ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2007 р.
№ 21/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:
Добролюбової Т.В.

суддів
Дроботової Т.Б., Волковицької Н.О.

розглянувши  матеріали касаційної скарги
Маріупольської митниці

на постанову
Донецького апеляційного господарського суду від 13.09.06

у справі
№ 21/16

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “Квазар ЛТД”

до

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
1)          Маріупольської митниці
2)          Управління Державного казначейства у Донецькій області
3)          Відділення Державного казначейства у місті Маріуполі

Жовтнева міжрайонна Державна податкова інспекція
міста Маріуполь

про
стягнення 120 616,70 грн. збитків за зайво сплачені платежі при митному оформленні імпортних товарів

В судовому засіданні взяв участь представник позивача: Бобровський П.К.- за дов. від 15.03.05 №10

Представники відповідачів та третьої особи у судове засідання не з’явилися, належно повідомлені про час і місце розгляду справи.

Розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 20.06.2007 у зв’язку з відпусткою суддів Гоголь Т.Г.,        Продаєвич Л.В. для розгляду касаційної скарги у справі №21/16 господарського суду Донецької  області призначено колегію суддів у складі: Добролюбової Т.В. - головуючого,  Дроботової Т.Б., Волковицької Н.О.

доповідач: Добролюбова Т.В.

Товариством з обмеженою відповідальністю “Квазар ЛТД” у січні 2006 року заявлений позов про стягнення  з Маріупольської митниці, Управління Державного казначейства у Донецькій області, Відділення Державного казначейства у місті Маріуполі 120 616,70 грн. збитків від зайво сплачених товариством платежів і витрат при митному оформленні імпортованого товару.  Під  час розгляду спору в суді першої інстанції позивач змінив позовні вимоги і просив суд стягнути з Маріупольської митниці  110 522,49 грн. зайво сплачених податків і зборів та 10094,21 грн. збитків. Також товариство просило зобов’язати Відділення Державного казначейства у місті Маріуполі та Державне казначейство Донецької області  провести списання зазначених сум з відповідних рахунків державного бюджету із зарахуванням цих коштів на рахунок позивача. Обґрунтовуючи вимоги  позивач посилався на положення статей 8, 19, 41 Конституції України, статей 11, 15, 16, 20, 22, 23, 1172, 1174 Цивільного кодексу України та статтю 264 Митного кодексу України.

Рішенням господарського суду Донецької області від 13.07.06, ухваленим суддею Овсянніковою О.В., позовні вимоги задоволенні частково. Стягнуто з Маріупольської митниці на користь  позивача 106583,49 грн. зайво сплачених податків і зборів. Місцевий суд обґрунтовуючи рішення в цій частині виходив з того, що рішенням господарського суду Донецької області від 17.10.05 у справі №18/198а визнані недійними талони відмови у митному оформленні товару позивача. Суд дійшов висновку, що задекларована позивачем митна вартість товару відповідає її дійсній вартості, а тому нараховані Митницею податки і збори визнав завищеними. В задоволенні вимог про стягнення збитків судом  відмовлено через порушення позивачем умов уточнення заявленої в декларації митної вартості товарів, а відтак, і відсутність вини Митниці за збитки понесені позивачем при понаднормативному простої контейнерів та зберіганні товару на ліцензійному складі.  Водночас, суд керувався приписами статті 264 Митного кодексу України, пункту 1 статті 22 Цивільного кодексу України. У позові до Управління Державного казначейства в Донецькій області та Відділення Державного казначейства в місті Маріуполі  відмовлено.

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Кондратьєвої С.І.- головуючого, Акулової Н.В., Старовойтової Г.Я. розглянув справу повторно за апеляційною скаргою  Маріупольської митниці і постановою від 13.09.06, перевірене рішення суду першої інстанції залишив без змін з тих же підстав. При цьому, суд виправив пункт 2 резолютивної частини рішення змінивши редакцію “з Маріупольської митниці” на “з Державного бюджету України” через те, що  місцевий суд правильно вирішивши спір по суті, невірно визначив джерела, за рахунок яких повинно бути здійснене повернення надмірно сплачених платежів.

Маріупольська митниця звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення і постанову у справі скасувати, як ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, заявник посилається на статті 80, 87, 259, 265 Митного кодексу України. Разом з тим, скаржник вказує на те, що суди  безпідставно прийняли до уваги рішення у справі №8/198а, оскільки цей судовий акт оскаржений у касаційному порядку. Крім того, митниця наголошує на тому, що судами не надано належної оцінки її доводам про непредставлення позивачем документів в підтвердження митної вартості товару.

Від  Товариства з обмеженою відповідальністю “Квазар ЛТД” отримано відзив на касаційну скаргу, в якому товариство просить судові рішення у справі залишити без змін, а касаційну скаргу залишити без задоволення з підстав зазначених постановою апеляційної інстанції.

Від Управління Державного казначейства у Донецькій області, Відділення Державного казначейства у місті Маріуполі відзиви на касаційну скаргу судом не отримані.

Вищий  господарський  суд  України,  заслухавши  доповідь  судді  Добролюбової Т.В. та пояснення представника позивача, перевіривши  матеріали справи і доводи  касаційної скарги, правильність застосування господарськими судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України унормовано перелік категорій справ, які  підвідомчі господарським судам. Господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів,  у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім спорів, виниклих із публічно-правових відносин. Такі спори віднесені до компетенції адміністративних судів. Спори, що віднесені до підвідомчості господарських судів, кваліфікуються  за сукупністю предметного та суб’єктного критеріїв. За предметним критерієм до компетенції господарських судів відносяться спори, виниклі  при здійсненні господарської діяльності. За суб’єктним критерієм до компетенції господарських судів відносяться спори, що виникають між  підприємствами, установами, організаціями, іншими юридичними особами, громадянами, які здійснюють  підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності,  та у випадках, передбачених законодавчими актами України за участю  державних органів, органів місцевого самоврядування та фізичних осіб, що не є суб’єктами підприємницької діяльності. Як вбачається з матеріалів справи та досліджено господарськими судами, що предметом позову є матеріально –правова вимога Товариства з обмеженою відповідальністю “Квазар ЛТД” про стягнення з Маріупольської митниці 110 522,49 грн. зайво сплачених податків і зборів, а також  10094,21 грн. збитків від понаднормативного простою контейнерів і зберігання товару на ліцензійному складі. Зазначені грошові кошти позивач просив перерахувати з відповідного рахунку державного бюджету. Господарські суди попередніх інстанцій приймаючи судові акти у справі, упродовж липня-вересня 2006 року, керувалися положеннями Господарського процесуального кодексу України.  Проте, з 01.09.05 набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України.  Пунктом 1 статті 3 цього Кодексу визначено поняття справи адміністративної юрисдикції як переданого на вирішення адміністративного суду публічно –правового спору, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства,  в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до статті 15 Митного кодексу України митниця є митним органом, який безпосередньо забезпечує виконання законодавства України з питань митної справи, справляння податків і зборів та виконання інших завдань, покладених на митну службу України. Згідно статті 2 Бюджетного кодексу України податкові, митні та інші органи державної влади, яким відповідно до закону надано право стягнення до бюджету податків, зборів та інших надходжень є органами стягнення. Пунктом 3 статті 50 цього Кодексу передбачено, що органи стягнення забезпечують своєчасне та в повному обсязі надходження до Державного бюджету податків, зборів  та інших доходів відповідно до закону. Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними діями чи бездіяльністю суб’єкта владних повноважень або іншим порушенням прав та інтересів суб’єктів публічно –правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. У переглянутій справі –це спір про повернення зайво сплачених податків. Відтак, суб’єктний склад та характер правовідносин у цій справі свідчить про те, що дана справа  є справою адміністративної юрисдикції. Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружного адміністративного суду, адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. Господарські суди першої та апеляційної інстанцій приймаючи рішення та постанову у справі, залишили поза увагою зазначені приписи діючого законодавства і помилково керувалися приписами Господарського процесуального кодексу України. Відтак, оскаржені судові рішення у справі підлягають скасуванню, а справа передачі до суду першої інстанції для розгляду спору за правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України.

Таким чином, доводи касаційної скарги про невірне застосування чинного законодавства, незалежно від їх мотивації, підтверджені матеріалами справи.

З огляду на зазначене, керуючись статтями 1115, 1117, 1118, 1119, 11110                                       Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 13.09.06 у справі №21/16 і рішення господарського суду Донецької області від 13.07.06 у цій справі  скасувати.

Матеріали справи скерувати для нового розгляду до Господарського суду Донецької  області.

Касаційну скаргу Маріупольської митниці задовольнити частково.

Головуючий, суддя                                                                 Т.Добролюбова

Судді                                                                 Т.Дроботова

Н.Волковицька