ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2007 р.
№ 23/145

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:
Першикова Є.В.,

суддів:
Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.,

розглянувши

касаційну скаргу
державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя (ДПІ у Ленінському районі)

на постанову
Запорізького апеляційного господарського суду

від
16.09.05

у справі
№ 23/145

господарського суду
Запорізької області

за позовом
товариства з обмеженою відповідальністю “Ліра” (далі Товариство)

до
ДПІ у Ленінському районі,

відділення Державного казначейства у Ленінському районі м.Запоріжжя (далі Казначейство)

про
стягнення 9 100,00 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:
не з'явились;

- відповідачів:

ДПІ у Ленінському районі:
не з'явились;

Казначейства:
не з'явились.

Ухвалою від 21.05.07 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Савенко Г.В., Ходаківська І.П., утвореному розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 09.04.04, касаційна скарга ДПІ у Ленінському районі № 19606/10/10 від 04.11.05 була прийнята до провадження та призначена до розгляду на 21.06.07, без початку перегляду справи по суті.

Вказана ухвала суду була направлена сторонам у справі в установленому порядку, документів які б свідчили про її неотримання сторонами у справі до Вищого господарського суду України не надходило, отже усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

На день розгляду справи у судовому засіданні 21.06.07 будь-яких письмових заяв та клопотань від учасників судового процесу щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У судове засідання 21.06.07 представники сторін не з’явились.

Враховуючи, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка без поважних причин у судове засідання не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки, а від сторін повідомлень щодо неможливості участі у судовому засіданні 21.06.07 до колегії суддів Вищого господарського суду України не надходило, справа розглядається за наявними матеріалами справи, а повний текст постанови Вищого господарського суду України направляється сторонам у справі в установленому порядку.

У зв'язку з перебуванням судді Савенко Г.В. на лікарняному, для розгляду справи № 23/145 господарського суду Запорізької області, призначеної до перегляду в касаційному порядку на 21.06.07, розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 16.06.07 було створено колегію суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючий – Першиков Є.В., судді –Данилова Т.Б.,

Ходаківська І.П., яка розглядає справу по суті.

Правовий аналіз матеріалів справи свідчить, що у квітні 2005 року Товариство звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до ДПІ у Ленінському районі та Казначейства про стягнення 9 100,00 грн. зайво сплачених коштів за придбання патентів у сфері грального бізнесу.

Позовні вимоги Товариства мотивовані положеннями ст. 5 Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності", ст. 6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" та Порядку взаємодії органів державної податкової служби України та органів Державного казначейства України в процесі повернення помилково та/або надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів) платникам податків.

Рішенням від 30.06.05 господарського суду Запорізької області (суддя Садовий І.В.) позовні вимоги Товариства задоволено.

З Державного бюджету України на користь Товариства стягнуто зайво сплачену суму у розмірі 9 100,00 грн. за придбання патентів у сфері грального бізнесу.

З ДПІ у Ленінському районі на користь Товариства стягнуто 102,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

При винесенні вказаного рішення суд першої інстанції керувався ст. 58 Конституції України, ст. 50 Бюджетного кодексу України, ст.ст. 11, 57 Закону України "Про Державний бюджету України на 2004 рік", ст.ст. 4, 5 Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності", ст. 14 Закону України "Про систему оподаткування", ст. 15 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", п. 9 Порядку взаємодії органів державної податкової служби України та органів Державного казначейства України в процесі повернення помилково та/або надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів) платникам податків, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою 16.09.05 Запорізького апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий –Антонік С.Г., судді –Юхименко О.В., Яценко О.М.) апеляційну скаргу ДПІ у Ленінському районі залишено без задоволення, а рішення від 30.06.05 господарського суду Запорізької області без змін.

Постанова апеляційного суду винесена на підставі ст. 11 Закону України "Про Державний бюджету України на 2004 рік", ст. 5 Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності",

ст.ст. 1, 14 Закону України "Про систему оподаткування", ст. 15 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з рішеннями попередніх судових інстанцій,

ДПІ у Ленінському районі звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення від 30.06.05 господарського суду Запорізької області та постанову 16.09.05 Запорізького апеляційного господарського суду скасувати, та прийняти по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариству відмовити.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржених судових актів було порушено норми матеріального права, а саме: ст. 57 Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік", ст. 5 Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності", п. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України.

На день розгляду справи по суті письмові відзиви на касаційну скаргу від Товариства на Казначейства не надійшли.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що згідно п. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі адміністративна справа) –переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п.п. 5, 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів підсудні їм справи вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні загальні суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України; адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з визначенням термінів, що дається у ст. 3 цього Кодексу:

справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень;

суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Предметом позову в даній справі є стягнення 9 100,00 грн. зайво сплачених коштів за придбання патентів у сфері грального бізнесу.

Розглядаючи спір суди керувались приписами ст. 5 Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності",

ст.ст. 1, 14 Закону України "Про систему оподаткування", ст. 15 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Судом першої інстанції позов у даній справі правомірно розглянуто за правилами Господарського процесуального кодексу України, оскільки на день винесення рішення по суті спору (30.06.05), Кодекс адміністративного судочинства України не набрав чинності.

Проте, переглядаючи справу в апеляційному порядку, та виносячи постанову (16.09.05) в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України, після набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що спір в даній справі виник у зв’язку з адміністративними, а не господарськими відносинами.

Із змісту ст. 4 ч. 1, ст.ст. 42, 43, 52, ст. 19 ч. 5 Господарського кодексу України вбачається, що господарські правовідносини виникають на підставі вільного волевиявлення господарюючих суб’єктів.

Підвідомчість справ господарським судам визначено ст. 12 Господарського процесуального кодексу України.

В частині 1 п. 1 вказаної статті цього кодексу, зокрема, зазначено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім спорів, що виникають, зокрема, із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів.

Згідно п.п. 1, 3 ст. 10 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” від 04.12.90 № 509-XII, державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об`єднані державні податкові інспекції здійснюють у межах своїх повноважень контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) а також контролюють своєчасність подання платниками податків бухгалтерських звітів і балансів, податкових декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням податків, інших платежів, а також перевіряють достовірність цих документів щодо правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків, інших платежів.

Отже, спір у даній справі стосується реалізації податковим органом своїх повноважень в організаційно-господарських відносинах, що встановлюються між цим органом та суб’єктами підприємницької діяльності, і пов’язані з його компетенцією щодо контролю за дотриманням останніми податкового законодавства. Зазначені контролюючі повноваження органів державної податкової служби України визначають їх статус у відносинах з підприємцями як владного суб’єкта, а останніх –як підпорядкованих суб’єктів. Відтак, вказані відносини є відносинами влади та підпорядкування (субординації) і за способом виникнення та регулятивним характером є адміністративними.

Таким чином, дана справа є справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою), оскільки податковий орган в даному випадку в розумінні п. 7 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України є суб'єктом владних повноважень.

Отже, аналіз суб'єктного складу та характеру правовідносин свідчить, що дана справа є справою адміністративної юрисдикції.

У відповідності з п. 7 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, після набрання чинності цим Кодексом заяви і скарги у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, а також апеляційні, касаційній скарги (подання) розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

В порушення цих вимог, переглядаючи спір на підставі вимог Господарського процесуального кодексу України після набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції не врахував, що дана справа належить до адміністративної юрисдикції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що судом апеляційної інстанцій при винесенні постанови наведеним правовим положенням юридичного аналізу в контексті спірних правовідносин надано не було, в той час, як у даному випадку необхідно було керуватися вказаними нормами в комплексі.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.76 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Визначивши, що спір у даній справі носить адміністративний характер, Вищий господарський суд України звертає увагу, що спір у порушення вимог ст.ст. 1, 12 Господарського процесуального кодексу України переглянуто апеляційним судом в порядку господарського судочинства після набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України, що унеможливлює здійснення касаційної перевірки судових рішень в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного, оскаржена постанова підлягає безумовному скасуванню згідно ст. 11110 Господарського процесуального кодексу України господарським судом касаційної інстанції, а справа –передачі до суду апеляційної інстанції для розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Під час нового розгляду справи апеляційному господарському суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя № 19606/10/10 від 04.11.05 задовольнити частково.

Постанову від 16.09.05 Запорізького апеляційного господарського суду у справі № 23/145 господарського суду Запорізької області скасувати, а справу направити на розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії порушення апеляційного провадження.

Головуючий
Є.Першиков

судді:
Т.Данилова

І.Ходаківська