали , в судове засідання представники означених осіб не з’явились, поважних причин нез’явлення суду не повідомлено .

Про час та місце розгляду апеляційної скарги сторони були сповіщені належним.

До судового засідання від скаржника , Державного підприємства « Український  державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів», надійшла телеграма про відкладення розгляду апеляційної скарги  в зв’язку з  неможливістю прибуття представника відповідача 3.

Дана телеграма судовою колегією не може бути прийнята до уваги оскільки відповідачем не надано до суду доказів  існування поважних причин не з’явлення представника до суду та неможливості  присутності у судовому засідання іншого представника Державного підприємства «Український  державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів».

Таким чином , судова колегія вважає , що відповідач 3 не скористався наданим йому процесуальним правом.

Зважаючи на нез’явлення в судове засідання представників відповідачів та третіх осіб, достатність наданих сторонами доказів та керуючись ст. 75 Господарського процесуального кодексу України –справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення  місцевого господарського суду в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін  судова колегія встановила наступне.

Відповідно до п. 2.1, п. 8.2 Статуту та п. 4.2 установчого договору одним з учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" є Фонд державного майна України, який здійснює вклад до статутного капіталу позивача майном.

Відповідно до акту приймання-передачі залізничного рухомого складу до статутного фонду від 16.07.04р. Фондом державного майна України було передано, а позивачем прийнято вагони-обкотишовози в кількості 3798 одиниць .

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.05.2005р. по справі №44/273 за позовом заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв'язку України та Державного підприємства "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів" до товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс", Державної адміністрації залізничного транспорту України "Укрзалізниця" та інших про визнання недійсним установчого договору, актів та припинення юридичної особи, суд у забезпечення позову заборонив позивачу по цій справі та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчудження та розпорядження зазначеними вагонами-обкотишовозами.

01.06.2005р. старшим слідчим Генеральної прокуратури України була прийнята постанова про накладення арешту на майно підприємства, яка була санкціонована заступником Генерального прокурора України. Цією постановою слідчим було накладено арешт на 3789 вагонів-обкотишовозів.

Вказані вагони повинні були бути передані на відповідальне збереження Державній адміністрації залізничного транспорту України "Укрзалізниця" з правом переміщення їх по залізницях України.

21.07.2005р. Державною адміністрацією залізничного транспорту України "Укрзалізниця" видано наказ №000364/ЦМ Ц-2/443, згідно з яким з посиланням на постанову старшого слідчого Генеральної прокуратури про накладення арешту на майно підприємства від 01.06.05р. спірні вагони для комерційного використання були передані державному підприємству «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів».

На підставі чого, 22.07.05р. державним підприємством «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів»смт. Анютине Лозівський район Харківської області було видано доручення № 29 Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрметалургтранс»м.Дніпропетровськ до існуючого між ними договору комісії №125п/248 від 08.06.2001р., яким доручено третій особі 1 здійснювати організацію перевезень з використанням 3789 вагонів–обкотишовозів позивача, отримувати відповідні платежі від вантажовідправників за перевезення вантажів у цих вагонах з подальшим розподіленням відповідно до умов договору комісії №125п/248 від 08.06.2001р. та наказу Державної адміністрації залізничного транспорту України "Укрзалізниця" №000364/ЦМ Ц-2/443 від 21.07.05р.

Листом державної адміністрації залізничного транспорту України "Укрзалізниця" від 21.07.05р. державному підприємству „Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів” були надані вказівки укласти договори з вантажовласниками, експедиторськими та операторськими компаніями про організацію перевезень у вагонах, які передані на відповідальне зберігання, тим самим було дозволене їх господарське використання.

Згідно з доповненнями до договору комісії від 22.07.05р., укладеному між третім відповідачем та третьою особою 1, остання набула право виконувати всі юридичні дії пов’язані з організацією перевезень вантажів у 3 789 вагонах–обкотишовозах та одержувати плату за ці послуги.

На виконання цього договору третьою особою 1 за період з 01.08.05р. по 31.08.05р. здійснено перевезення вантажів у вагонах–обкотишовозах, переданих на відповідальне збереження державній адміністрації залізничного транспорту України "Укрзалізниця".

Загальна вартість послуг з перевезення вантажів склала 28284788 грн. 04 коп., що підтверджується квитанціями про приймання вантажу та складеними на їх основі розрахунками позивача.

Відповідно до п. 3.2 договору укладеного між третім відповідачем та третьою особою 1 кошти, які одержує третя особа 1 при виконанні доручення третього відповідача є власністю останнього.

За умовами договору комісії № 125п/248 від 08.06.01р. третьою особою 1 грошові кошти з розрахунку 70% на рахунки залізниць та 30% третьому відповідачу перераховувалися виключно за розпорядженням третього відповідача як власника цих грошових коштів.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши пояснення та доводи повноважних представників сторін, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги, та відповідність оскарженого судового акта зі справи вимогам чинного законодавства з таких підстав.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України  власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 390 ЦК України власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісний набувач) передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння цим майном.

Приписами частини 1 ст. 1214 ЦК України закріплено , що особа, яка набула майно або зберігала його у себе без достатньої правової підстави зобов’язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від використання чужого майна з часу коли така особа дізнавалась або могла дізнатись про володіння майном без достатньої правової підстави.

В даному випадку позивач , з посиланням на ст. ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України,  просить стягнути з державного підприємства "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів" не законно отриманий доход в сумі 28 284 788 грн. 04 коп. за використання 3789 вагонів-обкотишовозів третім відповідачем за період з 01.08.05р. по 31.08.05р. з посиланням на телеграму генерального директора Державної адміністрації залізничного транспорту України "Укрзалізниця" НР 00364/ЦМ 21/7-05 1437 та постанову старшого слідчого Генеральної прокуратури про накладення арешту на майно підприємства від 01.06.05р.

Як про це було позначено вище , ухвалою  господарського суду м. Києва від 26.05.05р. № 44/273 заборонено відчуження та розпорядження будь-якими особами отриманим товариством з обмеженою відповідальністю „Лемтранс” від Фонду державного майна України внеском у статутний фонд у вигляді 3789 одиниць вагоні-обкотишовозів.

Судова колегія вважає необхідним зазначити , що відчуження та розпорядження  це дії  які спрямовані на позбавлення права  власності в зв’язку  з чим  висновки заявника апеляційної скарги , що  саме заборона відчуження та розпорядження майном 3789од. вагонів-обкотишовозів унеможливила реальне одержання  ТОВ «Лем транс»доходів за серпень 2005р. та відповідно позбавляє позивача вимагати повернення доходів, не відповідають фактичному змісту накладеної судом  заборони , оскільки позивач  жодним чином не був позбавлений права користування майном , і відповідно міг правомірно отримувати доходи від цього використання.

Разом з тим , положення ст. 944 Цивільного кодексу України забороняють зберігачу без згоди поклажедавця користуватись річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі.

Державна адміністрація залізничного транспорту України "Укрзалізниця" розпорядилася спірними вагонами на свій розсуд, а третій відповідач уклав відносно цих вагонів цивільно-правову угоду комісії, що підтверджується матеріалами справи  та безперечно є діями, пов’язаними з розпорядженнями майном.

При цьому , матеріали справи не містять  доказів надання дозвілу на передачу арештованих вагонів з відповідального збереження третьому відповідачу для подальшого господарського використання.

Оскільки відповідач 3 був однією із сторін у справі № 44/273, в межах якої господарський суд м. Києва ухвалою від 26.05.05р. заборонив будь-яким особам вчиняти дії, пов’язані з розпорядженням  вагонами–обкотишовозами, судова колегія також як і суд першої інстанції  вважає , що відповідач 3 був обізнаний  про відсутність у нього достатніх правових підстав для володіння або зберігання спірних вагонів–обкотишовозів.

Таким чином судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції , що передача вагонів третьому відповідачу здійснена з порушенням ст. ст. 124, 129 Конституції та ст. 115 ГПК України, які встановлюють обов'язковість рішень суду,  а тому він набув вагони-обкотишовози внаслідок дій, які суперечать чинному законодавству.

Як це вірно встановлено  господарським судом , постанова старшого слідчого Генеральної прокуратури про накладення арешту на майно підприємства від 01.06.05р. має розглядатися поряд з іншими доказами у справі на загальних підставах за правилами ст. 43 ГПК України, тобто встановлені в даній Постанові факти не є преюдиціальними. Та не мають прийматись без доведення в порядку ч. 2-4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 126 Кримінального процесуального кодексу  України арешт майна і передача його на зберігання оформляються протоколом, який підписується особою, що проводила опис, понятими і особою, яка прийняла майно на зберігання. До протоколу додається підписаний цими особами опис переданого на зберігання майна.

За вимогами ст. 130 КПК України про рішення, прийняті слідчим або прокурором під час провадження досудового слідства у випадках, зазначених у цьому Кодексі, а також у випадках, коли це визнає за необхідне слідчий або прокурор, складається мотивована постанова.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції , Протокол, опис та розписка не були оформлені, а тому рішення слідчого про накладення арешту не виконано у порядку, передбаченому КПК України.

Враховуючи викладене , доводи апелянта стосовно  того , що наказ Укрзалізниці  № Ц-2/443 від 21.07.05р. не був відмінений або скасований у встановленому законом порядку , та не був навіть оскаржений  позивачем , не можуть бути взяті до уваги , оскільки вищевказаний наказ , в якості підстави видання  має Постанову слідчого , яка в свою чергу  була складена з процесуальними порушеннями і не могла породжувати правових наслідків.

Крім того , слід зауважити , що за  наявності даних обставин не можуть визнаватись правомірними дії відповідача 3 з укладення господарських договорів за якими  використовувалися спірні  вагони.

При цьому , ствердження апелянта про те , що  підставою для володіння Укрзалізницею та користування ДП «Укрспецвагон»вагонами-обкотишовозами  є дії осіб, що за аналогією породжують цивільні права та обов’язки , і є правочином ,- є хибним оскільки в даному випадку  не може бути застосована подібна аналогія  закону , так як правочин , що випливає з цивільних  правовідносин  може , відповідно до ст.. 1 Цивільного кодексу України , засновуватись на  вільному волевиявленні учасників правочину , що в даному  випадку  , відносно позивача , жодним чином не мало місце.

З оглядом на вищевказане , судова колегія  вважає правомірним застосування   до даних спірних правовідносин судом першої інстанції положень ст. 1212 Цивільного кодексу  України , відповідно до якої особа, що набула майно чи грошові кошти або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов’язана повернути потерпілому це майно чи грошові кошти. Ця стаття передбачає позадоговірні зобов’язання, які виникають внаслідок придбання або зберігання майна чи грошових коштів за рахунок іншої особи без достатніх підстав.

Як про це вже було позначено вище , згідно ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без  достатньої правової підстави.

У період з 01.08.2005р. по 31.08.2005р. позивач був власником 3789 спірних вагонів-обкатишовозів. Повернуті вказані вагони у власність держави лише у вересні 2005р., згідно із актом №194 від 05.09.2005р.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що господарським судом правомірно зроблений висновок, що до 05.09.2005р. відносно позивача діяли всі гарантії прав власника, в тому числі і передбачені ст.ст. 390, 1214 ЦК України.

В той самий час ,  у відповідача 3 були відсутні достатні правові підстави володіти об'єктами права власності позивача, та зокрема, використовувати їх у власній господарській діяльності.

Таким чином , матеріалами справи підтверджений факт володіння відповідачем  3 майном позивача без законних підстав та одержання доходу від його господарського використання.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що господарським судом правомірно задоволені позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3. доходів в сумі 28284788 грн. 04 коп., які одержані від використання без достатніх правових підстав 3781 вагонів-обкатишовозів за період з 01.08.2005р. по 31.08.2005р., оскільки вони повністю доведені, обґрунтовані фактичними обставинами та підтверджені матеріалами справи, а заперечення відповідачів по справі є неправомірними.

Посилання відповідача 3 на те , що він виконував  наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України "Укрзалізниця" №000364/ЦМ Ц-2/443 від 21.07.2005р., згідно якого йому передано у використання спірні вагони, не може бути прийнято до уваги як обґрунтоване , оскільки згідно ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому слід ще раз зауважити , що власником коштів, зазначених у розрахунку позивача, як це відображено вище , згідно із п. 3.2 договору комісії №125п/248 від 08.06.2001р. є відповідач 3.

З урахуванням зазначеного, рішення господарського суду Донецької області по даній справі відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству, а мотиви, з яких надані апеляційні скарги, не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст.  91, 99, 101, 103 - 105  Господарського процесуального кодексу України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Державного підприємства «Український  державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів»на рішення господарського суду Донецької області від 22.05.2007 р. у справі № 17/314 –залишити без  задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 22.05.2007 р. у справі № 17/314–залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд.

Результати розгляду апеляційної скарги оголошені в судовому засіданні.

Повний текст постанови було підписано 27.06.07р.

Головуючий          М.Д.  Запорощенко

Судді:          Н.В.  Акулова

Г.Я.  Старовойтова