СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

16 липня 2007 року
Справа № 2-21/2342-2006

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Прокопанич Г.К.,

суддів                                                                      Сотула В.В.,

Гонтаря В.І.,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства "Руно" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Чонгова С.І.) від 26.04.2007 у справі № 2-21/2342-2006

за позовом           відкритого акціонерного товариства "Надія" (вул. Будівельників, 15, с.Воїнка, Красноперекопський р-н, АР Крим, 96033)

до          Селянського фермерського господарства "Руно" (вул. Конституції, 4-б, с.Іллінка, Красноперекопський р-н, АР Крим, 96052)

про визнання недійсним векселя

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя С.І. Чонгова) від 26.04.2007 у справі № 2-21/2342-2006 частково задоволено позов відкритого акціонерного товариства "Надія" до Селянського фермерського господарства "Руно" про визнання недійсним векселя. Визнано недійсним і не підлягаючим оплаті вексель № 78 номінальною вартістю 103334,69 грн. Припинено провадження у справі у частині вимог про визнання виконавчого напису № 1184 державного нотаріуса Красноперекопської районної нотаріальної контори недійсним.

Не погодившись з постановленим судовим актом, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, у позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції, обставинам справи.

Заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Судове засідання 25.06.2007 відкладено на 16.07.2007.

У судове засідання 16.07.2007 представники сторін не з’явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про припини неявки суд не сповістили.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін –це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи не вбачається.

Розглянувши справу повторно, в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України судова колегія встановила наступне.

У листопаді 2005 року відкрите акціонерне товариство "Надія" звернулось до господарського суду з позовом до Селянського фермерського господарства "Руно", просило про визнання недійсними векселя № 78 номінальною вартістю 103334,69 грн. та виконавчого напису № 1184 державного нотаріуса Красноперекопської районної нотаріальної контори, посилаючись на неправомірність видачі векселя.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вважає його безпідставним.

Вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Посилаючись на статтю 4 Закону України „Про обіг векселів в Україні” та на те, що первинними бухгалтерськими документами відкритого акціонерного товариства "Надія" вартість векселя, як сума заборгованості, не підтверджується, позивач просив визнати його недійсним та таким, що не підлягає оплаті.

Вексельним законодавством передбачено, що видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги.

Як свідчать матеріали справи, 16 червня 2005 року як розрахунок за договором позики від 10.12.2000, договору від 18.02.2003, додаткових угод від 10.01.2003, 16.06.2005 позивач передав відповідачу простий вексель № 78 номінальною вартістю 103334,69 грн. з терміном оплати - 12.10.2005.

12 жовтня 2005 року вексель пред'явлено до оплати через державного нотаріуса Красноперекопскої районної нотаріальної контори, 19 жовтня 2005 року державним нотаріусом здійснено виконавчий напис № 1185 про стягнення на підставі протесту векселя про неоплату з відкритого акціонерного товариства "Надія" на користь Селянського фермерського господарства "Руно" 223698,66 грн. за векселем і 4786, 77 грн. витрат, зв'язаних з опротестуванням векселя.

Зазначені нотаріальні дії позивачем не оскаржені, тому 20  жовтня 2005 року  ВДВС Красноперекопського РУЮ на підставі заяви Селянського фермерського господарства "Руно" і виконавчого напису нотаріуса від 19 жовтня 2005 року відкрив виконавче провадження № 10522/05 та здійснює дії по стягненню з відкритого акціонерного товариства "Надія" вищевказаних сум.

Задовольняючи позов у частині визнання недійсним та не підлягаючим оплаті векселя, суд виходив з того, що фінансові операції з перераху вання коштів на позику саме за договорами від 10.12.2000 та 18.02.2003 з додатковими угодами не підтверджені документально і виданий вексель не ґрунтується на грошовому боргу за фактично надані послуги (фінансову допомогу) саме за цими договорами.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді  в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем на дано суду висновок № 10/06 судово-бухгалтерської експертизи від 21.03.2006 по справі № 2-6/2342-2006, яким встановлено заборгованість відкритого акціонерного товариства "Надія" Селянському фермерському господарству „Руно” 115193,14 грн. з неповернутої позики.

Однак безпідставними є посилання відповідача на вищезгаданий експертний висновок від 21.03.2006 як на доказ наявності фактичної заборгованості відкритого акціонерного товариства "Надія" перед Селянським фермерським господарством „Руно”, оскільки, як свідчать матеріали справи, у висновку судово-економічної експертизи № 10/06 від 20.07.2006 зазначено, що заборгованість  відкритого акціонерного товариства "Надія" перед Селянським фермерським господарством „Руно” станом на 16.06.2005 за договорами позики від 10.12.2000 та від 18.02.2003 та додатковими угодами до них документально не підтверджується.

Такий же висновок отримано і за результатами повторної судово-бухгалтерської експертизи № 160 від 22.01.2007.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим у справі 2-3/13196-2005  за позовом Селянського фермерського господарства "Руно" до відкритого акціонерного товариства "Надія" про стягнення 103334,02 грн. не може вважатись преюдиціальним фактом у розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України, тому суд, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог у частині визнання недійсним і не підлягаючим оплаті векселя № 78 номінальною вартістю 103334,69 грн. (том 1, а.с. 158-160).

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права та припинення рішенням, а не ухвалою провадження у справі у частині вимог про визнання недійсним виконавчого напису № 1184 державного нотаріуса Красноперекопської районної нотаріальної контори не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначені дії суду не є порушенням, яке згідно пункту 4 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України тягне за собою скасування судового акту.

Акт звірки взаєморозрахунків між сторонами, на який також посилається відповідач у підтримку своєї позиції, не може бути безспірним доказом наявності боргу позивача перед Селянським фермерським господарством „Руно”, оскільки, дані, що містяться у акті, повинні бути підтверджені даними первісного бухгалтерського обліку.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам і наявним матеріалам справи, нормам матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Керуючись статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства "Руно" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.04.2007 у справі № 2-21/2342-2006 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  Г.К. Прокопанич

Судді                                                                                В.В.Сотула

В.І. Гонтар